Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

До Макарівського районного суду Київської області за підсудністю з Васильківського районного суду Дніпропетровської області 30 липня 2025 року надійшла цивільна справа № 172/1312/25 за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 06 серпня 2025 року прийняв до розгляду зазначену цивільну справу. Розгляд справи постановив здійснювати в порядку загального позовного провадження. Підготовче провадження призначив на 07 жовтня 2025 року. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі - п`ятиденний строк для подання до суду своїх пояснень щодо предмета спору або відзиву. Суду ухвалою від 07 жовтня 2025 року за клопотанням представника позивача [PERSON] , первісний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки і піклування Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини - залишив без розгляду, на підставі пункту 5 частини першої статті 257 Цивільного процесуального кодексу України. Розгляд справи призначений у судовому засіданні на 27 січня 2026 року. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Лащенко В.А. 27 січня 2026 року звернувся із клопотанням про закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору. Представник позивача за зустрічним позовом заявою [PERSON] 27 січня 2026 року звернулась із клопотанням, у якому наполягала на розгляді зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини з матір`ю. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 15 вересня 2001 року до 26 квітня 2021 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Старшу доньку сторони спільно виховували до її повноліття. Рішенням Васильківського районного суду Київської області від 26 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач, застосовуючи психологічні погрози та фізичну силу змусив [PERSON] залишити їх спільне місце проживання. До розлучення у сторін була згода щодо проживання сина із нею, але після розлучення відповідач не підпускав до сина, аргументуючи, що так він уникне мобілізації, сподіваючись , що вона змириться з його умовами та буде терпіти знущання. Позивач 03 травня 2022 року уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] має власне житло, у якому зареєстрована та мешкає, а саме: [ADDRESS] . У будинку є окрема кімната для дитини, облаштована з урахуванням думки останнього. За час проживання з матір`ю у [PERSON] покращилися успіхи у навчанні, почав відвідувати футбольний гурток, часто відвідує екскурсії для загального розвитку. Позивач за зустрічним позовом звертає увагу суду на те, що батько дитини продовжує мешкати в селищі Васильківка Дніпропетровської області, яка щодня піддається обстрілам, має військовий обов`язок перед державою і не виконує його, не має місця роботи, у нього відсутні доходи для забезпечення дитини, а також він не має власного житла. Крім того, [PERSON] був засуджений за підробку документів. Представник позивача за зустрічною позовною заявою, адвокат Оберемчук О.О. 27 січня 2026 року надіслала до суду клопотання, в якому просила справу розглядати без участі позивача за зустрічною позовною заявою та її представника, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити у повному обсязі. Служба у справах дітей Макарівської селищної ради 27 січня 2026 року звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи без участі представника служби. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, урахувавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за зустрічним позовом є обґрунтованими та таким, що їх необхідно задовольнити з огляду на таке. Суд встановив, що у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11 червня 2025 року. Васильківський районний суд Дніпропетровської області рішенням від 26 квітня 2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвав. Між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб 03 травня 2022 року. Після реєстрації шлюбу, прізвище чоловіка « [PERSON] », прізвище дружини « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 03 травня 2022 року, актовий запис № 33. Зі змісту Акта обстеження умов проживання складеного 10 червня 2025 року старостою Липівського старостинського округу у присутності спеціаліста І категорії [PERSON] та сусідки [PERSON] вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] (мати), [PERSON] [INFO] (чоловік), [PERSON] , [INFO] (син). Будинок загальною площею 68,9 кв.м, санітарний стан задовільний, дитина має окрему кімнату та своє робоче місце, в будинку є належні умови для нормального розвитку та життя дитини. Власником будинку є [PERSON] ( [PERSON] ), що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку з відповідною земельною ділянкою серії посвідчений 19 червня 2021 року приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Лисенко Л.В. зареєстрованого в реєстрі № 286; Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 262422162 від 19 червня 2021 року та № 262422435 від 19 червня 2021 року. Крім того, суд встановив, що позивач офіційно працевлаштована з 2021 року вихователем дошкільної інклюзивної групи у Липівській гімназії Макарівської селищної ради та має стабільний дохід, що підтверджується довідкою Відділу освіти, молоді, фізичної культури і спорту Макарівської селищної ради від 05 червня 2025 року № 558/01-38. За місцем роботи характеризується позитивно, що підтверджується довідкою про доходи № 558/01-32 від 06 червня 2025 року та характеристикою Липівської гімназії Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області відповідно. Як вбачається з довідки Липівської гімназії Макарівської селищної ради Бучанського району Київської області, № 51 від 09 червня 2025 року, [PERSON] дійсно буде навчатися у 5 класі гімназії. Зі змісту заяви про приєднання SAMDNWFD0074024698500 вклад «Джуніор» (Кирило) від 24 жовтня 2024 року, встановлено, що [PERSON] на ім`я свого сина [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» відкрила рахунок на який щомісячно клала кошти та за умовами договору з 28 листопада 2032 року всі права по розпорядженню вкладом переходять до [PERSON] . Разом з тим, до матеріалів справи долучено фотокартки умов проживання [PERSON] разом із матір`ю та проведення їхнього спільного дозвілля. Відповідно до висновку практичного психолога [PERSON] щодо результатів проведення індивідуальної діагностичної роботи з [PERSON] 30 червня 2025 року встановлено, що у [PERSON] відсутній емоційний контакт з батьком, прояв образи до батька, підвищений рівень особистісної тривожності, занижений рівень самооцінки. Стійкий психологічний зв`язок до матері. Згідно із висновком Служби у справах дітей Макарівської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Макарівської селищної ради від 21 жовтня 2025 року № 899, орган опіки і піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю [PERSON] . Зокрема, у висновку зазначено, що дитина проживає разом із матір`ю, має задовільні умови проживання хлопчик активний, веселий, охоче контактує з дорослими, за результатами оцінювання потреб з`ясовано, що ознаки складних життєвих обставин відсутні. Батько дитини [PERSON] від 25 вересня 2025 року не заперечує щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . До матеріалів справи долучена копія вироку Центрального районного суду міста Дніпра від 11 червня 2025 року відповідно до якого, [PERSON] визнано винним у вчинені кримінальних проступків передбачених частиною першою статті 358, частиною четвертою статті 358, статтею 70 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді 1 року 3 місяців обмеження волі на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнено від відбування покарання з випробування з іспитовий строком 1 рік. Зі змісту інформації [INFO] № 5109 від 08 листопада 2025 року вбачається, що [PERSON] знаходиться на [INFO] , станом на 07 листопада 2025 року як особа з відстрочкою або бронюванням від мобілізації не значиться. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин другої-четвертої статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) міститься висновок про те, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей». Суд встановив, що на час вирішення спору дитина проживає з матір`ю. [PERSON] позитивно характеризується, має постійне місце роботи та стабільний дохід, а також житло, у якому створені умови для гармонійного розвитку, проживання, навчання і виховання дитини. Також суд бере до уваги, що населений пункти, де проживає батько [PERSON] віднесений до зони можливих бойових дій. Суд констатує, що позивач [PERSON] довела належними, достатніми та допустимими доказами наявності обставин, які мають значення для справи, і на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Ураховуючи викладене, інтереси дитини, а також те, що позивач [PERSON] не чинить жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною, суд дійшов висновку про можливість визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] та задоволення позову. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підтвердження розміру витрат на правничу допомоги представник позивача надала копію Договору № 142/25 про надання правової (правничої) допомоги від 10 червня 2025 року, копію Додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги № 142/25 від 10 червня 2025 року, копію квитанції № 2.172067731.1 від 10 червня 2025 року, копію квитанції № 279684400174474 від 15 червня 2025 року, платіжна інструкція № 2.1927298119.1 від 24 червня 2026 року, платіжна інструкція № 0.0.4436892079.1 від 01 липня 2025 року, платіжна інструкція № 1.341128525.1 від 06 жовтня 2025 року, платіжна інструкція № 1.408322917.1 від 19 листопада 2025 року та платіжна інструкція № 1.503303955.1 від 27 січня 2026 року. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 1 211 грн, а також судові витрати на правничу допомогу у розмірі 19 018 грн.

Outcome: approved