Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

04 червня 2025 року позивачі звернулись до суду з позовними вимогами, якими просять припинити право спільної сумісної власності за [PERSON] (місце проживання: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0859 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 5110600000:01:037:0317; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0859 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 5110600000:01:037:0317; визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0859 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 5110600000:01:037:0317. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що [INFO] померла їх мати [PERSON] , за життя спадкодавець заповіт залишила заповіт на користь позивачів, позивачі спадщину прийняли шляхом звернення у встановлений законом строк до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, однак письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Гіренко М.М, №156/02-14 від 20 березня 2025 року, позивачам було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки вона не є власником усієї земельної ділянки, а є співвласником цієї ділянки разом із [PERSON] . Представник позивачів в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою просить справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3, ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,0859 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , передана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер 5110600000:01:037:0317 на праві спільної сумісної власності, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії І-ОД №074472, виданого 11 січня 1999 року Ізмаїльською міською радою Ради народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 1080, що також підтверджено відповіддю на запит № 2369/340-25 від 01 вересня 2025 року, наданою відділом № 4 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Одеській області. На підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. 26 серпня 2003 року за реєстром №4342, [PERSON] подарував половину жилого будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . На підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко М.Д. 28 серпня 2003 року за реєстром №4386, [PERSON] подарувала половину жилого будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 11 січня 2021 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] померла [INFO] . Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України, відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищевказане спадкове майно. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 23 січня 2020 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Гіренко М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 33, [PERSON] заповіла зокрема житловий будинок з надвірними спорудами, та земельну ділянку, на якій він розташований за адресою: [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в рівних частках кожній. Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 82595607 від 18 вересня 2025 року, наданої приватним нотаріусом Гіренко М.М., заповіт [PERSON] від 23 січня 2020 року, зареєстрований за № 33 не змінювався та не скасовувався. Після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, особи, які мають право на обов`язкову частку, відсутні. Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що підтверджено заявами від 16 березня 2021 року, посвідченими приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Гіренко М.М., тобто вважаються такими, що фактично прийняли спадщину. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Гіренко М.М. №156/02-14 від 20 березня 2025 року, позивачам було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки вона не є власником усієї земельної ділянки, а є співвласником цієї ділянки разом із [PERSON] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 березня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Гіренко М.М., зареєстрованого в реєстрі за №592, [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20 березня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Гіренко М.М., зареєстрованого в реєстрі за №593, [PERSON] належить 1/2 частка житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Тобто [PERSON] та [PERSON] являються власниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] по 1/2 частці кожна. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно статті 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Приймаючи до уваги, що позивачі являється власниками житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] по 1/2 частці кожна, згідно з нормою статті 125 ЗК України, у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти, іншим (крім судового) шляхом захистити права позивачів неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивачів на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позовні вимоги. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved