Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

28 квітня 2025 року в провадження Новобаварського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частку будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що з 27 квітня 1996 року він перебував у шлюбі з [PERSON] . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.07.2023 р. у справі № 639/1864/23 шлюб між ними розірваний. За час перебування у шлюбі, за спільні кошти ними була придбана 1/2 частка житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за вищевказаною адресою. Підставою права власності є Договір купівлі - продажу, посвідчений 17.11.1999 р. приватний нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою О.В., реєстр. № 1897, що підтверджується довідкою про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна КП «Харківське міське БТІ ХМР». Право власності на 1/2 частку зазначеного будинку було зареєстровано за відповідачкою - [PERSON] . Інша 1/2 частка будинку зареєстрована на матір`ю відповідачки [PERSON] . Оригінали правовстановлюючих документів на зазначену частку будинку у позивача відсутні та знаходяться у відповідача. 25.09.2023 р. через ДП «ДІЯ» він замовив Витяг з Реєстру територіальної громади про місце своєї реєстрації та отримавши Витяг дізнався, що 28.03.2023 р. відповідачка зняла його з реєстрації за вказаною адресою. В той же день він зателефонував відповідачці, на його запитання - що відбувається, відповідачка зазначила, що будинок належить їй та її матері, a йому нічого не належить. Тобто, з відповідачкою вони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування і встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована. Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 30 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання. Клопотання позивача [PERSON] задоволено частково. Витребувано з Харківського обласного державного нотаріального архіву, належним чином завірені копії договору купівлі- продажу, посвідченого 17.11.1999 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофеевою О.В., реєстр. № 1897 та інші документи, які надавалися для реєстрації договору купівлі-продажу від 17.11.1999 р., реєстр. № 1897 (за наявності). Ухвалою суду від 30 квітня 2025 року заяву [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі №639/2833/25 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права на частку в праві спільної власності задоволено. Заборонено відчуження частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , до набрання рішенням суду законної сили. 14 травня 2025 року надійшло повідомлення Харківського обласного державного нотаріального архіву про відсутність витребуваних документів. 24 травня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Данько Л.В., в якому просила суд витребувати у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`янової Олени Борисівни, копії правовстановлюючих документів на будинок. Ухвалою суду від 05 червня 2025 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Данько Лариси Вячеславівни про витребування доказів задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Лук`янової Олени Борисівни належним чином завірені копії Договору купівлі- продажу, посвідченого 17.11.1999 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою О.В., реєстр. № 1897, та інші документи, які надавалися для реєстрації договору купівлі-продажу від 17.11.1999 р., реєстр. № 1897 (за наявності). 26 червня 2025 року на адресу суду надійшла копія договору купівлі-продажу. 18 серпня 2025 року представник позивача адвокат Данько Л.В. подала заяву в якій просила залучити в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , яка є співвласником спірного житлового будинку з надвірними будівлями. Ухвалою суду від 18 серпня 2025 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Данько Лариси Вячеславівни про залучення до участі у справі третьої особи - задоволено. Залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання права на частку в праві спільної власності майна подружжяв якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрованан за адресою: [ADDRESS] . 17 вересня 2025 року представником позивача подана заява про долучення до матеріалів справи інформаціїної довідки з Державного реєстру речових прав щодо власників спірного будинку. Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник позивача, [PERSON] яка діє на підставі Ордеру на надання правничої допомоги АХ 1297608 від 24.04.2025, в судовому засідання позов підтримали, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] та третя особа по справі [PERSON] в судове засідання не з`явились, про день, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, процесуальні документи по справі отримали, причини неявки суду не відомі. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву та пояснення до суду також не надходили. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечували позивач та його представник по справі, про що постановлено ухвалу в судовому засіданні 19.01.2026. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27.04.1996 року [PERSON] , [INFO] , уклав шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано у Палаці урочистих подій «Жовтневий» м. Харкова, про що зроблено відповідний актовий запис №249 і підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 27.04.1996 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на - « [PERSON] » (а.с. 11). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 липня 2023 року шлюб, укладений 27.04.1996 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 07.08.2023 (а.с. 12). Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до копії Договору купівлі-продажу від 17.11.1999 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою О.В., реєстр. № 1897, [PERSON] та [PERSON] купили в рівних частках житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . На земельній ділянці площею 1063 кв.м. розташований житловий будинок літ. А-1, шл.бл. обкл. цегл., житловою площею 55,7 кв.м. При цьому житловому будинку є такі надвірні будівлі: літня кухня-сарай літ.Б, сарай літ.Е, колодязь літ.Д, вбиральня літ. Г, льох літ.В, огорожа №1-№3 (а.с. 82-84). Згідно довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна КП «Харківське міське БТІ ХМР» № 1150213 від 21.08.2024, станом на 31.12.2012 житловий будинок з надвірними будівлями, адреса: [ADDRESS] зареєстровано на праві власності по частці за [PERSON] та [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу від 17.11.1999 р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тимофєєвою О.В., р. № 1897 (а.с. 14). Відповідно до загальної відомої інформації, Розпорядженням Харківського міського голови № 120 від 26.04.2024 вулицю Кибальчича перейменовано на вулицю іллі коваля Відповідно до інформаціїної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 443906982 від 17.09.2025, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] за будь-якими особами не внесено до реєстру (а.с.103) Відповідно до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, крім того, право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Отже, за змістом чинного законодавства та судової практики, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Оскільки відповідачем не спростовано доводів позивача, а саме презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, суд вважає встановленим, що частка спірного будинку є спільною сімісною власністю колишнього подружжя. Враховуючи відсутність домовленості сторін щодо поділу майна в позасудовому порядку, доказів щодо визначення розміру часток, суд важає позов обгрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved