Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 31336,20 грн., стягнення судових витрат, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.06.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» і [PERSON] було укладено договір №4377046, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 9500 грн., строк кредитування 30 днів, стандартна процентна ставка 1,9 % в день від суми кредиту та застосовується у межах строку надання кредиту. 24.01.2022 р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 24-01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступлено право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до позичальників, в тому числі за договором №4377046. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договором №4377046. Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Умови договору не виконувались належним чином і утворилась заборгованість на суму 31336,20 грн., з яких: 9500 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 21660 грн. - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 152 грн. інфляційні збитки, 24,20 грн. - нараховані 3% річних. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв`язку з чим позивач який набув право вимоги, звертається до суду з цим позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, у прохальній частині позовної заяви просила суд про розгляд справи за відсутності представника позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, від відповідача не надійшло. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомив, відзиву не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, на підставі ст. 280 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 26.06.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №4377046. 1.2. На умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. 1.3. Сума кредиту(загальний розмір) складає: 9 500,00 гривень. Тип кредиту кредит. 1.4. Строк кредиту 30 днів. 1.5. Тип процентної ставки фіксована. 1.5.1.Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день. 1.5.2. Знижена процентна ставка 1,33 % в день. 2.1. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту. 4.3.1 сторони домовилися, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день , що слідує за днем закінчення такого строку, але не більш, ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача відповідно до п.п.4.2.2-4.2.4 договору, тобто в даному випадку кожен день авто пролонгації є новою датою повернення кредиту. 10.8. Підписуючи цей Договір, Споживач підтверджує, що: - перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: а) за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування; б) вказана в ч.1, 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та розміщена на Веб-сайті; - він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АВЕНТУС УКРАЇНА», (далі Правила), що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом №53-ОД від 16.01.2020 року, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (а.с.30-34). У паспорті споживчого кредиту визначено інформацію та контактні дані кредитодавця,основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, додаткову інформацію та інші важливі правові аспекти (а.с.74-76). Переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено відповідно до укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Вей фор пей» угоди на переказ коштів №ВП-200417*-1 від 20.04.17, на підставі якого ТОВ «ФК «Вей фор пей» за дорученням ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 26.06.2021 здійснило переказ коштів у сумі 9500 грн., маска картки [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «ФК «Вей фор пей» № 5679-ВП від 09.07.2025 (а.с.11). Відповідно до наданої копії договору факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022 року, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Вердикт Капітал», уклали договір, за яким клієнт зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належали клієнту і стати новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеним між клієнтом та боржниками. Також, згідно із умовами цього договору, фактор одержує право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається (а.с.21-25). Із реєстру боржників та витягу з додатку №3 до договору факторингу №24-01/2022 від 24.01.2022 вбачається, що ТОВ «Вердикт Капітал», набуло право грошової вимоги по кредитному договору № 4377046 щодо боржника [PERSON] (а.с.40). Відповідно до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», уклали договір відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках №1 та №3 до реєстру боржників, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, зобов`язані виконати обов`язки боржників, за договорами позики (кредитними договорам) з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них (а.с.41-46). Згідно реєстру боржників до договору № 10-01/2023 про відступлення права вимоги від 10.01.2023 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4377046 у сумі 31336,2 грн., з яких 9000 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням, 21660 грн. - сума заборгованості за нарахованими процентами, 176,20 грн. відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст.625 ЦК України (а.с.56-59). Згідно карки обліку договору (розрахунок заборгованості) заборгованість [PERSON] за кредитним договором №4377046 від 26.06.2021 року становить 31160 грн., з яких 9500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 21660 грн. заборгованість за процентами (а.с.14-18). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на нижчевикладене. Так, судом встановлено, що ТОВ «Авентус Україна» виконано умови договору №4377046 від 26.06.2021 року. Відповідач отримав кредит, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ФК «Вей фор пей», в подальшому розпорядився даними коштами на власний розсуд, свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів виконував не належним чином, кредитні кошти не повернув. Відтак, на думку суду, обґрунтованими є позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 9500 грн. Щодо нарахування відсотків за кредитним договором, то суд зазначає, що договір укладений між сторонами 26.06.2021 року до набрання чинності (24.12.2023 року) Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року №3498-IX, та закінчив свою дію до набрання чинності вищезазначеним законом, зважаючи на викладене відсотки розраховуються відповідно до умов договору. Як вбачається з умови пункту 1.4. договору про надання споживчого кредиту №4377046 від 26.06.2021 року, кредит надано відповідачеві строком на 30 днів. Дійсно, відповідно до п.4.3.1 договору сторони домовилися, що у випадку якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до п.п. 4.2.2-4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п.п. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду авто пролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, в порядку передбаченому п. 4.2. договору. Проте наведені умови кредитного договору є суперечливими, так як пунктом 1.4 цього кредитного договору чітко визначено строк кредиту 30 днів, що не узгоджується зі змістом п.п. 4.3.1, 4.4 цього договору. В свою чергу тлумачення умов договору з врахуванням їх суперечності слід здійснювати на користь споживача. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Отже, за умовами договору про споживчий кредит №4377046 сторони погодили строк його дії, тому дійшов висновку про відмову у стягненні відсотків за користування кредитом поза межами строку дії договору. При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються нормою ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти у розмірі 5415 грн. (9500 х 30 днів х 1,90%). Вирішуючи питання про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних за договором №4377046 суд приходить до таких висновків. Частиною першою ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. Проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватися одночасно. Тому за період до прострочення підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення стягуються річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 лютого 2020 року по справі №912/1120/16. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти від простроченої суми боргу. Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором №4377046 кредитор нарахував відповідачу інфляційні збитки та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період з 24.01.2022 по 23.02.2022 у розмірі 24,20 грн та 152 грн відповідно. Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд визнає його правильним, а також враховує, що даний розрахунок відповідачем не спростований належними та допустимими доказами, а також не надано альтернативного розрахунку, у зв`язку з чим вважає, що вимоги позивача про стягнення інфляційних збитків та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1. ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1166,60 грн. (15091,20 х 2422,40 / 31336,20). Щодо витрат на професійну правову допомогу, суд приходить до такого висновку. Відповідно до приписів ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000 грн надано: заявку на надання юридичної допомоги № 26 від 02.06.2025, відповідно до якої сторони погодили перелік правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , вартість послуг становить 13000,00 грн. (а.с.72), витяг з акту № 10 від 30.06.2025 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025, відповідно до якого сторони погодили перелік правових (юридичних) послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , вартість послуг становить 13000,00 грн. (а.с.73); договір № 02 09/2024-7 про надання правової допомоги від 02.09.2024, відповідно до якого вартість послуг виконавця визначається на підставі тарифів виконавця і зазначається сторонами в акті про надання юридичної допомоги (а.с.68); тарифи на послуги ФОП [PERSON] (а.с.71). Щодо вказаних документів суд враховує, що згідно відомостей з Єдиного реєстру адвокатів України (https://erau.unba.org.ua) Корнійчук Яна Петрівна має право здійснювати адвокатську діяльність відповідно до свідоцтва № 1630 від 24.12.2008, виданого Радою адвокатів Харківської області. Згідно з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.02.2022 у справі № 910/10935/20 та який підтримано Верховним Судом у постанові від 29.10.2024 у справі № 911/22/24, укладання договору адвокатом як фізичною особою-підприємцем не позбавляє його статусу адвоката, а тому не впливає на порядок розподілу судових витрат у справі, у разі, якщо наявні докази, що він приймав участь при розгляді справи як адвокат. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009,пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Звернення до суду з позовами про стягнення заборгованості за кредитним договором носить масовий характер, справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. З цих підстав суд вважає, що послуги адвокатів за даною категорією справ є стандартними послугами і тому не потребують великих професійних затрат. Витрати на послуги адвоката в розмірі 13000,00 грн. за даною справою є неспівмірними із складністю справи та виконаних адвокатами робіт. За таких обставин, дотримуючись принципів розумності, пропорційності та справедливості та зважаючи на те, що позов задоволено частково, суд дійшов висновку про необхідність зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача до 4000,00 грн. На підставі та

Outcome: dismissed