Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , звернулася до суду з заявою, заінтересована особа: Відділ реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради про визнання фізичної особи безвісти відсутньою, а саме заявниця просить суд визнати [PERSON] , [INFO] уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області безвісти відсутнім. В обґрунтування вимог заявником зазначено, що [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] з 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання у шлюбі мали двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 2014 року спільне життя з відповідачем не складалося. Через різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства, діаметрально-протилежні характери, психологічну несумісність, погіршення стосунків між нею та чоловіком, вона була змушена подати позов до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу на стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, дітьми пішла мешкати за адресою: [ADDRESS] , де і мешкає по теперішній час, а [PERSON] залишився жити за місцем своєї реєстрації, [ADDRESS] , де мешкав і де має мешкати по теперішній час. Заявник не подавала заяву до суду про розірвання шлюбу вважая , що вони з відповідачем згодом знайдуть спільну мову в вирішенні сімейних питань та взаємовідносин між нами, але такого не сталося. На початку 2020 року заявник подала позовну заяву до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу про розірвання шлюбу з [PERSON] . 12 жовтня 2020 року судом її позов був задоволений і шлюб між ними був розірваний. Але вони і підтримували стосунки заради двох неповнолітніх доньок [PERSON] зустрічався з доньками, гуляв з ними по місту як батько з дітьми. Справно сплачував аліменти, окремо і допомогав їм матеріально. З серпня 2024 року будь який зв`язок з ним було втрачено, за місцем постійного проживання він не з`являвся і не з`являється по теперішній час. Сусіди також нічого не знають про місце його перебування. Заявник намагалася встановити його місцезнаходження. З цією метою зв`зувалася із їх спільними знайомими, питала їх про його місце перебування. Але ніхто нічого про його місце знаходження не знає. Тоді заявник з заявою звернулася до поліції ВП №3 Криворізького РУП ГУНП В Дніпропетровській області , про встановлення місця знаходження [PERSON] . Через деякий час заявник отримала з поліції довідку про його відсутність за місцем реєстрації та проживання. І до теперішнього часу його місцезнаходження не встановлено. За місцем його реєстрації також більше одного року нараховуються комунальні платежі, людина відсутня за місцем проживання. Заявник одна утримує і вихову двох неповнолітніх доньок і має право на соціальну допомогу чи призначення пенсії при умові визнання батька її дітей безвісно відсутнім. Тому заявник вимушена звернутись до суду з заявою про визнання батька її доньок [PERSON] , [INFO] - безвісно відсутнім. А про місце перебування [PERSON] немає відомостей більше року, цей факт підтверджується довідкою з поліції. Останні 10 років він офіційно ніде не працював. Батьки його померли, а інших родичів немає. Ухвалою суду від 09.10.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження за участю заявника та заінтересованих осіб. Заявник [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні заяви. Від представника заінтересованої особи заяв не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] з 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період спільного проживання у шлюбі мали двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З 2014 року спільне життя з відповідачем не складалося і заявник з дітьми пішла мешкати за адресою: [ADDRESS] , де і мешкає по теперішній час.\\ [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Рішенням суду з [PERSON] стягнуто аліментів на утримання неповнолітніх дітей. 12 жовтня 2020 року шлюб між заявницею та [PERSON] був розірваний. а.с. 9. Заявник отримала з поліції довідку у 2024 році, що згідно з обліками на 2020 рік [PERSON] мешкав за адресою [ADDRESS] . Актуальна інформація по облікам відсутня. а.с. 12. Крім того, надано довідку від Відділення поліції № 3 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, про те, що [PERSON] з 26.12.2024 року перебуває у розшуці як дезертир. На запит суду Відділення поліції № 3 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, повідомили, що [PERSON] , [INFO] , перебуває у розшуці як особа, яка переховується від ДБР, кримінальне провадження № 62024150030000184 від 09.07.2024 року. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що безвісна відсутність це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо. Причому вказана презумпція має спростовний характер. При цьому перш за все має бути з`ясовано місце постійного проживання особи на час її зникнення, заходи, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи або з дня, визначеного відповідно до частини другоїстатті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. Указане відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постановах: від 07 травня 2018 року в справі № 225/1297/17 (провадження № 61-3902св18), від 22 листопада 2018 року в справі № 225/882/17 (провадження № 61-34068св18), від 05 лютого 2020 року в справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19), від 06 травня 2020 року в справі № 760/3112/16-ц (провадження № 61-48362св18). Судова практика є сталою. Наведені юридичні факти й утворюють юридичний склад, необхідний для визнання особи безвісно відсутньою. Статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено поняття місця проживання, а саме: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає. Отже суд може визнати особу безвісно відсутньою за умови, якщо протягом одного року в місціїї постійногопроживання немає відомостей, що вона проживає у своєму житлі, і місце її перебування має бути невідомим. У заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи та дату отримання останніх відомостей про місце перебування фізичної особи. Зазначена норма регулює правовідносини у разі їх невизначеності, яка викликана тим, що тривала відсутність громадянина у місці його постійного проживання за відсутності відомостей про його місце перебування зачіпає права та інтереси фізичних та юридичних осіб, з якими він знаходиться у правових зв`язках. Загальна формула принципу змагальності та диспозитивності у цивільному судочинстві закріплена у статтях 12, 13 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до принципу диспозитивності обов`язок доказування фактичних обставин, що мають значення для справи, повною мірою покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина першастатті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд приймає до уваги, що для визнання фізичної особи безвісно відсутньою потрібні такі умови: 1) особа відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; 2) протягом цього року в місці, де вона постійно проживала немає відомостей про місце її перебування; 3) встановити місце перебування особи неможливо; 4) згідно зі статтею 306 ЦПК України необхідно, щоб були серйозні причини, які б обумовлювали необхідність визнання фізичної особи безвісно відсутньою (наприклад, особи, яких вона зобов`язана за законом утримувати, знаходяться у скрутному матеріальному становищі, її майно без нагляду зазнає шкоди тощо) і 5) виключення припущення про навмисність її відсутності, яка може бути обумовлена ухиленням від здійснення покладених на неї законом обов`язків щодо утримання дітей, повернення боргів, встановленого законом порядку розірвання шлюбу, ухиленням від кримінальної відповідальності тощо. Так судом встановлено, що [PERSON] з 26.12.2024 року перебуває у розшуці як дезертир, Відділенням поліції № 3 Криворізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, повідомлено, що [PERSON] , [INFO] , перебуває у розшуці як особа, яка переховується від ДБР, кримінальне провадження № 62024150030000184 від 09.07.2024 року. Сама заявниця долучає до матеріалів справи довідку від 14.10.2025 року № 315712 від державного виконавця, в якій вказано, що згідно з повідомленням В/ч [NUMBER] станом на 03.04.2025 року заборгованість [PERSON] по аліментах на дітей складає 299231,18 грн. Тобто, в даному випадку не йде мова про безвісти зниклу особу, в розумінні ЦПК України, а йде мова про особу, яка переховується від органів поліції, перебуває в розшуці органами ДБР та відносно нього внесені відомості до ЄРДР кримінальне провадження № 62024150030000184 від 09.07.2024 року, а тому дані обставини не мають відношення до заяви про визнання особи безвісти відсутньою, та не є підставою для такого визнання. Крім того, суд має визначити коло заінтересованих у розгляді справи осіб та їх процесуальний статус. Коло таких осіб зумовлюється метою, для якої заявникові необхідно визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою. Заявник [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] та не є його членом родини чи близьким родичем, а сам по собі факт втрати зв`язку заявника із батьком своїх дітей, та стягнуті аліменти чи заборгованість зі сплати аліментів, не є безумовною підставою для визнання [PERSON] безвісно відсутнім, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 09 квітня 2025 року у справі № 202/14972/23 (провадження № 61-17316св24) та у постанові від 11 листопада 2024 року у справі № 229/4416/21 (провадження № 61-2850св24). 09 жовтня 2024 року у справі № 754/7858/23 (провадження № 61-9385св24). Оскільки сторона заявника жодних належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не надала, а суд таких доказів у порядку частини другої статті 294 ЦПК України не встановив, тому доходить висновку про відмову у задоволенні заяви.

Outcome: dismissed