Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

[PERSON] , представник позивача [PERSON] , звернулися до суду із позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПЕРЕМОГА ПЛЮС» про розірвання договорів оренди землі, стягнення судових витрат та за зустрічною позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮТС АГРОПРОДУКТ», представник позивача: Журик Андрій Леонідович до [PERSON] , представник позивача за первісним позовом: [PERSON] про визнання недійсним договору землі та припинення права оренди земельної ділянки, зазначаючи, що позивачеві [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,9079 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 6520685200:02:001:0148, яка знаходиться за межами с. Новорайськ на території Новорайської ОТГ Бериславського району Херсонської області згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ХС №035072 від 28.12.2002 року. Право власності зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 659797365206; номер запису про речове право: 10062828. 20.03.2006 року між орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Югтранзистсервіс-АГРОПРОДУКТ» та громадянами орендодавцями в тому числі і [PERSON] було укладено договір оренди щодо належної йому вищевказаної земельної ділянки. Договір зареєстровано у Бериславському районному відділі Херсонської регіональної філії центру ДЗК про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.03.2006 за №4АА002118-040671500004. 24.02.2015 року між орендодавцем [PERSON] , орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Югтранзистсервіс-АГРОПРОДУКТ» та новим орендарем Приватним підприємством «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» було укладено договір про заміну сторони у договорі оренди за якою право оренди земельної ділянки перейшло до нового орендаря строк дії договору продовжено до 31.12.2024 року. 24.07.2017 року між орендодавцем [PERSON] , Приватним підприємством «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» та новим орендарем товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено додаткову угоду №700027 до договору оренди землі за якою право оренди належної позивачеві земельної ділянки перейшло до нового орендаря, а договір оренди в цілому викладено в новій редакції. 27.11.2019 року між орендодавцем [PERSON] , товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено додаткову угоду №70027-3, за якою дію договору продовжено до 30.07.2027, збільшено орендну плату до 5,48% від нормативно грошової оцінки землі. 07.01.2022 року між орендодавцем [PERSON] , товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено додаткову угоду №700027-7 до договору оренди землі за якою договір викладено в новій редакції. Відповідно до умов договору (розділи І та ІІ) - в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,9079 га з кадастровим номером 6520685200:02:001:0148, що розташована на території Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п. 3.1 договір укладено строком 30.07.2027 року, відповідно до п.14.1 Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами. Орендна плата згідно п.4.1. становить 6,63% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки що становить 15783,29 грн. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки вказана у пункті 2.4 договору оренди становить 238 058,74 гривень. Пунктом 4.5. передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у такі строки до 31 грудня кожного року. Однак в порушення умов договору орендар не виконує належним чином свої обов`язки щодо своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. В результаті чого утворилась заборгованість за 2022, 2023, 2024 роки, що відповідно до Договору оренди землі за весь об`єкт оренди становить 6,63 % від нормативної грошової оцінки і становить 15783,29 грн за рік. Сума заборгованості складає 15783,29 грн. х 3 роки = 47349,87 (сорок сім тисяч триста сорок дев`ять гривень 87 копійок). Слід врахувати що із суми нарахування орендної плати 47349,87 грн. відповідач у разі нарахування та виплати орендної плати стороні орендодавця в 2022-2024 роках повинен був утримати податок з доходів фізичних осіб також повинен був утримати військовий збір. Позивач неодноразово зверталася особисто до фахівців підприємства, а також телефоном на гарячу лінію підприємства з питань погашення заборгованості з орендної плати та припинення договору оренди землі, однак до цього часу питання так і не вирішене. У зв`язку з викладеним, позивач вважає, що допущене відповідачем систематичне невиконання договірних обов`язків, а саме несплата орендної плати протягом кількох бюджетних періодів, не нарахування інфляційних втрат свідчить про істотне порушення умов договорів оренди. Такі дії є підставою для їх дострокового розірвання відповідно до положень статей 32 Закону України «Про оренду землі», 651 Цивільного кодексу України та пункту «д» частини першої ст. 141 ЗК України, в зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з відповідними вимогами про розірвання договорів оренди землі. Ухвалою суду від 13.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 25.08.2025 року від представника відповідача ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» надійшла зустрічна позовна заява. Ухвалою суду від 27.08.2025 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду та об`єднано водне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 04.11.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 04.11.2025 року відмовлено задоволені клопотання представника відповідача ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» про залишення позовної заяви без розгляду. Ухвалою суду від 04.11.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Представник позивача, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив на позовну заяву, зазначаючи, що відповідач ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», є орендарем земельної ділянки позивача на підставі договору оренди землі та додаткової угоди. Земельна ділянка розташована на території за межами с. Новорайськ на території Новорайської ОТГ Бериславського району Херсонської області. Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим Наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376, Новорайська ОТГ, була тимчасово окупованою російською федерацією з 09.04.2022 року по 11.11.2022 року. Внаслідок збройної агресії російської федерації та тимчасової окупації, ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ», яке здійснювало діяльність на цій території, було позбавлене можливості здійснювати свою господарську діяльність у повному обсязі та використовувати орендовану земельну ділянку за цільовим призначенням. Майно підприємства було знищене та розграбоване, що унеможливило нормальне функціонування та виконання договірних зобов`язань. Факт неможливості здійснення діяльності та знищення майна підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо реєстрації кримінального провадження №42022232090000075 від 12.04.2022 року. Так, кримінальне провадження №42022232090000075 зареєстроване за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 438 ч. 1 Кримінального кодексу України (порушення законів та звичаїв війни). 09.04.2022 невстановлені особи у військовій формі з бази ТОВ «ЮТС-Агропродукт» у с. Новорайськ Бериславського району Херсонської області протиправно заволоділи автомобілем КАМАЗ та вивезли три дрони для проведення с/г робіт. Також, 17.06.2022 ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» звернулось із заявою про те, що 24.02.2022 у зв`язку з тимчасовою окупацією військовослужбовцями російської федерації території Херсонської області, військовими рф здійснено проникнення до ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» за адресою Херсонська область, Бериславський район, селище Новорайськ, вул. Промислова, 3, у зв`язку з чим представники підприємства позбавлені доступу до підприємства та належного майна. Крім того, 23.04.2022 з території підприємства військові рф захопили належні підприємству на праві власності 11 мультикоптерів DJL Argas (CE). Забруднення земель вибухонебезпечними предметами внаслідок збройної агресії є обставиною, що унеможливлює безпечне використання таких земель і здійснення на них господарської діяльності. Неможливість обробітку земельної ділянки через її потенційне замінування та пряма загроза для життя і здоров`я працівників при обробітку земельної ділянки є обставинами, за які орендар не відповідає, і які, відповідно до частини шостої статті 762 ЦК України, звільняють його від сплати орендної плати за період, коли таке користування було неможливим. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, представник відповідача надав додаткові письмові пояснення, вказуючи, що Постановою Кабінету Міністрів України від 7 червня 2024 р. № 740 «Про деякі питання про створення, забезпечення функціонування та ведення реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами» затверджено Порядок ведення, адміністрування, користування відомостями реєстру територій, забруднених/імовірно забруднених вибухонебезпечними предметами. Згідно даних Інтерактивної карти ДСНС на її офіційному сайті за посиланням Розмінування України (https://mine.dsns.gov.ua/) територія Новорайської селищної територіальної громади є місцем, де виявлені або ймовірно знаходяться вибухонебезпечні предмети. Аналогічний висновок міститься у постановах Миколаївського апеляційного суду від 14 та 15 жовтня 2025 року у справах № 485/688/25, 485/582/25. Оскільки цей доказ отримано з публічного джерела, він є загальновідомим та не потребує доказування згідно статті 82 ЦПК України. Крім того, доцільно звернути увагу суду, що відстань між Новорайською селищною територіальною громадою Бериславського району Херсонської області та Горностаївською сільською радою Каховського району Херсонської області, яка на сьогодні є окупованою російською федерацією, становить близько 20 км. З огляду на вищезазначене та беручи до уваги обставини за які орендар не відповідає (у розумінні частини шостої статті 762 ЦК України), а саме: забруднення земельної ділянки вибухонебезпечними предметами, можливість її замінування та щоденні атаки російських FPV-дронів і ракет, що створюють реальну загрозу життю працівників підприємства, стає неможливим проведення посівної кампанії, збору врожаю та ведення господарської діяльності в цілому на спірній земельній ділянці. Просить врахувати додаткові письмові пояснення. Представник позивача надав відповідь на відзив, вказуючи, що у провадженні Великоолександрівського районного суду перебуває цивільна права №650/5096/25 за позовом представника позивача Іщук Надії Ростиславівни в інтересах [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА ПЛЮС», про розірвання договору оренди землі. У відзиві відповідач не заперечує проти існування договірних відносин з позивачем, а також факт невиплати орендної плати, посилаючись при цьому на відсутність можливості здійснювати господарську діяльність через збройну агресію, а також обставини непереборної сили, як на підставу для звільнення від виконання зобов`язання. На підтвердження відповідач посилається на безліч кримінальних справ щодо викрадення майна підприємства військовослужбовцями збройних сил російської федерації і стверджує, що знищення майна є підтвердженням неможливості здійснення діяльності підприємства. Але сам факт знищення майна не є автоматичним доказом неможливості здійснення господарської діяльності. Позивач не доводить жодними доказами причинно-наслідковий зв`язок, що саме знищення майна унеможливило діяльність, а не інші фактори. Наявність кримінальних проваджень щодо викрадення майна не є автоматичним доказом неможливості здійснення діяльності підприємства. Слід зазначити що, сприяння суб`єкту господарювання шляхом надання пільг з оподаткування (у тому числі звільнення від сплати земельного податку або мінімального податкового зобов`язання), як це передбачено відповідними розпорядженнями органів місцевого самоврядування, жодним чином не впливає на зміст та виконання договірних зобов`язань між орендодавцем і орендарем. Оподаткування та договірні відносини регулюються різними правовими інститутами. Норми податкового законодавства, які визначають порядок нарахування і сплати податку за землю, не мають впливу на зобов`язання сторін, що виникли з договору оренди землі приватної власності. Звільнення від земельного податку це публічно-правовий захід, спрямований на зменшення податкового навантаження, а не на звільнення від обов`язку сплачувати орендну плату, яка є елементом приватно-правового зобов`язання, погодженого сторонами в договорі. Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не було направлено орендодавцю жодного повідомлення про неможливість використання вказаної земельної ділянки, відомості щодо виникнення обставин непереборної сили до відома позивача доведені не були. Відповідач стверджує, що внаслідок військового вторгнення товариству було заблоковано доступ до земельних ділянок, що унеможливлює їх обробіток, але не надав жодних доказів такого заблокування. Згідно інформації від Новорайської СВА Бериславського району Херсонської області земельні ділянки які належать громадянам-власникам земельних часток паїв та перебувають в оренді ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» не використовуються орендарем, їх обробіток не здійснюється орендна плата та податкові платежі не сплачуються. З огляду на вказане можна зробити висновок що господарська діяльність на деокупованих територіях здійснюється, земельні ділянки обробляються. Обстеження та очищення земельних ділянок здійснювалося відповідними військовими групами із розмінування в рамках гуманітарного розмінування території громади. ТОВ «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» ухиляється від виконання зобов`язань згідно договорів оренди та не здійснює господарську діяльність на території Новорайської громади. Щодо твердження відповідача що «На підставі листа Головного управління ДСНС України у Херсонській області № 66 03- 2942/66 16/3 від 11.06.2025 року, земельна ділянка, яка є предметом договору оренди землі, щодо якого подано позов, є потенційно забрудненою вибухонебезпечними предметами.» вказане не відповідає дійсності. У листі Головне управління ДСНС повідомляє що їх служба до робіт з розмінування (гуманітарного розмінування) на зазначених територіях не залучались, роботи з розмінування проводились іншими фаховими відомствами з розмінування. Головне управління ДСНС у листі не надає висновку щодо земельної ділянки позивача та рекомендує звернутись Херсонської обласної військової адміністрації. Просить задовольнити позовні вимоги. Представник позивача за зустрічним позовом звернувся до суду з зустрічною позовною заявою в якій зазначив, що 20.03.2006 року між орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Югтранзистсервіс-АГРОПРОДУКТ» та громадянами орендодавцями в тому числі і [PERSON] було укладено договір оренди щодо належної йому вищевказаної земельної ділянки. Договір зареєстровано у Бериславському районному відділі Херсонської регіональної філії центру ДЗК про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.03.2006 за №4АА002118-040671500004 24.02.2015 року між орендодавцем [PERSON] , орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Югтранзистсервіс-АГРОПРОДУКТ» та новим орендарем Приватним підприємством «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» було укладено договір про заміну сторони у договорі оренди за якою право оренди земельної ділянки перейшло до нового орендаря Строк дії договору продовжено до 31.12.2024 року. 24.07.2017 року між орендодавцем [PERSON] , Приватним підприємством «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» та новим орендарем товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено додаткову угоду №700027 до договору оренди землі за якою право оренди належної позивачеві земельної ділянки перейшло до нового орендаря, а договір оренди в цілому викладено в новій редакції. 27.11.2019 року між орендодавцем [PERSON] , товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено додаткову угоду №70027-3, за якою дію договору продовжено до 30.07.2027, збільшено орендну плату до 5,48% від нормативно грошової оцінки землі. 07.01.2022 року між орендодавцем [PERSON] , товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено додаткову угоду №700027-7 до договору оренди землі за якою договір викладено в новій редакції. ТОВ ЮТС-АГРОПРОДУКТ вважає, що договір оренди земельної ділянки є недійсним, що стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. Як відомо з матеріалів справи та може бути підтверджено первісним Позивачем, нормативної грошової оцінки з кадастровими номерами 6520685200:02:001:0148 під час укладення договору оренди земельної ділянки, який було укладено 20 березня 2006 року між укладений між орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС- АГРОПРОДУКТ» та орендодавцем [PERSON] , не було проведено. Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки, є підставою для перегляду розміру орендної плати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі N635/4233/19). У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6- 1512цс16 зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Відсутність витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки землі, яка є об`єктом оренди договору земельної ділянки, та непроведення нормативної грошової оцінки в порядку, встановленому законодавством, є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним. Водночас встановлення договором оренди нормативної грошової оцінки не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки договір оренди не є тим розпорядчим документом, який встановлює нормативну грошову оцінку. Даний висновок міститься у постанові КГС ВС від 27 квітня 2018 року у справі № 923/1394/16. Належними доказами на обґрунтування нормативної грошової оцінки земельної ділянки можуть бути: технічна документація на спірну земельну ділянку, виготовлена компетентним органом для оформлення договору оренди, довідка з Державного земельного кадастру, витяг з Державного земельного кадастру, а також висновок судової експертизи про встановлення нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки. Даний висновок міститься у постанові ВП ВС від 09.11.2021 № 905/1680/20 (12-48гс21). Отже, відсутність у договорі однієї з істотних умов унеможливлює виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, а відтак є підставою для визнання договору недійсним. Враховуючи, що недійсний правочин не створює жодних правових наслідків крім недійсності, розірвання такого договору також є не можливим. Том просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, який було укладено 20 березня 2006 року між орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» та орендодавцем [PERSON] . Представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустріним позовом заперечила проти зустрічного позову. Дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, додаткові письмові пояснення, перевіривши наведені учасниками доводи, додаткові письмові пояснення, суд дійшов таких висновків. [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим № 6520685200:02:001:0148 загальною площею 6,9079 га. Дана обставина підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 28.12.2002 року серії І-ХС № 035072. 24.02.2015 року між орендодавцем [PERSON] , орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю «Югтранзистсервіс-АГРОПРОДУКТ» та новим орендарем Приватним підприємством «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» було укладено договір про заміну сторони у договорі оренди за якою право оренди земельної ділянки перейшло до нового орендаря строк дії договору продовжено до 31.12.2024 року. 24.07.2017 року між орендодавцем [PERSON] , Приватним підприємством «ЮТС-АГРОПРОДУКТ ПЛЮС» та новим орендарем товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено додаткову угоду №700027 до договору оренди землі за якою право оренди належної позивачеві земельної ділянки перейшло до нового орендаря, а договір оренди в цілому викладено в новій редакції. 27.11.2019 року між орендодавцем [PERSON] , товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено додаткову угоду №70027-3, за якою дію договору продовжено до 30.07.2027, збільшено орендну плату до 5,48% від нормативно грошової оцінки землі. 07.01.2022 року між орендодавцем [PERSON] , товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-АГРОПРОДУКТ» було укладено додаткову угоду №700027-7 до договору оренди землі за якою договір викладено в новій редакції. Відповідно до умов договору (розділи І та ІІ) - в оренду передається земельна ділянка загальною площею 6,9079 га з кадастровим номером 6520685200:02:001:0148, що розташована на території Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п. 3.1 договір укладено строком 30.07.2027 року, відповідно до п.14.1 Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами. Орендна плата згідно п.4.1. становить 6,63% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки що становить 15783,29 грн. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки вказана у пункті 2.4 договору оренди становить 238 058,74 гривень. Пунктом 4.5. передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у такі строки до 31 грудня кожного року. В порушення умов договору орендар не виконує належним чином свої обов`язки щодо своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку. В результаті чого утворилась заборгованість за 2022, 2023, 2024 роки, що відповідно до Договору оренди землі за весь об`єкт оренди становить 6,63 % від нормативної грошової оцінки і становить 15783,29 грн за рік. Сума заборгованості складає 15783,29 грн. х 3 роки = 47349,87 (сорок сім тисяч триста сорок дев`ять гривень 87 копійок). Слід врахувати що із суми нарахування орендної плати 47349,87 грн. відповідач у разі нарахування та виплати орендної плати стороні орендодавця в 2022-2024 роках повинен був утримати податок з доходів фізичних осіб також повинен був утримати військовий збір. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог закону. Земельним кодексом України, а саме статтею 96, передбачено обов`язок орендаря своєчасно сплачувати орендну плату. Вказана норма кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка надає орендодавцю право вимагати своєчасного внесення орендної плати. На підставі статті 32 Закону України «Про оренду землі», договір оренди може бути достроково розірваний у разі невиконання орендарем своїх зобов`язань, визначених статтями 24, 25 цього закону та умовами договору. Відповідно до статті 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду у разі істотного порушення його умов однією зі сторін. Істотним вважається таке порушення, яке призводить до того, що інша сторона значною мірою позбавляється того, на що розраховувала при укладенні договору. Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до пункту «д» статті 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою. Велика Палата Верховного Суду у пункті 10 постанови від 06 березня 2024 року у справі № 902/1207/22, провадження № 12-80гс23, зробила наступний висновок щодо застосування норм права: «Застосовуючи в контексті спірних правовідносин статті 13, 17, 15 та 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340-IX, а також статті 3, 6, 627, 638, 640 ЦК України у відповідній редакції, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що договір оренди землі є консенсуальним. Слід розмежовувати момент укладення договору оренди землі (це момент досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов та підписання для договорів з 01.01.2013), з якого у його сторін виникають права і обов`язки зобов`язального характеру, і момент виникнення на підставі вказаного правочину речового права, який пов`язаний з моментом державної реєстрації такого права (третє речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції, чинній на час підписання Договору). Абзац третій частини першої статті 15 та друге речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV імперативно встановлюють, що дата укладення договору оренди землі є істотною умовою цього правочину і саме з цієї дати починається перебіг строку його дії. Тому сторони договору оренди землі не можуть врегулювати свої відносини у спосіб, який суперечить імперативним нормам абзацу третього частини першої статті 15 та другого речення частини першої статті 19 Закону № 161-XIV у редакції Закону № 340- IX зокрема на власний розсуд встановити інші правила визначення моменту початку перебігу строку дії цього правочину або не зазначати дати його укладення. Умови договору оренди землі, що не відповідають указаним вище імперативним нормам Закону № 161-XIV, не змінюють визначеного в Законі № 161-XIV моменту, з якого розпочинається перебіг строку дії договору оренди землі». Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином, належними сторонами, у передбачений законом чи договором спосіб та термін, за відповідною ціною і інше. Вказані умови є істотними для зобов`язальних правовідносин, а отже повинні виконуватися безумовно, у точній відповідності до умов договору. Земельним кодексом України, а саме статтею 96, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма Земельного кодексу України кореспондується зі статтею 24 Закону України «Про оренду землі», яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в укладеному Договорі оренди землі, а саме в п 29- «Орендодавець має право вимагати від орендаря в повному обсязі внесення орендної плати» та п.32 - «Орендар зобов`язаний розраховуватися з Орендодавцем по орендній платі». На підставі ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст. ст. 24, 25 Закону України «Про оренду землі» та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Аналогічна умова зазначена у пункті 12.3 Договору оренди землі (у редакції від 26.12.2023 року). У зв`язку з цим, прострочення виплати орендної плати за користування земельною ділянкою в 2022, 2023 та 2024 роках, є невиконанням обов`язків відповідача, передбачених договором оренди землі, що відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» є підставою для розірвання Договору оренди землі. Відповідно до ч. 1. ст. 2 Закону України «Про оренду землі» до інших законодавчих актів, що регулюють відносини щодо оренди земельної ділянки, відносяться положення Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушення зобов`язань, а саме його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є підставою для розірвання договору. Загальною умовою виконання цивільно-правових зобов`язань, відповідно до ст. 526 ЦК України, встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно з п. 2 ст. 651 ЦК України, Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. При погоджені з відповідачем строку сплати орендної плати за користування земельними ділянками, який відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є істотною умовою договору оренди землі, позивач розраховував на своєчасне отримання орендної плати за землю у відповідному розмірі. А отже в зв`язку з порушенням строку сплати орендної плати, сторона орендодавців була позбавлена можливості отримання матеріальних благ, на які розраховувала при укладені Договору оренди землі. Систематичне порушення строків сплати орендної плати відповідно до п. «д» ст. 141 ЗК України є підставою припинення права користування земельною ділянкою. Отже договір оренди землі можливо розірвати лише у разі систематичного порушення строків сплати орендної плати, разове порушення умов договору не є підставою для його розірвання. Несплата орендної плати, а також невиконання обов`язку щодо нарахування та сплати щорічних інфляційних витрат відповідачем є підставою для розірвання Договору оренди землі. Із зазначеного питання є відповідна позиція Верховного Суду України, викладена в постановах від 12 грудня 2012 року справа № 6-146цс12, від 28 вересня 2016 року № 6-977цс16, від 11 жовтня 2017 року № 6-1449цс17 і яка в силу ст. 263 ЦПК України повинна враховуватись судами при прийнятті рішення. Сам факт систематичного порушення Договору оренди землі щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №484/301/18, провадження №61-39488ск18. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, істотними умовами договору оренди землі: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки; строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Згідно з положеннями статей 21, 22 зазначеної редакції Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Незалежно від того, несплата орендної плати була в повному обсязі або в частині. Аналіз вище вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди». Такого висновку дійшла об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, провадження № 61-41932сво18. Схожі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 17 червня 2021 року, справа № 485/784/20, провадження № 61-3760св21, та від 10 вересня 2021 року, справа № 650/628/19-ц, провадження № 61-21777св19. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 4 ЦПК України, статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зважаючи на вищевказані обставини, згідно з Договорами оренди землі, Відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендодавцю орендну плату за 2022, 2023 та 2024 роки, однак цього не виконав. Матеріали справи не містять жодних доказів сплати орендної плати відповідачем, зокрема платіжних документів, квитанцій або іншої інформації, що свідчила б про виконання ним грошового зобов`язання за договором. Водночас, позивач послідовно й обґрунтовано заперечує факт надходження будь-яких коштів у рахунок орендної плати за 2022-2024 роки, посилаючись на конкретні умови договору. Представником відповідача не надано докази на спростування вказаної обставини. Згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованість по виплаті орендної плати за 2022-2024 роки складає 47349,87 грн. При цьому суд враховує лист-довідку Новорайської сільської військової адміністрації Бериславського району Херсонської області від 12.05.2025 року №01-11/1052/25 згідно з якою станом на 09.05.2025 року земельні ділянки, які розташовані на території Новорайської СВА, та перебувають в оренді у товариства не використовуються , тобто їх обробіток не здійснюється, орендна плата та податкові платежі не сплачуються. На території Новорайської СВА інші землекористувачі використовують свої власні або орендовані земельні ділянки сільськогосподарського призначення. За своєю сутністю цивільно-правова відповідальність означає виникнення у особи обов`язку майнового характеру, якого не було до вчинення правопорушення. У статті 617 ЦК України містяться підстави звільнення (випадок, непереборна сила) саме від відповідальності за порушення зобов`язання, а не за виконання договірного зобов`язання. Тому стаття 617 ЦК України не може бути застосована як підстава, що виключає виконання договірного зобов`язання (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2018 року в справі № 757/58385/16-ц). У постанові від 13 березня 2024 року у справі № 686/16312/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважив, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по сьогодні. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану (пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022). Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України). У постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 червня 2022 року в справі № 922/2394/21 зазначено, що: «статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Так, форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Таких висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18 та у постанові від 09 листопада 2021 у справі № 913/20/21». Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). У позові зазначено про те, що відповідач не сплатив орендну плату за вказаним договором оренди землі щодо земельної ділянки за 2022, 2023 та 2024 роки. 28 лютого 2022 року Торгово-Промислова Палата опублікувала на своєму офіційному сайті лист щодо військової агресії російської федерації проти України як форс-мажорну обставину (обставину непереборної сили), що стало підставою введення воєнного стану. Таким чином, зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 внаслідок військової агресії російської федерації проти України введено воєнний стан в Україні строком на 30 діб з 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє по теперішній час. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" (пункт 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022). Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"). У постанові Верховного Суду від 15 червня 2023 року у справі № 910/8580/22 викладено наступні висновки: --- лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин; --- форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання; --- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. У постанові Верховного Суду від 29 червня 2023 у справі № 922/999/22 викладено наступні висновки: --- лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року, яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист Торгово-промислової палати України не можна вважати сертифікатом у розумінні статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"; --- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку; --- сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань. --- Суд зазначає, що вищенаведені висновки Верховного Суду щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" мають загальний характер та підлягають застосуванню, у тому числі до орендних правовідносин (у питанні звільнення від сплати орендної плати на підставі форс-мажорних обставин з огляду на введення воєнного стану), що підтверджується також і висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 916/1788/22. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 906/540/22. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма ч.6 ст.762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. З огляду, що в 2022 році орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, які є джерелом сплати орендної плати, суд не приймає доводи позивача про несумлінне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Також суд враховує, що сільськогосподарське виробництво є сезонним видом господарства. Орендар не зміг провести посівну компанію в 2022 році й фактично залишився без доходу за 2022 рік. Тимчасова окупація території з 09.04.2022 року по 11.11.2022 року, на якій розташована спірна земельна ділянка, впливає на можливість орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, проводити посівну компанію, збирати врожай тощо, по суті унеможливила проводити вказані дії. Таким чином, орендар не допустив умисне порушення умов договору. Вина орендаря у несплаті орендної плати за 2022 рік відсутня. Як наслідок, згідно з ч.6 ст.762 ЦК України, наймач має бути звільнений від плати орендної плати за 2022 рік. Як зазначалося, підставою розірвання договору оренди землі згідно з п."д" ч.1 ст.141 ЗК України, як підстава позову, є систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати у строки, визначені договором. Зважаючи на вищевказані обставини, згідно з Договорами оренди землі, Відповідач зобов`язаний був нарахувати та сплатити орендодавцю орендну плату за 2023 та 2024 роки, однак цього не виконав. Матеріали справи не містять жодних доказів сплати орендної плати відповідачем, зокрема платіжних документів, квитанцій або іншої інформації, що свідчила б про виконання ним грошового зобов`язання за договором. Водночас, позивач послідовно й обґрунтовано заперечує факт надходження будь-яких коштів у рахунок орендної плати за 2023-2024 роки, посилаючись на конкретні умови договору. Представником відповідача не надано докази на спростування вказаної обставини. Не надав представник відповідача ТОВ «ЮТС-Агропродукт» і доказів того, що новий орендар вказаних земельних ділянок ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» на даний час здійснює господарську діяльність на зазначених земельних ділянках, виконує умови договору оренди, зокрема щодо цільового використання землі, її обробітку та сплати орендної плати. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). При вирішенні даного спору суд також враховує, що відповідач ТОВ «ЮТС-Агропродукт», заперечуючи проти розірвання договору оренди землі та одночасно наполягаючи на відсутності у нього обов`язку сплачувати орендну плату, не пропонує жодних шляхів врегулювання ситуації, не обґрунтовує можливості чи строків поновлення платежів, не подає будь-якого реалістичного плану подальшого користування спірною земельною ділянкою. Така пасивна позиція не лише позбавляє позивача права на отримання доходу з належного йому об`єкта приватної власності, але й призводить до залишення земельної ділянки в стані господарської ізоляції на невизначений час, коли власник позбавлений реальної можливості як самостійно її використовувати, так і передати в оренду іншому добросовісному користувачу. Такий стан речей є неприпустимим як з точки зору охорони прав орендодавця, так і з огляду на суспільно значущу потребу у стабільному сільськогосподарському виробництві в умовах воєнного стану, коли збереження та ефективне використання земельного фонду країни набуває особливої ваги для забезпечення продовольчої безпеки держави. Крім того, відповідно до засад земельного законодавства, земля як об`єкт особливого правового режиму повинна використовуватись раціонально та відповідно до її цільового призначення. Тривале утримання земельної ділянки у невизначеному правовому стані без її обробітку суперечить публічному інтересу та створює ризик поступової деградації ґрунтів, втрати їх родючості, засмічення бур`янами й зниження якісних характеристик, що унеможливлює ефективне сільськогосподарське використання у подальшому. Таким чином, враховуючи викладене, первісні позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача. Щодо вирішення зустрічного позову суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що "недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим". У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У частині першій статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги до змісту та порядок припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України "Про оренду землі". Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. У статті 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з вимогами статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до частини першої статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Частинами першою-третьою статті 15 Закону України "Про оренду землі" визначено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, що передбачено у частині першій статті 215 ЦК України. Звертаючись до суду з зустрічним позовом, позивач посилався на те, що оспорюваний договір не містить усіх, передбачених статтею 15 Закону України "Про оренду землі", істотних умов, зокрема щодо вартості нормативно-грошової оцінки землі, розміру орендної плати. Верховний Суд України неодноразово висловлював підхід, згідно якого відсутність однієї із істотних умов у договорі оренди землі, передбачених частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі", може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у разі встановлення факту порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів особи, яка звертається із позовом. Зокрема: у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-88цс14 вказано, що: "відповідно до вимог статті 3 ЦПК України й статті 15 ЦК України в порядку цивільного судочинства підлягає захисту порушене право, а тому при розгляді справи про визнання недійсним договору оренди землі, з підстав відсутності у договорі передбаченої статтею 15 Закону України "Про оренду землі" такої істотної умови, як умова передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, суду слід з`ясувати чи дійсно порушено права орендодавця відсутністю такої умови, її істотність та в чому полягає порушення законних прав позивача". У постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-94цс14 зроблено висновок, що: "відсутність у договорі оренди землі, укладеному 05 грудня 2008 року, істотної умови передачі в заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним. Крім того, судом залишено поза увагою вимоги статті 3 ЦПК України та статті 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно були порушені права позивача при укладенні договору у зв`язку з відсутністю в ньому зазначеної умови". У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 зазначено, що: "правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Отже, якщо відсутність у договорі однієї з істотних умов не унеможливила виконання договору, зокрема в частині проведення розрахунків, і сторони протягом певного часу виконували договір погодженим способом, то незгода позивачів з умовою виконання договору не може бути підставою для визнання їх прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав". Протягом тривалого часу (з 2006 року) сторони виконували умови договору, а тому незгода позивача з умовами виконання договору не може бути підставою для визнання його прав порушеними в момент укладення договору та визнання його недійсним з цих підстав. Отже, з 2006 по 2021 роки сторони погоджувалися з умовами договору, а подальше оспорення договору оренди свідчить про недобросовісну поведінку позивача. Встановивши, що на момент укладення оспорюваного договору його сторони не допустили таких порушень правових норм, які б давали підстави для визнання договору недійсним, а том суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом слід відмовити. Зважаючи на викладене, враховуючи вказані положення цивільного законодавства та

Outcome: approved