Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] (далі позивач) з позовом до [PERSON] (далі відповідач) про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову зазначено, що 16.07.2021 між сторонами було укладено договір позики, що підтверджується наданою розпискою на суму 165 000 грн 00 коп., відповідно до якої відповідач зобов`язався повернути позивачу кошти у строк до 01.11.2021, включно. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогами щодо повернення боргу, однак відповідач у визначений сторонами строк кошти, отримані у позику не повернув. Посилаючись на положення ст. 625, 1048, 1049, 1050 ЦК України, позивач також просить стягнути з відповідача суму індексу інфляції за період з 02.11.2021 по 23.02.2022, яка становить 7 194 грн 00 коп., та 200 % річних за вказаний період у сумі 103 068 грн 49 коп., усього на загальну суму 275 262 грн 49 коп. Ухвалою суду від 25.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з розгляду даної справи. Відповідач відзив на позов не надав, надав 17.12.2025 до суду письмову заяву, відповідно до якої позов визнає і не заперечує проти ухвалення у підготовчому судовому засіданні судового рішення про задоволення позову повністю. У підготовче засідання позивач не прибув, явку свого представника не забезпечив. Згідно з наявною у матеріалах справи заявою позивач просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач у підготовчому судовому визнав позовні вимоги повністю та не заперечував проти задоволення позову. Також відповідач у підготовчому судовому засіданні ствердив, що оригінал розписки зберігається у позивача. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.1,2 ст.200 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. Згідно з ч.4,5 ст.200 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відтак враховуючи підстави та предмет спору, та беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом встановлено відсутність правових підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову. Заслухавши пояснення відповідача, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, суд зазначає про таке. З матеріалів справи судом встановлено та визнається сторонами, що 16.07.2021 між сторонами був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем складена розписка, згідно з якою [PERSON] , [INFO] одержав у борг від [PERSON] , [INFO] , 165 000 грн 00 коп. та зобов`язується повернути йому ці кошти у строк до 11.11.2021, включно. У випадку прострочення сплати боргу [PERSON] зобов`язався повернути [PERSON] отримані у борг кошти з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також сплатити 200 % річних від простроченої суми боргу (ст.625 ЦК України) за весь час прострочення. Також вказана розписка містить особистий підпис позичальника [PERSON] . Як ствердив у підготовчому судовому засіданні 19.01.2026 [PERSON] оригінал вказаної розписки зберігається у [PERSON] Факт складання даної розписки відповідачем не оспорюється. Даний правочин не є оспорюваним і відповідає вимогам ЦК України. Згідно з наведеними у позовній заяві розрахунками позивача сума індексу інфляції за період з 02.11.2021 по 23.02.2022, включно становить 7 194 грн 00 коп., та 200 % річних за вказаний період становить 103 068 грн 49 коп. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Таким чином, розписка відповідача про отримання в борг грошових коштів від позивача є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. За змістом ч.1, 2 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Згідно з ч. 1, 2 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Крім того, за змістом ч. 3, 4 ст. 545 ЦК України наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. При вирішенні даної справи судом встановлено, що будь-яких належних і допустимих доказів, які б підтверджували факт погашення боргу перед позивачем, відповідачем суду не названо та не надано. Таким чином, на підставі викладеного вище, суд дійшов висновку, що відповідач зазначені в розписці від 16.07.2021 позивачеві кошти не повернув, що також стверджується наданими відповідачем у судовому засіданні поясненнями, а також тим, що оригінал розписки знаходиться у позивача, що також ствердив відповідач. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з наведеним у позовній заяві розрахунком сума інфляційних втрат за період з 02.11.2021 по 23.02.2022, включно на суму 165 000 грн 00 коп. становить 7 194 грн 00 коп. Відповідно до наведеного у позовній заяві розрахунку сума 200 % річних від простроченої суми 165 000 грн 00 коп. за період з 02.11.2021 по 23.02.2022, включно становить 103 068 грн 49 коп. Таким чином, на підставі викладеного вище, враховуючи, що відповідач не виконав умови договору позики, борг своєчасно не повернув,

Outcome: approved