Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

ТОВ СВЕА ФІНАНС звернулося до суду із даним позовом та просить стягнути з [PERSON] 19680 грн. заборгованість за договором №1491659 від 23.01.2021 р. Вимоги обгрунтовують тим, що 23.01.2021 р. між ТОВ ЛІНЕУРА УКРАЇНА та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1491659 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 ЗУ Про елекронну комерцію. ТОВ свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надало позичальнику грошові кошти в сумі 6000 грн. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору сплачуючи поточні місячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 08.02.2022 р. ТОВ ЛІНЕУРА УКРАЇНА та ТОВ РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА (перейменовано СВЕА ФІНАНС) уклали договір факторингу №1-08022022, останній став новим кредитором та отримав право вимоги до відповідача за вказаним договором. Умови договору [PERSON] не виконувались і утворилась заборгованість на суму 19680 грн., з яких: 6000 грн. заборгованість по тілу; 13680 грн. - заборгованість по відсоткам, що і змусило звернутися до суду. Представник позивача Паладич А. в судове засідання не з`явилась, просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. [PERSON] в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи належним чином повідомлений. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 282 ЦПК України. Встановлено судом, що 23.01.2021 р. між ТОВ ЛІНЕУРА УКРАЇНА та [PERSON] укладено договір №1491659 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.6-41). 08.02.2022 р. ТОВ ЛІНЕУРА УКРАЇНА та ТОВ «СВЕА ФІНАНС», уклали договір факторингу №1-08022022 (а.с.42-45). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Ст. 526 ЦК України передбачено зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір,укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору,укладеного у письмовій Формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ч.6 ст. Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з п.2 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач порушив умови договору №1491659 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, не в повному обсязі сплатив грошові кошти за користування кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 19680 грн., з яких: 6000 грн. заборгованість по тілу; 13680 грн. - заборгованість за процентами (а.с.35-40). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі за вищевказаних підстав. На підставі ст.141 ЦПК України, стягнути з [PERSON] на користь ТОВ СВЕА ФІНАНС 2422,40 грн. судового збору.

Outcome: approved