Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

13 вересня 2021 року Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» звернулося до Московського районного суду м. Харкова із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому прохали стягнути у солідарному порядку із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у сумі 174911,89 грн. , 3% річних у сумі 3806,31 грн., інфляційні втрати в сумі 8860,45 грн. та судовий збір у сумі 2813,68 грн. Посилаються на те, що підприємство надає послуги з теплопостачання за адресою- [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані за вищевказаною адресою та являються споживачами послуг з централізованого опалення за вищевказаною адресою. Підприємство свої зобов`язання виконувало належним чином, а відповідачі за надані послуги не сплачували, внаслідок чого станом на 01.08.2021 року у них виникла заборгованість за період з 01.11.2013 по 31.07.2021 у сумі 174911,89 грн., сума 3% річних складає 3806,31 грн. інфляційні витрати 8860,45 грн. Вказану заборгованість відповідачами не погашено, що і стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 15.09.2021 року відкрито провадження у справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання у порядку спрощеного позовного провадження. 21.01.2022 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому прохав у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на його необгрунтованість. Також прохав застосувати позовну давність до даних правовідносин. Зазначає про те, що з позивачем ніяких договірних відносин відповідачі не мають, договір ніяких не укладали. Відкритих особових рахунків у даному товаристві не мають, оскільки заяву на відкриття особового рахунку відповідачі не подавали. Відсутність договору між сторонами не дають можливості чітко встановити коло осіб, що споживали дані послуги за спірною адресою. Крім того, вказує на те, що позивачем не правильно вказаний обсяг наданих послуг і не правильно проведено нарахування за такі послуги. Оскільки відповідачі не користувалися наданими послугами , а тому і сплачувати за них не зобов`язані. Позивачем не доведено наявності солідарної відповідальності відповідачів за більшу частину позовних вимог, оскільки у даній квартирі не всі особи, які зареєстровані у спірному майні дійсно там проживають, не всі не користуються такими послугами, а тому і нарахування повинно проводитися лише на осіб, які фактично там проживають. Вказані обставини позивачем не доведені. Відповідач не погоджується із нарахованим розміром заборгованості, вважає його необгрунтованим. Представник [PERSON] -адвокат Крячко О.В. подав до суду зустрічну позовну заяву до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зобов`язання вчинити дії, у якій прохав зобов`язати Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі « на виконання п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» підготувати та укласти із [PERSON] договір про надання комунальних послуг з опалення та підігріву води. Зобов`язати Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» привести дані по особовому рахунку щодо обсягу опалення та підігріву води, спожитого за адресою- [ADDRESS] , у відповідність з установленим судом по даній справі обставинами та правовими підставами. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2022 звільнено [PERSON] від сплати судового збору при зверненні до суду із зустрічною позовною заявою до Комунального підприємства « Харківські теплові мережі» про зобов`язання вчинити дію. Об`єднано в одне провадження вимоги за первісним позовом та вимоги за зустрічним позовом по цивільній справі № 643/16085/21 за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою судді Октябрського районного суду м. Полтави О.І.Шевської від 28.04.2023 р. прийнято до провадження матеріали цивільної справи за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зобов`язання вчинити дії та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 31.01.2024 року витребувано у Державної прикордонної служби України ( вул. Володимирська, 26, м. Київ ) відомості про перетин державного кордону України в період з 01.01.2002 року по 31.07.2021 року наступними особами: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 16.09.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про зобов`язання вчинити дії та призначено справу до судового розгляду по суті. 09.12.2025 року від представника позивача на електронну адресу суду надійшли додаткові пояснення, у яких зазначають про те, що сама по собі про застосування строку позовної даності, подана відповідачем, свідчить про визнання ним порушення права позивача, тобто наявності заборгованості. Вказують на те, що строк позовної даності позивачем не пропущений, оскільки такий строк був продовжений у зв`язку із запровадженням карантину на території України. Позовні вимоги прохали задовольнити у повному обсязі. Представник позивача надав заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та прохають їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, суд про причину своєї неявки не повідомили. Про дату та час слухання справи повідомлені належним чином. Представник відповідача-адвокат Крячко О.В. надав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позовних вимог прохав відмовити , прохав врахувати позовну давність. Суд, дослідивши матеріали справи , надавши правову оцінку наявним у справі доказам, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання, згідно Закону України « Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, що регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною та юридичною особою (споживача), яка отримує або має намір отримууати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідачі зареєстровані за адресою [ADDRESS] , та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач. Відповіді належним чином свої зобов`язання по сплаті за послуги теплопостачання не сплачували, внаслідок чого у них виникла заборгованість. Згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості, станом на 01.08.2021 року у відповідачів виникла заборгованість за період з 01.11.2013 по 31.07.2021, сума 3% річних складає 3806,31 грн. інфляційні витрати 8860,45 грн. , яку останніми погашено на рахунок позивача не було. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»(далі Закон № 2189-VIII). Згідно із ч. 3 ст. 20 вказаного Закону споживач зобов`язаний:1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору;2) своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини;3) забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу;4) за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини;5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;6) дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм;7) допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку;8) дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг;9) своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період;10) у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Відповідно до ч.1 ст. 20 вказаного Закону споживач має право: одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо;на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг;на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; отримувати від виконавця компенсацію в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством, за перевищення нормативних термінів на проведення аварійно-відновлювальних робіт; на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Позивач надав послуги відповідачам у відповідності до вимог Закону, проте останні за вказані послуги оплату належним чином не здійснювали, внаслідок чого виникла заборгованість, доказів оплати якої суду надано не було. Відповідач [PERSON] у своїх поясненнях та у зустрічному позові зауважив, що між сторонами не був укладений договір про надання житлово-комунальних послуг. Відсутність такого договору не дає можливість встановити умови, на яких мають споживатись послуги. Відсутність такого договору призводить до того, що правовідносини між постачальником та споживачем не врегульовані. Нарахування заборгованості проводиться позивачем у різні періоди на різну кількість осіб. До того ж позивачем неодноразово проводилося відключення постачання гарячої води за адресою- [ADDRESS] та в цілому по під`їзду № [NUMBER] , тому за ці періоди нарахування не може проводитися, однак в розрахунку заборгованості ці періоди позивачем не виключені. Вказані твердження відповідача спростовуються наступним. В матеріалах справи міститься відповідь із Московської філії КП «Харківські теплові мережі» , у якій вказується про відключення споживача КП «Жилкомсервіс» № 40 у житловому будинку [ADDRESS] .Широнінців у період із 01.01.2019 по 31.07.2021, причиною відключення були аварії, ремонт. Нарахування за постачання гарячої води виконувалися за фактичні дні надання послуги з нарахуванням допустимого строку відхилення ( за виключенням квартир з приладами обліку гарячої вод) відповідно до вимог Порядку проведення перерахунків розміру оплати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.02.2010 р. № 151. У період з 21.04.2021 р. другий під`їзд означеного будинку обладнаний приладом обліку теплової енергії, який враховує споживання тепла квартирами з 37-ї по 72-гу. Доказів того, що нарахування послуг здійснювалось на іншу кількість осіб, ніж та, яка фактично там проживає і користується такими послугами суду надано не було. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, а лише заперечується як такий. Клопотання про призначення судової експертизи відповідачами заявлено не було. Судом в основу рішення береться відомість про нарахування за оплату за послуги з урахуванням періоду платежу та відомість про нарахування інфляційних витрат та 3% річних. Підстави вважати вказаний розрахунок неналежним доказом у суду відсутні. Нарахування за послуги з постачання теплової енергії споживачам за спірною адресою проводилося підприємством згідно вимог чинного законодавства, а тому доводи відповідача в частині заперечення факту надання таких послуг взагалі та неправильне нарахування за такі послуги не заслуговують на увагу та не спростовані належними та допустими доказами. Частиною 1 ст. 19 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з ч. 3 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Таким чином, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг було покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Відповідачі не виконали свій обов`язок та не уклали із позивачем відповідний договір. Доказів того, що відповідачі були відключенні від централізованого теплопостачання, встановили індивідуальну систему теплопостачання у квартирі суду також надано не було. Тому відсутність договору між сторонами не звільняє відповідачів від обов`язку сплачувати за надані позивачем послуги. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону від 24.06.2004 № 1875-IV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Положеннями ст. ст. 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон від 09.11.2017 № 2189-VIII) також передбачено обов`язок споживача здійснювати оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Відтак, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути єдиною підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Матеріали справи свідчать, що відносини між сторонами у спірний період не були врегульовані договором, оскільки матеріали справи не містять копії такого індивідуального договору укладеного між сторонами. Крім того відповідачем за первісним позовом [PERSON] вказувалось на той факт, що між позивачем та відповідачами договірні відносини відсутні . Між тим, не скасовує передбачений покладений на споживача обов`язок зі щомісячного розрахунку за фактично спожиту теплову енергію безвідносно до наявності або відсутності укладеного зі споживачем договору. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова. Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р.№ 630, зі змінами та доповненнями, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно відомості про нарахування та оплату за теплову енергію з урахуванням періоду платежів за адресою: [ADDRESS] , споживачів, значиться заборгованість станом на 01.08.2021 року за період з 01.11.2013 по 31.07.2021 у сумі 174911,89 грн., сума 3% річних складає 3806,31 грн. інфляційні витрати 8860,45 грн. Оскільки відповідачі зареєстровані за спірною адресою, то вони в силу приписів ст. ст. 64, 67, 68 ЖК України, ч. 3 ст. 9 Закону від 09.11.2017 № 2189-VIII, ст. ст. 541, 543 ЦК України несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Доказів того, що нарахування за надані послуги проведено позивачем не у відповідність до кількості осіб, які зареєстровані та проживають у спірному житлі не підтверджено належними та допустими доказами. Стосовно застосування строків позовної давності до даних правовідносин, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1-2 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання . Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Отже, враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину в межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові 26 лютого 2025 року у справі №754/4237/22. У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Крім того, на даний час на всій території України запроваджений режим воєнного стану. Окрім того у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан триває і на даний час. Позивач звернувся до суду 13.09.2021 року. Отже, враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину в межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Внаслідок дії вищевказаних Законів України усі вимоги, за якими припинився (сплив) трирічний строк загальної позовної давності під час дії карантину та воєнного стану були продовжені. Представник відповідача прохав застосувати до даних правовідносин строк позовної давності . Таким чином, стягненню із відповідачів у солідарному порядку підлягає заборгованість , яка виникла з березня 2017 року до 31.07.2021 року у сумі 125559,8 грн. Крім цього позивачем заявлено вимогу про стягнення трьох процентів та інфляційних втрат за період з серпня 2018 по липень 2021 року , сума 3% річних складає 3806,31 грн. інфляційні витрати 8860,45 грн. Загальна сума , яка підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 138226,56 грн. Позивач прохав стягнути із відповідачів заборгованість у сумі 187578,65 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач сплатив до суду 2813,68 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню на 73,69%, а тому із відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2073,60 грн., тобто по 345,60 грн. з кожного. Стосовно зустрічного позову суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Згідно з ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки. У відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Положеннями ч. ч. 1 та 3 ст. 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 7 ст. 81 ЦПК України). При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем. Зі змісту зустрічного позову не зрозуміло яким чином позивач порушив права відповідачів та у чому полягає його обов`язок перед відповідачами. Вимоги , які вказані у зустрічному позові не конкретизовані та здебільшого зводяться до незгоди відповідача із нарахуваннями та сумою заборгованості, яка проведена позивачем. Відповідач не позбавлений можливості звернутися до товариства та укласти індивідуальний договір з позивачем. Суд не вправі сам вносити корективи у зміст позовних вимог та тлумачити їх на власний розсуд. Позовні вимоги мають бути чітко сформульовані та зазначені з урахуванням вимог ЦПК України. Оскільки, як зазначалось вище, судом встановлено, що відповідачі неналежним чином виконували взяті на себе обов`язки з оплати наданих позивачем послуг з теплопостачання, враховуючи позовну давність, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного вище. З урахуванням вищевикладеного, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial