Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Через систему «Електронний суд» ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про солідарне стягнення встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.11.2006 року між ВАТ «КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №401/01/11/2006/840-3931/КФ/1, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5 000,00 доларів США, строком до 28.10.2021 року. [PERSON] поручилася за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, уклавши договір поруки того ж дня. У зв`язку з невиконанням кредитного договору та договору поруки, ВАТ «КБ «Надра» звернулося в суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів та рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.01.2010 року в цивільній справі №2-676/2010 стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №401/01/11/2006/840-3931/КФ/1 від 01.11.2006 року у розмірі 59 561,29 грн та судові витрати у розмірі 716,36 грн. 15.07.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ПАТ «Надра» укладеного договір про відступлення прав вимоги №GL48N718070_I_1, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» перейшло право вимоги до [PERSON] та [PERSON] 20.07.2020 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», за договором відступлення права вимоги №20/07/2020, відступило ТОВ «ФК «Факторінгс» право вимоги до [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.12.2020 року у справі №398/3675/20 замінено ВАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Факторінгс» у виконавчому провадженні з виконання судового рішення у справі №2-676-2010. Також було замінено ВАТ КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Факторінгс» у межах виконавчого провадження №34113182 згідно з постановою про заміну сторони виконавчого провадження від 16.03.2021 року. Оскільки відповідачі лише частково сплатили заборгованість за кредитним договором, яка стягнута рішенням суду, позивач, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.01.2026 року просив стягнути з відповідачів встановлений індекс інфляції та три відсотки річних в загальному розмірі 24 844,87 грн, з яких: 18 513,47 грн індекс інфляції; 6 331,40 грн три проценти річних. Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. 27.01.2026 року через систему «Електронний суд» представник позивача подала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити та розглядати справу без участі представника позивача. 28.01.2026 року через канцелярію суду відповідач [PERSON] та його представник адвокат Мунтян В.І. подали заяву, в якій зазначили, що позовні вимоги, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 12.01.2026 року, визнають, наслідки визнання позову їм зрозумілі. Крім того, просили розглянути справу без їх участі. 28.01.2026 року через канцелярію суду відповідач [PERSON] подала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги, з урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог від 12.01.2026 року, визнає, наслідки визнання позову їй відомі. Крім того, просили розглянути справу без її участі. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 01.11.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №401/01/11/2006/840-3931/КФ/1, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 5 000,00 доларів США, строком до 28.10.2021 року. 01.11.2006 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено договір поруки №401/01/11/2006/840-3931/КФ/1, за умовами якого [PERSON] поручилася перед ВАТ «КБ «Надра» за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.01.2010 року у справі №2-676-2010, вимоги ВАТ КБ «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №401/01/11/2006/840-3931/КФ/1 від 01.11.2006 року в загальному розмірі 59 561,29 грн та судові витрати у розмірі 716,36 грн. 15.07.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL48N718070_I_1, відповідно до якого ПАТ КБ «Надра» відступив на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право вимоги до [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором. 20.07.2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «ФК «Факторінгс» укладено договір №20/07/2020 про відступлення прав вимоги, згідно з яким до ТОВ «ФК «Факторінгс» перейшло право вимоги до [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором. На підставі ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.12.2020 року у справі № 398/3675/20 замінено ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «ФК «Факторінгс» у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення у цивільній справі №2-676-2010 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові. Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідачів за кредитним договором №401/01/11/2006/840-3931/КФ/1 від 01.11.2006 року та договором поруки №401/01/11/2006/840-3931/КФ/1 від 01.11.2006 року. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 8.35 постанови Великої Палати Верховного Судувід 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц. Крім того, у пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 вказано, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та пункті 6.19. постанови від 04.02.2020 у справі №912/1120/16. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, що заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.01.2010 року у справі №2-676-2010 вимоги Відкритого акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» заборгованість за кредитом у розмірі 59 561,29 грн та судові витрати у розмірі 716,36 грн. Частинами 4, 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, вказаним судовим рішенням підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідачів перед позивачем, до якого перейшло право вимоги за кредитним договором та договором поруки, в розмірі 59 561,29 грн та його порушення. При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідачами рішення суду виконано не в повному обсязі. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16. За таких обставин, суд доходить висновку, що позивач має право на стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат на суму, визначену в заочному рішенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28.01.2010 року у справі №2-676-2010, з урахуванням погашень, здійснених відповідачами в період примусового виконання рішення. Згідно з розрахунком, наданим позивачем до заяви про зменшення позовних вимог від 12.01.2026 року, яка прийнята судом до розгляду ухвалою від 28.01.2026 року, індекс інфляції та три відсотки річних в загальному розмірі становлять 24 844,87 грн, з яких: 18 513,47 грн індекс інфляції; 6 331,40 грн три проценти річних. Розрахунок здійснений позивачем з урахуванням погашення заборгованості, встановленої за рішенням суду від 28.01.2020 року, та частково сплаченої відповідачами в розмірі 6 305,25 грн. При цьому, сума заборгованості, яка застосовувалась при розрахунку інфляційних витрат та 3% річних на початок періоду складала 53 256,04 грн та кожен місяць змінювалась у зв`язку з частковими погашеннями. Розрахунок інфляційних витрат здійснюється за формулою ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ : 100), де ІІ1 індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення. Отже, розрахунок заборгованості, наданий позивачем до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 12.01.2026 року, є математично правильним. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Згідно з ч. 1 ст. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, відповідачі визнали позовні вимоги в повному обсязі та визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних в загальному розмірі 24 844,87 грн, з яких: 18 513,47 грн індекс інфляції; 6 331,40 грн три проценти річних. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки, відповідачами визнано позов до початку розгляду справи по суті, то суд вважає, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1 211,20 грн, іншу частину судового збору у розмірі 1 211,20 грн, сплаченого позивачем, необхідно стягнути з відповідачіврівними частинами по 605,60 грн з кожного.

Outcome: approved