Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача 25.08.2025 до Обухівського районного суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (04071, м. Київ, вул. Загородня, буд. №15, офіс 118/2) із позовом до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 27 749,90 грн. та судових витрат по справі. Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області Зінченка О.М. від 28.08.2025, цивільну справу за позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд за підсудністю до Богуславського районного суду Київської області (а.с.94-95). 26.09.2025 цивільна справа надійшла до Богуславського районного суду Київської області (а.с. 100). Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.03.2024 ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] уклали Договір № 1474391 про надання споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язується надати Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.3. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 3 000, 00 грн. Згідно із п. 1.4. Договору строк кредиту 360 днів: з 02.03.2024 року по 25.02.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , яку відповідачкою вказано особисто під час укладання Договору. Кредитний договір з Споживачем укладається в електронній формі за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується через Веб-сайт (Мобільний за стосунок «SlonCredit»). Відповідно до реквізитів Договору № 1474391 від 02.03.2024, укладеного між сторонами, відповідачка підписала договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Т508». ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало їй кредит в сумі 3 000, 00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується листом платіжного провайдера ТОВ «ПЕЙТЕК». Відповідно до п.1.5.1 Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного у п.1.4 Договору. У період з 02.03.2024 по 24.12.2024 відповідачкою здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 8,41 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 8,40 грн. 24 грудня 2024 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» на підставі Договору факторингу № 24122024 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідачки. Станом на дату укладання Договору факторингу № 24122024 від 24 грудня 2024 року, строк дії Договору № 1474391 від 02.03.2024 не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачкою, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 25.12.2024 по 25.02.2025 (63 календарних дні) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 4 725, 00 грн. (2 999,99 грн * 2,5% = 75 грн*63 календарних дні = 4 725, 00 грн.). Відповідачка має заборгованість перед позивачем за Договором № 1474391 від 02.03.2024 загальною сумою 29 249,90 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 2999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 20 024, 91 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 63 календарних днів 4 725,00 грн., штрафні санкції 1 500,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачкою своїх зобов`язань з повернення кредитних коштів, позивач звернувся до суду з позовом. Так, позивач просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором №1474391 від 02.03.2024 у розмірі 27 749, 90 грн., з яких: 2 999, 99 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 20 024, 91 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, нараховані позивачем проценти за 63 календарних днів 4 725,00 грн. а також стягнути судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. зі сплати судового збору витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Також позивач прохав в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С сума основного боргу; З 3% річних; 100 переведення відсотків; 365 кількість днів у році; Дн. кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». 2. Процесуальні дії у справі Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 26.09.2025 головуючою суддею визначено суддю Буравову К.І. (а.с. 101). Встановивши невідповідність заяви вимогам ЦПК України, 01.10.2025 суддя постановила ухвалу про залишення позову без руху з наданням строку для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали (а.с. 102-103). 13.10.2025 через підсистему «Електронний суд» представник позивача Столітній М.М. подав до суду заяву про усунення недоліків, до якої додано копію ордеру на надання правничої допомоги адвокатом Столітнім М.М., копію договору №10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024 та копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльність на ім`я Столітнього М.М. (а.с.106-112). Ухвалою судді від 15.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, за клопотанням представника позивача судом витребувано у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» докази зазначені у відповідному клопотанні (а.с. 113-115). Представник позивача [PERSON] у судові засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розгляд справи здійснювати розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти заочного розгляду справи і ухвалення заочного рішення. На адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки [PERSON] неодноразово направлялись судові повідомлення, однак останні повертались без вручення з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Отже, враховуючи, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, за адресою зареєстрованого місця проживання. Однак, остання своїм правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалася, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення розгляду справи не подавала, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи по суті за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Крім того, на підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. 3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 02.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] в електронній формі через ІКС Товариства (Алгоритм) укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» № 1474391. Відповідно до п. 1.3. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 3 000, 00 грн. Згідно із п. 1.4. Договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] , яку відповідачкою вказано особисто під час укладання Договору. Після прийняття відповідачем умов кредитного договору з ним було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Т508» (а.с.24-28). З умовами кредитного договору [PERSON] ознайомилася також підписавши Паспорт споживчого кредиту (а.с.30-31). З наданої на виконання вимог ухвали суду від 15.10.2025 інформації АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що на платіжну картку № [NUMBER] ( [NUMBER] видану на ім`я [PERSON] зараховані кошти в сумі 3 000,00 грн. 02.03.2024 (а.с.123). З довідки ТОВ «Пейтек» №20250115-123 від 15.01.2025 вбачається, що на платіжну клієнта ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» 02.03.2024 20:35:15 перераховано кошти на суму 3000, 00 грн. (а.с.18). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1474391 від 02.03.2024 станом на 24.12.2024 складає 24 524,90 грн., з яких 2 999,99грн. заборгованість за кредитом; 20 024, 91 грн. заборгованість по відсоткам; 1 500 грн. штрафи/пені (а.с.34). 24 грудня 2024 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 24122024, згідно з умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором № 1474391 від 02.03.2024, що підтверджується Витягом з реєстру боржників за Договором факторингу № 24122024 (а.с.84-85, 86-88, 15). Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за договором № 1474391 від 02.03.2024 про надання споживчого кредиту від 02.03.2024 [PERSON] за 63 календарних днів (25.12.2024 25.02.2025) нараховано 4 725,00 грн. процентів за користування грошовими коштами (а.с.35). При цьому, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачки заборгованості за договором № 1474391 від 02.03.2024 у розмірі 27 749, 90 грн., з яких: 2 999, 99 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 20 024, 91 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами, нараховані позивачем проценти за 63 календарних днів 4 725,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути судові витрати, а саме: 2 422,40 грн судового збору та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Також позивач просив, відповідно до частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України, покласти на орган (особу), який здійснюватиме примусове виконання рішення суду, обов`язок нараховувати інфляційні втрати та три відсотки річних згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України. Станом на день розгляду справи доказів належного виконання відповідачкою зобов`язання за Договором не надано. 4. Застосовані норми права. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. На підставі ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. З огляду на положення ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. На підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. За правилами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п.1 ч.1 ст. 611 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Разом з тим, Закону України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зі ст. 18 згаданого Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Закону України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. Відповідно до ст. 1 Закону, що містить визначення термінів, 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: "за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). 5. Мотиви та висновки суду Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи, що відповідачкою не надано суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також належних та допустимих доказів в спростування її доводів, суд дійшов висновку, що стороною відповідача не спростовано обставини щодо факту укладення ним зі сторони позичальника кредитного договору, факту належності йому платіжної картки, номер якої вказано у договорі, та факту отримання ним в межах договору кредитних коштів від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується в поряду та на умовах, що визначені Кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором, однак відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконує. З урахуванням вище встановленого, суд дійшов висновку, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням. Таким чином, заборгованість відповідачки за тілом кредиту по вказаному договору становить 2 999, 99 грн. і вимога позивача у цій частині є доведеною, а тому підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначає наступне. Вимога позивача в частині стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін. Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначені Законом України "Про споживче кредитування". Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,00 % (ст. 8 доповнено ч. 5 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Згідно із п. 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,50 %; протягом наступних 120 днів - 1,50 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023). Відповідно до розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 року набрав чинності 24.12.2023 року. Відтак, розмір денної процентної ставки не може перевищувати: з 24.12.2023 по 22.04.2024 року - 2,5 %; з 23.04.2024 до 20.08.2024 року 1,5 %; з 21.08.2024 року 1 %. Враховуючи, що кредитний договір укладено між сторонами 02.03.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», то на спірні правовідносини поширюються вищезазначені обмеження щодо розміру процентної ставки. Як випливає з умов кредитного договору та Графіку платежів Позикодавець нарахував проценти за користування кредитними коштами за період з 02.03.2024 по 24.12.2024 у розмірі 2,50% в день, що становить 20 024, 91 грн. Крім того, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» нарахувало [PERSON] за 63 календарних дні (25.12.2024 25.02.2025) 4 725,00 грн. процентів за користування грошовими коштами. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що розмір заборгованості по процентах за користування кредитним договором № 1474391 від 02.03.2024, який підлягає стягненню з відповідачки, становить 14 969,95 грн., з яких: -розмір заборгованості за період з 02.03.2024 22.04.2024 за розміром 2,50 % ставки в день (2 999, 99 грн. ? 2,50% ?52 дн.) = 3 899,99 грн; -розмір заборгованості за період з 23.04.2024 20.08.2024 за розміром 1,50 % ставки в день (2 999, 99 грн. ? 1,50% ?120 дн.) = 5 399,98 грн; -розмір заборгованості за період з 21.08.2024 25.02.2025 за розміром 1,00 % ставки в день (2 999, 99 грн. ? 1,00% ?189 дн.) = 5 669,98 грн. Суд дійшов до висновку, що нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами за період з 23.04.2024 по 25.02.2025 у розмірі 2,50 % в день не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема Закон України «Про споживче кредитування». Отже, в межах заявлених позивачем вимог в частині складової боргу за нарахованими процентами з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 02.03.2024 по 25.02.2025 у розмірі 14 939,95 грн. Щодо вимоги про нарахування інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення суду на підставі статті 265 ЦПК України, суд виходить із такого. Частиною десятою статті 265 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити у рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Отже, чинне цивільне процесуальне законодавство встановлює право, а не обов`язок суду зазначати у рішенні про подальше нарахування відсотків чи пені. Передумовою для цього є наявність передбаченої законом можливості такого нарахування на суму боргу. Відповідно до частини другої статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим пунктом 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України встановлено, що у період дії воєнного або надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за кредитним договором позичальник звільняється від цивільно-правової відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу. Отже, на період дії воєнного стану чинним законодавством передбачено звільнення позичальника від цивільно-правової відповідальності, встановленої частиною другою статті 625 ЦК України, у тому числі від обов`язку сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що на період воєнного стану чинне законодавство не передбачає можливості нарахування та стягнення з Боржника інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому застосування вимог частини десятої статті 265 ЦПК України про зазначення у рішенні суду про стягнення відповідних відсотків або пені до моменту виконання даного рішення є безпідставним. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо стягнення кредитної заборгованості. Отже, судом установлено факт не виконання відповідачкою узятих зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми заборгованості та процентів, а тому порушене право підлягає судовому захисту. Враховуючи встановлений судом факт укладення сторонами кредитного договору, отримання відповідачкою грошових коштів та невиконання нею обов`язку щодо їх повернення у визначені договором строки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та стягнення заборгованість за кредитним договором № 1474391 від 02.03.2024 в сумі 17 969, 94 грн., з яких: 2 999, 99 грн. прострочена заборгованість за кредитом; 14 969,95 грн. прострочена заборгованість за нарахованими процентами. 6. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. за подання позовної заяви. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог на суму 17 969 грн 94 коп., що становить 64,76 % від загального розміру заявлених позовних вимог, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 568 грн 75 коп (2 422,40/100*64,76%), пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. Представником позивача в позовній заяві заявлено вимогу про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. Так, позивачем на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу надано суду такі документи: Договір про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М.; заявка №9873 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024; Акт №9873 виконаних робіт згідно Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 на суму 10 000, 00 грн., рахунок на оплату №9873-12/08-2025 від 12.08.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я Столітнього М.М. серії КС №9422/10 від 18.09.2020, ордер на ім`я Столітнього М.М. Серії АІ №2000138 від 13.10.2025 (а.с.20-21, 33, 36, 108, 112). Зокрема, із змісту акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 12.08.2025 встановлено, що вартість наданих адвокатом послуг складає 10 000,00 грн. (а.с. 36). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні відповідача всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial