Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом, вказуючи на те, що в житловому будинку, що розташований в [ADDRESS] зареєстрована та проживає [PERSON] (позивач 1). Раніше, у тому числі, станом на 15.04.1991 року в будинку за даною адресою проживали [PERSON] (голова колгоспного двору, який помер [INFO] та рішенням суду від 12.11.2013 було визнано право власності по праву спадкування за заповітом після його смерті за [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] по 1\\5 частці житлового будинку за кожним), [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON] (син), всього п`ять осіб. Таким чином, позивачі мають право на 4/5 частини (по 1/5 частці кожен) житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами як члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Проте, зареєструвати право власності на зазначене майно не можуть, оскільки державним реєстратором було відмовлено в цьому з підстав відсутності необхідних документів для проведення державної реєстрації. У зв`язку з цим, позивачі вимушені звертатися до суду та просять визнати за кожним з них право власності по 1/5 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як за членами двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. У судове засідання позивачі та представник відповідача не з`явилися і надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивачі позов підтримують та просять його задовольнити, а відповідач - Бобровицька міська об`єднана територіальна громада в особі Бобровицької міської ради позовні вимоги визнає. Відзиву на позов не подавали. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] , які уклали шлюб 01.03.1973 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу, є батьками [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується відповідними свідоцтвами про народження (а.с.17,18,19,21). 17.02.1996 року [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] змінила своє дошлюбне прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.20). [INFO] помер [PERSON] , що засвідчено копією свідоцтва про смерть (а.с.22). Заочним рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області № 729/1341/13-ц від 12.11.2013 року, визнано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на 1/5 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] , що перейшов до їх по праву спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] , що помер [INFO] , по 1/15 частці за кожним (а.с.23). Згідно інформації, що міститься у довідці від 25.09.2013 року № 138 виданій Свидовецькою сільською радою Бобровицького району Чернігівської області, станом на 15.04.1991 року у житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.24). Згідно виписки з погосподарської книги № 4 за 1991-1995 роки, у житловому будинку, який розташований в [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] голова двору, помер [INFO] , [PERSON] його дружина, [PERSON] - син, [PERSON] - дочка та [PERSON] син (а.с.25). Довідкою № 607 КП «Ніжинського міжміського бюро технічної інвентаризації» від 30.10.2025 року підтверджується, що право власності на 4/5 частин житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.30). Рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №81998556 від 24.11.2025 року [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації за ними права власності на будинковолодіння в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю необхідних документів на нерухоме майно (а.с.31). Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 6 постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.95 № 20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Разом з тим, на сьогодні поняття «колгоспний двір» втратило своє правове значення. З введенням в дію Закону України «Про власність» колгоспні двори було ліквідовано, позивачі у встановленому законом порядку не зареєстрували право власності на будинок та не отримали на нього правовстановлюючих документів. Відповідно до ст. 120 ЦК Української PCP 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позивачі мають всі підстави, передбачені законодавством для набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] як члени колгоспного двору, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Разом з тим, суд враховує, що іншим шляхом захистити права позивачів неможливо, а набуття ними права власності на житловий будинок з будівлями та спорудами не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону.

Outcome: approved