Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором № 00-7337114 від 23.07.2023 у розмірі 35750,00 грн, з яка складається з 10500,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 25250,00 грн заборгованості за відсотками. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачка уклала даний кредитний договір з ТОВ «Качай гроші», та всупереч умовам договору взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту належним чином не виконувала, у зв`язку з чим допустила заборгованість у розмірі 35750,00 грн, з яка складається з 10500,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 25250,00 грн заборгованості за відсотками. 30 жовтня 2023 ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" та Позивач уклали Договір факторингу № 30102023, відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідачки за Кредитним договором № 00-7337114 від 23.07.2023. Відповідно до Акту приймання-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 30102023 від 30.10.2023 від ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 35750,00 гривень. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором № 00-7337114 від 23.07.2023 у розмірі 35750,00 грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 гривень. 21 жовтня 2025 року представник відповідачки адвокат Мартинов Г.К. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідачка не заперечує факту укладення кредитного договору з позивачем та визнає позовні вимоги в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту. Однак, відповідачка заперечує та не визнає позовні вимоги в частині стягнення суми нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 25250,00 гривень. При цьому вказує, що відповідачкою було змінено персональні дані, а саме змінено прізвище на [PERSON] в зв`язку з укладенням шлюбу 15.02.2023. Чоловік відповідачки [PERSON] , [INFO] , проходить військову службу з 23.11.2017 року та є учасником бойових дій. Кредитні кошти, отримані від позивача, відповідачка використала в інтересах сім`ї для придбання необхідного спорядження для її чоловіка військовослужбовця, який вибував в цей час у чергове відрядження для виконання обов`язків служби в зоні ведення бойових дій. У відзиві на позовну заяву представник відповідачки покликається на ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої відповідачка як дружина військовослужбовця має на право на пільги, зокрема звільняється від сплати штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також процентів за користування кредитом. Крім того, у відзиві представник звертає увагу на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не відповідає умовам кредитного договору, оскільки здійснений за 180 днів, в той час, як кредитним договором передбачений строк кредитування 120 днів. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн представник у відзиві зазначає, що заявлена сума є неспівсмірною із складністю справи, ціною позову, значенням справи для сторін та не підтверджена належними доказами. У зв`язку з цим просить відмовити у стягненні на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. 27 жовтня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він заперечує наявність у відповідачки пільг, пов`язаних з стягненням процентів за користування кредитом, покликаючись на те, що відповідачка уклала кредитний договір 27.03.2023, в той час як стаття 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» була доповнена частиною 15 тільки 11 квітня 2024 та відповідні зміни набули чинності 18 травня 2024 року. Акт цивільного законодавства не має зворотної сили у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність. Нараховані за договором кредиту відсотки не є цивільною відповідальністю боржника за невиконання зобов`язань за цим договором, а є відсотками за користування кредитними коштами, тому в даному випадку до цих правовідносин не може бути застосовано принцип зворотної сили закону у часі. Таким чином, на відповідачку не поширюються положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у межах цієї справи, оскільки відсотки за кредитом були нараховані до 25 липня 2023 року тобто до набрання чинності змінами до зазначеної норми Закону. Додає, що відсотки за кредитом нараховані не за 180 календарних днів, а за 120 календарних днів, що підтверджується детальним розрахунком заборгованості та передбачено умовами кредитного договору, з якими погодилася відповідачка. Щодо заперечень представника відповідачки про розмір витрат на професійну правничу допомогу вказує, що такий нарахований відповідно до переліку та обсягів правових послуг, узгоджених у договорі про надання правничої допомоги. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві зазначив, що у разі неявки представника позивача у судове засідання просить провести розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка та її представник, будучи належним чином повідомленими про час, дату та місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися, причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності не подали. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, встановив таке. 27 березня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Качай гроші» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 00-7337114, згідно з умовами якого кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором. Сума кредитного ліміту 10500,00 гривень. Тип кредиту кредитна лінія. Строк кредитної лінії 120 календарних днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю 25 липня 2023 року. Тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка 2,50 % від суми кредиту. Знижена процентна ставка 1,00 % від суми кредиту. У договорі визначена загальна вартість кредиту та інші умови. Сума 10500,00 грн перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу платіжної картки № [NUMBER] . Даний договір підписаний сторонами в електронному вигляді. Одноразовий ідентифікатор, за допомогою якого відповідачка підписала договір 7477F від 27.03.2023. Згідно з випискою з особового рахунка за кредитним договором № 00-7337114 [PERSON] , заборгованість за даним договором, станом на 15.04.2024 складає 35750,00 грн, з яких 10500,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 25250,00 грн прострочена заборгованість за процентами. Окрім цього, позивач долучив до позовної заяви правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «Качай гроші», затверджені наказом директора товариства № 31-10/2022 від 31.10.2022, паспорт споживчого кредиту, довідки про ідентифікацію клієнта [PERSON] , довідку про трансакцію з реєстром, детальні розрахунки заборгованості. 30 жовтня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЕЙС» (фактор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «КАЧАЙ ГРОШІ» (Клієнт) уклали договір факторингу № 30102023, згідно з умовами якого Клієнт зобов`язувався відступити факторові права вимоги за укладеними кредитними договорами, згідно з реєстром боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення Прав Вимоги, а фактор зобов`язувався їх прийняти та передати (сплатити) Клієнту Суму фінансування в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором. Окрім цього сторони підписали акт прийому-передачі Реєстру Боржників до Договору Факторингу № 30102023 від 30 жовтня 2023 року. У витязі з Реєстру боржників за кредитними договорами, укладеними між боржниками та ТОВ «Качай гроші» до Договору факторингу № 30102023 від 30 жовтня 2023 року, що є додатком № 1 до Договору факторингу № 30102023 від 30 жовтня 2023 року, зазначені відомості щодо боржника [PERSON] , номеру кредитного договору, залишок заборгованості, кількість днів прострочення. На виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 серпня 2025 року про витребування доказів, АТ КБ «Приватбанк» надав суду виписку по банківській карті № [NUMBER] (рахунок IBAN [NUMBER] ) яка належить відповідачці [PERSON] . З виписки АТ КБ «Приватбанк» відповідачки вбачається зарахування на банківську карту № [NUMBER] (рахунок IBAN [NUMBER] ), 27.03.2023 було зарахування на суму 10000,00 грн. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 15 лютого 2023 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, про що Виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області зроблено актовий запис № 06 від 15.02.2023. Згідно з довідкою форми 5 від 17.01.2025 № 80, виданої ТВО командира військової частини [NUMBER] , старший сержант [PERSON] проходить військову службу у військовій частині [NUMBER] з 23 листопада 2017 року. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 01 липня 2019 року, [PERSON] є учасником бойових дій. Оцінивши належним чином досліджені у ході судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частинами першою-другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Судом встановлено, що між [PERSON] та ТОВ «ФК «ЕЙС» було укладено кредитний договір № 7337114 від 27.03.2023, за невиконання умов якого у відповідачки утворилася заборгованість у розмірі 35750,00 грн, з яких 10500,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 25250,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками. Судом також встановленою, що з 23 листопада 2017 року чоловік відповідачки [PERSON] проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується довідкою форми 5 та посвідченням учасника бойових дій. В листі Міністерства оборони України від 09 жовтня 2020 року № 321/6192 наведено перелік документів, що підтверджують статус військовослужбовця, серед яких є довідка Форми № 5. Будь який інший документ, який підтверджував би проходження служби в особливий період у Збройних Силах України, не передбачений нормативними документами. Крім того, зазначено, що військовослужбовцями є курсанти та слухачі вищих військових навчальних закладів Збройних Сил України. Організаційно Збройні Сили України складаються з військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій, які мають право видавати довідки, що підтверджують факт перебування на військовій службі у Збройних Силах України. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям та їх дружинам (чоловікам) з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Враховуючи наведене вище, суд критично оцінює доводи представника позивача про те, що пільги, передбачені ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», не поширювалися на відповідачку як дружину військовослужбовця на момент укладення кредитного договору та те, що вказані положення законодавства не мають зворотної сили в часі. Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). З огляду та це, суд дійшов висновку про те, що за [PERSON] , яка є дружиною військовослужбовця, учасника бойових дій, не повинні були нараховуватися проценти за кредитним договором № 7337114 від 27.03.2023, оскільки на неї поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором № 7337114 від 27.03.2023 за тілом кредиту у розмірі 10500,00 грн, в той час як у вимозі про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками слід відмовити. Беручи до уваги висновок суду про часткове задоволення позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки також належить стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 711,47 гривень. Щодо стягнення з відповідачки 5000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, необхідно вказати на таке. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з вимогами ст.ст. 137, 141 ЦПК України, на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до правової позиції, висловленої об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду в постанові від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19, підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року в справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн позивачем надано: договір про надання правової допомоги № 03/04/24 від 03 квітня 2024 року, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правової допомоги № 03/04/24 від 03 квітня 2024 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги № 03/04/24 від 03 квітня 2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг від 03.04.2024. Разом з тим, представник відповідачки у відзиві на позовну заяву покликається на неспівмірність заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим просить у її стягненні відмовити. Зазначає, що вказаний представником позивача розмір витрат на правничу допомогу, не узгоджується з критеріями розумності і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату. Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого адвокатом часу, розмір гонорару, співмірність послуг категорії складності справи, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Надаючи правову оцінку заявленому розміру витрат на правничу допомогу, про відшкодування яких просить представник позивача, суд дійшов переконання про обґрунтованість заперечень представника відповідачки та вважає за належне зменшити їх розмір з огляду на невисоку складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та їх необхідність, ціну позову та значення справи, розгляд якої відбувався у порядку спрощеного позовного провадження, що на переконання суду є суттєвим, позаяк, вимагає значно меншого рівня підготовки адвоката до її розгляду, на підставі чого дійшов висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 1500,00 грн, і саме такий розмір, на думку суду, є співмірним із складністю та значенням справи, ціною позову та обсягом наданих послуг, що повністю відповідає критеріям розумності, справедливості та пропорційності. На підставі наведеного,

Outcome: partial