Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» звернувся до суду з позовом, вказуючи, що 19 жовтня 2020 року між ТОВ «Займер» та відповідачем було укладено кредитний договір № 158724 про надання фінансового кредиту, який підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився, повністю розуміє та погоджується з усіма умовами договору і зобов`язується неухильно їх дотримуватись. Товариство надало відповідачу фінансовий кредит в сумі 2 000,00 грн. на умовах строковості (строк кредиту - 30 днів), зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом (стандартна процентна ставка - 2 % в день або 730 % річних) та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі й до [PERSON] за Договором № 158724 в загальному розмірі 10 440,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2 000,00 грн. та прострочена заборгованість за процентами - 8 440,00 грн. З огляду на вказані обставини, звертаються до суду та просять стягнути з відповідача на користь позивача зазначену суму заборгованості, а також понесені судові витрати. 13 січня 2026 року від представниці відповідача, адвоката Зачепіло З.Я. до суду надійшов відзив на позов, в якому йдеться про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог. Зазначає, що у справі відсутні належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що кредитор ТОВ «Займер», засобами електронного зв?язку, направляв оферту відповідачу, а відповідач у відповідь надіслав свою згоду, акцепт; про порядок отримання відповідачем одноразового ідентифікатора (некваліфікованого електронного підпису) та факту його накладення у електронному документі договору кредиту, або відповідних доповнень до нього та має відповідати порядку створення та підписання електронних документів визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Вважає, надані позивачем паперові копії електронних доказів, в тому числі, кредитного договору з доповненнями, які містять інформацію про їх підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором - не достовірними та не достатніми для того щоб дійти висновку про підписання та укладення договорів кредиту, які заначені у позові. Також вказує, що позивач не надав суду первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують суму заборгованості - 10 440 грн. за кредитним договором, та взагалі факт видачі кредитних коштів. Натомість, інформаційну довідку ТОВ «Платежі Онлайн» вважає неналежним доказом перерахунку коштів. Звертає увагу на те, що визначений розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п?ятдесят відсотків вартості кредиту), що не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Також переконана, що сума заборгованості по відсотках, нарахована з порушенням вимог законодавства, оскільки, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, що в даному випадку становить 30 днів (до 17 листопада 2020 року). Крім того зазначає, що нараховані відсотки за кредитними договорами є незаконними, та підлягають списанню, оскільки [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ та на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Враховуючи зазначене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, а судові витрати покласти на позивача. 14 січня 2026 року від представника ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до суду надійшла відповідь на відзив відповідача, який вважає безпідставним, необґрунтованим, вимоги якого не підлягають задоволенню. Зазначає, що вазаний кредитний договір був укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Для укладання кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Відповідач був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного договору, який в судовому порядку не оскаржувався та не визнавався недійсним, а тому є таким, що відповідає волевиявленню сторін. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах. Первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання відповідно до умов кредитного договору, здійснивши перерахування кредитних коштів, через платіжного провайдера ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» (Platon), яке надає первісному кредитору послуги з переказу коштів. Оскільки первісний кредитор та позивач не є банківськими установами - формування виписок по особових рахунках клієнтів у їхній діяльності не передбачено. Також зазначає, що Позичальник погодився на умови визначені Договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження відповідача про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. З метою надання суду вичерпної інформації у справі, а також у зв`язку з отриманням заперечень відповідача щодо розміру нарахованих відсотків, долучають наданий первісним кредитором Детальний розрахунок заборгованості за договором № 158724. Звертає увагу також на відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки відповідач не надав первісному кредитору необхідних для цього документів. Тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача понесені судові витрати, а розгляд справи проводити за їхньої відсутності. Відповідач [PERSON] та його представниця, адвокат Зачепіло З.Я. в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи позиції сторін та комплексно дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази в сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 19 жовтня 2020 року між ТОВ "Займер" та [PERSON] було укладено індивідуальну частину договору про надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 158724. Відповідно до умов договору, ТОВ «Займер» надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 2 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно з п. 1.2. Договору, кредит надається строком на 30 днів, тобто до 17.11.2020 року. Строк дії договору 30 днів. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730 % річних від суми кредиту в розрахунку 2 % на добу. Тип процентної ставки - фіксована (п. 1.3. Договору). Відповідно до п. 1.4.-1.5. Договору, кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. Датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.cly.com.ua/. Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюється згідно з Графіком розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту, що є невід`ємною частиною договору (Додаток №1 до Договору). Відповідно до п. 2.3. Договору, обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Пунктом 3.3.3. Договору передбачено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Відповідно до п. 6.1. Договору, такий складений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Розділом 6 Договору також передбачено, що всі додатки та додаткові угоди, складені Сторонами в електронному вигляді і підписані з використанням одноразового ідентифікатора, є невід`ємними частинами Договору. Підписанням цього Договору Клієнт дає свою згоду на те, щоб Графік розрахунків розміщувався в електронному вигляді в Особистому Кабінеті Клієнта, зареєстрованому на веб сторінці Товариства - https://www.cly.com.ua/. Підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства (п. 6.8. договору). Довідкою про ідентифікацію ТОВ «ЗАЙМЕР» підтверджує, що клієнт [PERSON] (дата народження: [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ), з яким укладено договір № 158724 від 19.10.2020 року ідентифікований ТОВ «ЗАЙМЕР». Акцепт договору позичальником здійснювалось аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua/ (одноразовий ідентифікатор «KL4828» було відправлено позичальнику 19.10.2020 року на номер телефону [NUMBER] ). На підтвердження виконання ТОВ «ЗАЙМЕР» умов Кредитного договору, позивачем додано Інформаційну довідку вих. № 695/04 від 09.04.2025 року, за якою ТОВ «Платежі Онлайн», як технологічний оператор платіжних послуг повідомляє, що на сайті Торговця через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція з перерахунку 19.10.2020 року о 13:30:05 год. 2 000,00 грн. на номер платіжної картки [NUMBER] (Опис: «Выдача кредита #158724»), що являється доказом видачі кредитних коштів. Отже, свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів відповідачу позивачем виконано належним чином та в повному обсязі. Таким чином, доведеною є обставина отримання [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені Кредитним договором. 28 жовтня 2021 року між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників, в тому числі й до [PERSON] . Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в загальній сумі 10 440 грн., що складається з залишку по кредиту - 2 000 грн., залишку по відсотках - 8 440 грн. 31 січня 2025 року позивачем на адресу відповідача було направлено письмову Вимогу про виконання зобов`язання за кредитним договором, в якій [PERSON] повідомлено про відступлення права вимоги його заборгованості по кредитному договору № 158724 від 19.10.2020 року до ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» та рекомендовано сплатити суму боргу за Кредитним договором, що становить 10 440,00 грн. за вказаними реквізитами. Вказана вимога, очевидно, була проігнорована та залишена відповідачем без виконання. Згідно з Випискою з особового рахунка за Кредитним договором № 158724, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за кредитним договором 158724 від 19.10.2020 року, станом на 10.01.2025 (включно) складає 10 440.00 грн.: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 2 000.00 грн. та прострочена заборгованість за процентами - 8 440.00 грн. Станом на дату 31.01.2025 року заборгованість за кредитним договором не погашена. Нарахування відсотків, пені, штрафів ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» не здійснювало. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблений висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» (Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному ст. 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону). Статтею 12 Закону встановлено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст. 11 Закону, відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону). З алгоритму укладення електронного кредитного договору слідує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, який використовується позичальником як аналог власноручного підпису), без здійснення входу позичальником на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між сторонами не було б укладено. Як видно з матеріалів справи кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису «KL4828». Зі змісту договору встановлено, що [PERSON] , при його оформленні, зазначив свої персональні дані, зокрема: ідентифікаційний код: [NUMBER] ; паспортні дані: серія [NUMBER] ; зареєстроване на той час місце проживання; номер телефону [NUMBER] , електронну адресу та номер рахунку [NUMBER] . Відповідач здійснив усі необхідні дії спрямовані на укладення договору, зокрема, отримав одноразовий ідентифікатор, надісланий на номер мобільного телефону, введений ним під час оформлення заявки, ввів його у відповідне поле інформаційної системи та підтвердив акцепт. Вказані дії зафіксовані в електронній системі Первісного кредитора та відображені у матеріалах справи як належний доказ укладення електронного договору. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 2 000 грн є обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тому, при стягненні заявленої позивачем заборгованості, необхідно було керуватися чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами щодо його строку тривалістю в 30 днів та вартості кредиту в сумі 3 200,00 гривень, з яких тіло кредиту 2 000,00 грн. та відсотки - 1 200,00 грн. Відхиляючи можливість здійснення неправомірних нарахувань, суд звертає також увагу на таке. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 05.04.2023 року в справі № 910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Укладаючи 19.10.2020 року електронний договір про надання фінансового кредиту № 158724, сторони узгодили його умови, в тому числі строк дії договору - 30 днів, до 17.11.2020 року. Пунктом 3.3.3 договору визначено, що клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту. Відповідно до детального Розрахунку заборгованості за Договором № 158724 від 19.10.2020 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, що був доданий стороною позивача до відповіді на відзив відповідача, встановлено, що здійснення нарахування прострочених відсотків, що становить 7 240 грн., здійснювалось до 17.05.2021 року включно, за 181 день прострочки. Водночас, основна сума заборгованості (тіло) становить 2 000,00 грн., а заборгованість по відсотках по кредиту - 1 200,00 грн. Зазначений поденний Розрахунок заборгованості не містить даних про погашення відповідачем будь яких нарахувань за договором. Відповідно, доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом та зміни дати повернення всієї суми кредиту, матеріали справи також не містять. Враховуючи те, що кредит надавався строком на 30 днів до 17 листопада 2020 року (строк кредитування), то ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» відповідно до ст. 1048 ЦК України, має право на стягнення заборгованості нарахованих та несплачених процентів за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати позичальнику прострочені відсотки. Водночас, пунктом 4.3. Договору передбачено, що у разі, якщо Клієнт не повернув кредит в строк, зазначений в п. 1.2. цього Договору та/або в додатку (ах) до нього, Клієнт зобов`язаний виплатити Товариству пеню в розмірі 5 % від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання умов цього Договору, починаючи з першого дня прострочення. При цьому пеня нараховується до дня повного погашення заборгованості за Договором включно, але в будь-якому випадку не більше 100 (ста) календарних днів. Проте, вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, зокрема прострочення сплати суми кредиту та нарахованих процентів, в тому числі, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відхилення вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками поза межами строку дії договору у розмірі 7 240 грн. Натомість, розмір процентів відповідно до умов договору, який підлягає стягненню з відповідача, становить 1 200,00 грн. за період з 19 жовтня по 17 листопада 2020 року, виходячи з розрахунку: 2 000 грн. (тіло кредиту) х 2 % (відсоткова ставка) х 30 днів (строк кредитування). За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з правовою позицією ВС в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Так, 28 жовтня 2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за Договором № 158724 від 19.10.2020 року на загальну суму 10 440.00 грн. Відповідно до положень п. 6 Договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, загальний розмір Портфеля заборгованості боржників, права вимоги до яких відступаються, складає 355 346 652, 97 грн. Права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами цього договору. В разі невиконання фактором вимог п.7.2. договору, договір вважається неукладеним, при цьому в разі невиконання фактором зобов`язання щодо сплати другої частини ціни продажу, договір вважається неукладеним, а клієнт повертає фактору першу частину ціни продажу, сплачену відповідно до п.7.2. договору. Відступлення права вимоги за цим договором здійснюється без згоди боржників (п. 6.2.4). У розділі «Платежі» цього Договору передбачено, що фактор здійснює оплату клієнту шляхом перерахування 1 444 834,08 грн., така оплата здійснюється двома платежами (по 50 %) протягом 5 та протягом 20 робочих днів з дати підписання сторонами цього договору. Ці умови договору факторингу сторонами були виконані. В матеріалах справи наявні копії платіжних доручень від 02 та 21 листопада 2021 року про оплату за відступлення права вимоги по договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року, згідно реєстру боржників додаток № 1 від 28.10.2021 року. Таким чином, позивач є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем. Так, відповідно до ст. 12 ЦПК України встановлений принцип змагальності сторін, згідно якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Суд також не вважає за доцільне розглядати питання щодо можливості поширення на відповідача, в межах даних правовідносин, пільг, передбачених п. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки будь-яких підтверджуючих документів, що [PERSON] є військовослужбовцем, чи мав відповідний статус на момент уклаладення договору чи впродовж строку його дії - суду не надано. З огляду на все вищезазначене, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 3 200,00 грн.: за тілом кредиту - в сумі 2 000,00 грн. та за відсотками в межах 30-ти денного строку кредитування, що становить 1 200,00 грн. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 742,49 грн. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. Так, у поданій 14 серпня 2025 року заяві, представник позивача, адвокат Пархомчук С.В. просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн. На підтвердження понесених витрат надано: Договір про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року; Додаткову угоду № 1 до Договору; Акт про отримання правової допомоги від 11 серпня 2025 року; Рахунок на сплату правничої допомоги, згідно зазначеного вище договору про надання правової допомоги та Платіжну інструкцію № 39498 від 11 серпня 2025 року про оплату за правничу допомогу (отримувач Пархомчук С.В. ) у сумі 10 500,00 грн. Судом встановлено, що позивач користувався правовою допомогою, у зв`язку з чим було понесено витрати, що підтверджено доданими стороною позивача доказами. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 910/12876/19). За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України). У розумінні положень ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовільняє позовні вимоги частково, на 30,65 %, при цьому сторона відповідача не зверталась до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, тому, згідно приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3 218,39 грн. понесених на правничу допомогу витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved