Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

представник позивачки [PERSON] адвокат Годнюк С.М. 05.11.2025 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 14.04.2021 р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано Луганським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного-міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 100. Після реєстрації шлюбу позивачу встановлено прізвище « [PERSON] ». Від шлюбних відносин у подружжя народилась донька [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що в даний час їх сім`я розпалася. В них немає взаєморозуміння щодо багатьох принципових життєвих позицій, мають різні характери та погляди на життя. В результаті цього між ними втрачено кохання та взаємоповага, оскільки відповідач знайшов іншу жінку. Спроби примирення, які ними вживалися призвели, ще до більшого віддалення один від одного. Починаючи з листопада 2024 року кожен з них веде життя, ніяким чином не пов`язане з сімейними відносинами. Також подружжя спільне господарство не веде, проживають окремо. Таким чином шлюб між [PERSON] та [PERSON] набув лише формального характеру. Подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам позивача. Спору щодо місця проживання дитини та поділу майна у сторін на даний час не виникає. Представник позивача просить суд: шлюб між сторонами розірвати; після розірвання шлюбу позивач бажає залишити шлюбне прізвище « [PERSON] »; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 4 500 грн. (витрати на професійну правничу допомогу) та 1211,20 грн. (судовий збір); справу слухати у відсутності позивача, строк на примирення просить не надавати, щодо ухвалення заочного рішення не заперечив. Представник позивача подав суду через систему «Електронний суд» заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовими повістками по місцю реєстрації, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Суд вважає за можливе розгляд справи провести без його участі, на підставі наявних в справі доказів із винесенням заочного рішення по справі, оскільки, відносно цього не заперечив представник позивача в своїй заяві до суду. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне. Сторони зареєстрували шлюб 14.04.2021 р. в Луганському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного-міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 100. В шлюбі у сторін народилась донька [PERSON] , [INFO] .. Сімейне життя сторін не склалося. В зв`язку із різними характерами та різними поглядами на життя в сім`ї, сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, проживають окремо з листопада 2024 р. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу з відповідачем суперечить інтересам позивача. За змістом положень ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст.55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу . Згідно ст.55 Сімейного кодексу України подружжя зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги; спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. За змістом ст. ст. 24 ч. 1, 104 ч. 2, 110 ч. 1, 112 Сімейного кодексу України, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зокрема особа має право вільно вирішувати питання щодо укладення шлюбу та його збереження, а також розірвання шлюбу та припинення шлюбних відносин. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Звертаючись до суду із позовом, представник позивача вказував, що позивач не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, а шлюбні відносини між ними погіршилися по причині конфлікту характерів, що призвело до їх фактичного припинення з листопада 2024 р. Позивач вважає збереження вказаного шлюбу неможливим. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, позивач заперечує проти поновлення шлюбних відносин з відповідачем, що свідчить про наявність підстав для розірвання шлюбу відповідно до вимог статей 24, 56 СК України. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що подальше спільне життя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому підстав для збереження сім`ї немає. В зв`язку із цим з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Відповідно до ч. 1ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано копії: договору про надання правничої допомоги адвокатом від 04.11.2025 р., розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу від 05.11.2025 р., квитанцію № 05/11/2025 на суму 4500,00 грн., акт надання послуг від 05.11.2025 р. до договору про надання правової допомоги від 04.11.2025 р. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Враховуючи, що позов задоволено повністю, відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення витрат на правову допомогу підлягають задоволенню в повному розмірі.

Outcome: approved