Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» Сарана А.О. звернувся до суду із цим позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації [ADDRESS] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ЄДРПОУ: 37356833) заборгованість за Кредитним договором №08.04.2025-100000735 від 08.04.2025 у розмірі 16600 грн. 00 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 08.04.2025 уклали Кредитний договір № 08.04.2025-100000735. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн., строком на 140 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі оскільки перерахувало відповідачу кошти у розмірі 6000 грн. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 16600 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 6000 грн., по процентам в розмірі 7433.65 грн., комісії 706,35 грн., по неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання, у розмірі 2 460,00 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Представник відповідача, Дігтяр Н.С., [PERSON] подала до суду відзив, у якому визнала позовні вимоги частково, на загальну суму 11336,39 грн. А також у зв`язку з частковим визнанням позову вважає, що сума судових витрати має складати 1647,23грн., а всього - 12983,62грн. В решті частини позовних вимог просила відмовити за необґрунтованістю позову. Свою позицію мотивувала тим, що відповідачкою не заперечується факт укладання кредитного договору з позивачем №08.04.2025-100000735 від 08.04.2025р. та отримання кредиту у розмірі 6000грн. строком на 140 днів. Проте, відповідачка не погоджується з розміром заборгованості за кредитним договором, визначеним позивачем у 16600 грн та вважає, що розмір заборгованості є меншим, ніж зазначив позивач. Так, в кредитному договорі у міститься графік платежів, з якого вбачається, що на погашення кредиту відповідачка повинна здійснити в період з 21.04.2025 по 25.08.2025 десять платежів у розмірі 1333,65 грн. кожен. У п.14 договору зазначено, що орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 13336,39 грн., а загальні витрати споживача за кредитом 7336,39грн. Таким чином, відповідачка повинна була сплатити позивачу в рахунок погашення кредиту, процентів та комісії в період дії кредитного договору згідно графіку платежів 13336,39 грн. Фактично ж нею було сплачено 30.04.2025р. 2000 грн., про що зазначено у позовній заяві. Таким чином, залишок неповернутого кредиту становить 11336,39 грн. і в цій частині позов відповідачкою визнається. Що стосується вимоги про стягнення неустойки, то відповідачка в цій частині позов не визнає з посиланням на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Ухвалою суду від 17 жовтня 2025 року у цій цивільній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Кондратенко С.Ю. в судовому засіданні свою позицію , викладену у відзиві на позов підтримала в повному обсязі. Просила позов задовольнити частково на суму 11336,39 грн а також стягнути з відповідачки судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до задоволених вимог. В іншій частині позову просила відмовити. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши позицію сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 08.04.2025 уклали Кредитний договір (оферти) № 08.04.2025-100000735. Відповідно до умов Договору позичальнику [PERSON] надано кредит у розмірі 6000 грн., строком на 140 днів. Відповідно до умов кредитного договору № 08.04.2025-100000735 від 08.04.2025 відповідач отримала Кредит на наступних умовах ( п.договору) : 1. Дата надання/видачі кредиту - 08/04/2025; 2. Сума Кредиту: 6000 грн. 00 коп. 3.Строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати його надання 4. Дата повернення(виплати) кредиту - 25.08.2025; 5. Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена(..). 6. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 7. Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі "Комісія", економічна сутність плата за надання Кредиту) 20% від суми Кредиту та дорівнює 1200 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту. 8. Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір, крім продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування та строку виплати кредиту у порядку, передбаченому договором. 9. Протягом строку дії договору тарифи та комісія(ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. 10. Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.87% (денна процентна ставка) = (7336.39 /6000)/ 140*100%. 11. Проценти (економічна сутність плата за користування Кредитом) розраховуються шляхом множення всієї Суми Кредиту (включаючи всі Транші) (залишку від всієї Суми Кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування Кредитом/залишком Кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Пунктом 12 договору встановлено графік платежів, відповідно до якого позичальник має повернути кредит, сплативши 10 платежів. Перший платіж за кредитом 21.04.2025, останній платіж 25.08.2025. Відповідно до п. 14 договору орієнтована реальна річна процентна ставка за кредитом становить 7910.11% . Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 13336 грн. 39 коп. Загальні витрати за споживчим кредитом 7336 грн. 39 коп.. П.15.договору передбачена неустойка 60 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. П. 16 договору передбачено, що розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України становить 365% річних, які нараховуються від простроченої Позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України встановлюється законом. Відповідач [PERSON] факт укладення кредитного договору на умовах, що у ньому зазначені та факт отримання коштів від позичальника ТОВ «Споживчий центр» у розмірі 6000 грн. визнає. Відповідач стверджує, а позивач визнає, що [PERSON] на виконання умов кредитного договору сплатила 2000 грн 30.04.2026, (позивач заначив про це у позові (а.с.5) Відповідно до ч. 1 ст.82 ЦПК України суд вважає ці обставини встановленими та такими, які не потребують доказування. Визначаючи суму до стягнення за кредитним договором №08.04.2025-10000073 суд виходить з такого. Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі статтею 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Верховний Суд (зокрема у постанові від 12 квітня 2023 року у справі №569/15311/21) наголошує на тому, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника на користь банку(фінансової установи), а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. На підтвердження своїх позовних вимог представник позивача подав розрахунок по кредитному договору № 08.04.2025-100000735 від 08.04.2025р. (а.с.23) Відповідно до цього розрахунку, заборгованість [PERSON] по кредитному договору складає: - 6000 грн основний борг; - 7433.65 грн проценти; - 706.35 грн комісія за надання; - 2460 грн неустойка; - разом 16600 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 08.04.2025 по 25.08.2025. При цьому, в розрахунку не відображено, як саме нараховувалися проценти, комісія та чи була врахована сума, сплачена відповідачем на часткове погашення боргу у розмірі 2000 грн. Разом з тим, позивач у позові стверджує, що в цьому розрахунку враховані сплачені відповідачкою 2000 грн. Відповідач з наведеним розрахунком заборгованості не погоджується, в тому числі і через неврахування часткової сплати [PERSON] коштів у розмірі 2000 грн. У відзиві на позов наводить власний розрахунок заборгованості, обґрунтовуючи його п. 12,14 Кредитного договору. Суд вважає, що розрахунок відповідача є правильним, відповідає умовам кредитного договору, враховує часткове погашення [PERSON] заборгованості. Так відповідно до графіку платежів, який вказаний в п.12 договору [PERSON] мала сплатити на користь ТОВ «Споживчий центр» 9 платежів в розмірі 1333,65 грн та один платіж в розмір 1333,54 грн, які включали в себе комісію, відсотки та тіло кредиту. Загальна сума заборгованості, яку мала сплатити [PERSON] за кредитним договором склала 13 336,39 грн, з яких 6000 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 136,39 грн відсотки за кредитом та 1200 грн комісії за надання кредиту. Такий розмір заборгованості відповідає і п.14. Договору, відповідно до якого орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача склала 13 336 грн. 39 коп. Загальні витрати за споживчим кредитом 7336 грн. 39 коп ( 6136,39 грн + 1200 грн). Оскільки 30.04.2025 року [PERSON] сплатила 2000 грн на часткове погашення заборгованості, суд вважає, що її борг за кредитним договором перед ТОВ «Споживчий центр» склав 11336,39 грн (13 336.39 грн - 2000 грн). Вирішуючи питання про стягнення неустойки з [PERSON] суд виходить з такого. Нараховуючи неустойку в розмірі 2460 грн позивач у розрахунку не заначив за який період, на підставі якого пункту договору та в якому порядку вона нарахована. При цьому він посилаючись на вимоги Закону України "Про споживче кредитування", вважає, що за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Позивач вважає, що оскільки кредитний договір з відповідачем був укладений 08.04.2025 тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування. Відповідач посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК вважає, що відсутні підстави стягнення з [PERSON] неустойки за кредитним договором. Відповідно до ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)). З системного аналізу як приписів п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», так і п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить про те, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).(Постанова КЦС ВС від 21.01.2025 № 751/3052/23 (61-17991св23). Таким чином суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача неустойки за кредитним договором у період воєнного стану. Отже, позов ТОВ «Споживчий кредит» підлягає частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 11336,39 грн. заборгованості за кредитним договором №08.04.2025-100000735 від 08.04.2025. Крім того, за правилами, визначеними п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1647,23 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial