Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що 06.09.2019 сторони уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя не склалося, сторони мають різні характери та різні погляди на стосунки подружжя у сім`ї. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечить інтересам позивача. Останнім часом шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 03.11.2025 позовну заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач 13.11.2025 через канцелярію суду подала заяву, у якій вказала, що визнає позовні вимоги та не заперечує щодо розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Вінницькій області, між сторонами 06.09.2019 зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №2281. Згідно з свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Суд вважає, що в період часу, з якого справа перебуває в провадженні суду, відповідач мав можливість вчинити необхідні заходи спрямовані на збереження сім`ї. Водночас судом враховано, що вчинення та/або не вчинення таких дій є суб`єктивним правом, реалізація якого залежить від розсуду, бажання і волі особи. До цього часу сторони не повідомили суд про можливість збереження шлюбу. Суд, дослідивши матеріали позовної заяви та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та в їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір, що підтверджується квитанцією від 31.10.2025, однак просив судові витрати залишити за ним. Учасники справи не надали суду докази понесення інших судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved