Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» через свого представника адвоката Усенка М.І. звернувся до суду з позовною заявою, поданою через систему "Електронний суд" до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27.03.2024 року між TOB «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4506215, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 12600,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Договір укладено в електронній формі. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору внесення змін та доповнень до цього Договору оформлюється шляхом підписання Сторонами додаткових договорів/угод. З метою збільшення суми кредиту 28.03.2024 року сторони уклали Додатковий договір до Договору №4506215 та за взаємною згодою домовились, що згідно з умовами цього Додаткового договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту, яка надається згідно з цим Додатковим договором складає: 1400,00 гривень (п.1.2 додаткового договору). Відповідно до п. 1.4 та 1.5 додаткового договору сума кредиту на дату укладення цього Додаткового договору, з урахуванням платежів, здійснених Клієнтом за Договором, складає: 14000,00 гривень. Строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п.1.3 Договору. Згідно п. 2.1 додаткового договору Товариство протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього Додаткового договору надає кредит (додаткову суму) у безготівковій формі шляхом перерахування коштів додаткової суми кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . 14.11.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу №14/11/2024, відповідно до якого право грошової вимоги до боржника за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Не виконуючи належним чином зобов`язання за кредитним договором, відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість в розмірі 102430,00 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 14000,00 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 81430,00 грн.; заборгованість за штрафом 7000,00 грн., а також суму понесених судових витрат. 03 листопада 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено 03 грудня 2025 о 11 год 40 хв. 03 грудня 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області задоволено клопотання про витребування доказів. 14 січня 2026 на адресу суду надійшло клопотання від представника позивача адвоката Усенко М.І., про підтримання позовних вимог, в якому просить справу розглядати за його відсутності. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, щодо задоволення позову заперечив, вимогу щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає необгрунтованою та надмірною. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, доходить такого висновку. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Судом встановлено, що 27.03.2024 року між TOB «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4506215, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 12600,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Договір укладено в електронній формі. З метою збільшення суми кредиту 28.03.2024 сторони уклали додатковий договір до договору №4506215, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 1400,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконав, порушивши вимоги кредитного договору. 14.11.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено Договір факторингу №14/11/2024, відповідно до якого право грошової вимоги до боржника за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Відповідно до умов договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 12600,00 грн, зі строком користування коштами протягом 350 днів. У свою чергу відповідач зобов`язувався щомісячно частинами повертати кредит відповідно до узгодженого графіку, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі: стандартна процентна ставка 2,50 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом (застосовується межах всього строку кредиту); орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 133839,05%. Загальна вартість кредиту відповідно до додатку № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4506215 від 27.03.2024 становить 136430,00 грн. Згідно умов додаткового договору до договору № 4506215 ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 1400,00 грн, зі строком користування коштами протягом 350 днів. У свою чергу відповідач зобов`язувався щомісячно частинами повертати кредит відповідно до узгодженого графіку, а також сплачувати проценти за користування кредитом на умовах, встановлених п. 1.4 Договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 132941,75%. Загальна вартість кредиту відповідно до додатку № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4506215 від 27.03.2024 в редакції додаткової угоди №4506215-Т1 від 28.03.2024 становить 129052,00 грн. Зміст кредитного договору свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору, у тому числі й щодо встановлення процентів. Вказаний договір було підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором: 11645, 61606 та 18470. Також, відповідач був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту та додатками до договору. Таким чином, договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором) з урахуванням положень ч. 6 і 12, п. 1 ст. З, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. При укладенні кредитного договору [PERSON] вказав реквізити платіжної банківської картки, на яку він бажає отримати гроші, а саме № [NUMBER] . Факт отримання коштів позичальником підтверджується повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» відповідно до якого, на виконання договору про переказ коштів №03012024-1 від 03.01.2024, успішно перераховано кошти 27.03.2024 о 11 год. 44 хв. в розмірі 12600,00 грн. на платіжну карту № [NUMBER] , номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 45062151711532682 призначення платежу: зарахування на карту, маска картки [NUMBER] . Також, факт отримання коштів позичальником підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» відповідно до якого, на виконання договору про переказ коштів №1-1411 від 14.11.2024, успішно перераховано кошти 28.03.2024 10 год. 12 хв. в розмірі 1400,00 грн. на платіжну карту № [NUMBER] , призначення платежу: зарахування на карту, маска картки [NUMBER] . Відповідно до інформації наданої АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», на ім`я [PERSON] банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] , на яку 28.03.2024 було успішно зараховано платіж у сумі 1400,00 грн. та 27.03.2024 було успішно зараховано платіж у сумі 12600,00 грн. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що відповідача повідомлено про відступлення права вимоги та направлено досудову вимогу щодо повернення боргу в добровільному порядку, на даний час виконана. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що станом на дату звернення до суду з позовною заявою сума заборгованості відповідача становить розмірі 102430,00 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 14000,00 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 81430,00 грн.; заборгованість за штрафом 7000,00 грн. Однак суд не згідний з наданим розрахунком позивача. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на дату укладення кредитного договору) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування (ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»). Аналогічні за змістом норми містяться і в чинній редакції Закону України «Про споживче кредитування». Стаття 8 Закону України Про споживче кредитування доповнена Законом № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року частиною 5, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про споживче кредитування передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір укладено 27.03.2024, вищевказаний закон набрав чинності 24.12.2023, суд враховує, що позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, знає та керується діючим законодавством в сфері послуг, які ним надаються, не повинен ставити позичальника, який є слабшою стороною у цих правовідносинах, у завідомо негативне становище. З урахуванням змін до Закону України Про споживче кредитування, які набрали чинності з 24.12.2023, відсотки з 27.03.2024 по 22.04.2024 (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватись в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5%, з 23.04.2024 по 20.08.2024 (наступні 120 днів перехідного періоду) в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5%, а з 21.08.2024 по 13.03.2025 в розмірі процентної ставки не більше 1%. Відтак, нараховані ТОВ «Лінеура Україна» та заявлені до стягнення позивачем проценти за користування кредитом підлягають зменшенню за період з 23.04.2024 по 25.10.2024 і загальний розмір заборгованості має становити 46305,00 грн з яких 14000,00 грн основна заборгованість, 13340,00 грн заборгованість за відсотками згідно наступного розрахунку: - 12600,00х 2,5%+ (14000,00 грн х за період з 28.03.2024 по 22.04.2024 (25 днів) х 2,5%) = 9065,00 грн; - 14000,00 грн х за період з 23.04.2024 (120 днів) х 1,5% = 25200,00 грн; 14000,00 грн х за період з 21.08.2024 по 25.10.2024 (86 днів) х 1% = 12040,00 грн. На підставі викладеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 60305,00 грн з яких 14000,00 грн основна заборгованість, 46305,00 грн заборгованість за відсотками. В частині вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 7000,00 грн, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу, включаючи дату постановлення оскаржуваного судового рішення. За змістом частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі №362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів. Крім того, норма ЦК превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 7000,00 гривень штрафу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за Кредитним договором № 4506215 від 27.03.2024, у розмірі 60305,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 14000,00 грн., за процентами в розмірі 46305,00 грн.. Отже, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернув суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 60305,00 грн.. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін (ч.3 ст. 141 ЦПК України). В силу вимог ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема у справах №923/560/17, №329/766/18, № 178/1522/18. Враховуючи особливості предмета спору, а також характер виконаної адвокатом роботи з урахуванням складності справи, а також заперечення стороною відповідача, щодо обгрунтованості суми вказаних витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 гривень. Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір в сумі 2 422, 40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому із відповідача на користь позивача стягується судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 1426,17 грн. (60305,00/2422,40*102430,00).

Outcome: partial