Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Представник позивача Тараненко А.І., який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 324316738 від 03 лютого 2021 року в загальній сумі 24021 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 3 лютого 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою [PERSON] був укладений кредитний договір № 307986328, підставі якого відповідачка отримала кредитні кошти. На підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, додаткових угод та реєстру прав вимоги № 128 від 06 квітня 2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитними договором № 307986328 від 26 січня 2021 року. На підставі договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, додаткових угод до нього та реєстру боржників № 7 від 28 жовтня 2021 року відповідне право вимоги перейшло до ТОВ « ФК«Онлайн Фінанс». На підставі договору факторингу від 04 червня 2025 року укладеного між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором № 307986328 від 26 січня 2021 року. Таким чином, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки на суму 24021 грн. Оскільки відповідачка не виконала своїх грошових зобов`язань з повернення кредитної заборгованості, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 29 грудня 2025 року скасовано заочне рішення у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в позовній заяві просив суд проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідачка відзиву до суду не надала, однак в заяві про перегляд заочного рішення, адвокат Геріх Н.А. зазначала, що відповідачка вимоги позову в частині стягнення з [PERSON] відсотків визнає частково. Зазначила, що термін дії кредитного договору закінчився 26 лютого 2021 року, відповідно після цієї дати позивач не мав права нараховувати відповідачці відсотки за користування кредитом, оскільки це суперечить умовам самого договору та правовій позиції Верховного Суду. Просила суд в частині нарахованих відсотків поза межами терміну дії кредитного договору відмовити. Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України не надходило. Відповідачка у встановлений судом строк відзиву до суду не подала, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідачки не надходило. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, врахувавши позицію відповідачки, викладену у заяві про перегляд заочного рішення, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу виконання зобов`язань. 26 січня 2021 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали кредитний договір № 307986328 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 6000 грн. 00 коп. Згідно п 1.2 укладеного Договору позичальником Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі - «Дисконтний період»). У випадку надання Кредиту не в день укладення Договору, загальний строк надання Кредиту автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором. П. 1.4.1 передбачено, що виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 62,05 процентів річних, що становить 0,17 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним. Із дослідженого договору № 307986328 від 26 січня 2021 року встановлено, що [PERSON] була ознайомлена та згідна з умовами договору, що підтверджується її електронним підписом одноразови ідентифікатором MNV26AD9. Зокрема, [PERSON] зобов`язалась здійснювати повернення кредиту, нарахованих процентів згідно графіку платежів та ознайомлена з загальною вартістю кредиту, реальною річною ставкою, тарифами банку. Як вбачається з інформації АТ КБ «ПриватБанк» № 20.1.0.0.7/46129 БТ від 14 серпня 2025 року, банк повідомляє суд, що на ім`я [PERSON] , емітовано карту № [NUMBER] , повідомляє і про те, що по рахунку № [NUMBER] було зарахування коштів на суму 6000 грн., номер телефону на який відправлялась інформація для підтвердження операцій за платіжною карткою № [NUMBER] був/є фінансовим (063-50-922-65), знаходиться/знаходився в анкетних даних [PERSON] . Відповідно до виписки по рахунку № [NUMBER] за період з 26 січня 2021 року по 31 січня 2021 року вбачається, що 26 січня 2021 року було здійснено зарахування у сумі 6000 грн. З довідки № 307986328/21022025/Є від 21 лютого 2025 року вбачається, що ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» здійснило переказ коштів згідно договору № 307986328 від 26 січня 2021 року [PERSON] , для зарахування на платіжну картку № [NUMBER] 6000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Зі змісту кредитного договору № 307986328 від 26 січня 2021 року, довідки щодо дій позичальника в Інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», заявки на отримання грошових коштів в кредит від 26 січня 2021 року, вбачається, що при їх укладенні позичальником було вказано значну за обсягом і інформативністю кількість особистих даних, зокрема прізвище, ім`я та по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податку, адреса реєстрації та місця фактичного проживання, номер мобільного, та електронна адреса. Як встановлено в судовому засіданні з інформації АТ КБ «Приват Банк» зазначений позичальницею у вказаних вище документах номер мобільного телефону був і є фінансовим номером відповідачки [PERSON] . Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Положення ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Як вбачається з довідки щодо дій позичальника в Інформаційно телекомунікаційній системі ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», [PERSON] 26 січня 2021 року отримала одноразовий ідентифікатор MNV26АD9. Укладаючи кредитний договір відповідачКА [PERSON] та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після чого відповідачці були перераховані кошти. Відповідно до ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина). Законом можуть встановлюватися особливості вчинення та виконання окремих правочинів, за якими настання, зміна або припинення прав та обов`язків обумовлені настанням відкладальних чи скасувальних обставин. Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до положень ст.3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором. Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01 на строк до 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2020 року між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. 31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 1 грудня 2020 року. Предметом договору факторингу є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. 31 грудня 2023 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 32, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку до договору. 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до п. 1.2 перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] , перед ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за кредитним договором № 307986328 від 26 січня 2021 року, станом на 27 квітня 2021 року складає на загальну суму 15879 грн., з яких: за тілом кредиту 6000 грн., нарахованих процентів 10398 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за кредитним договором № 307986328 від 26 січня 2021 року складає на загальну суму 24021 грн., з яких: за тілом кредиту 6000 грн., нарахованих процентів 18021 грн. Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором № 307986328 від 26 січня 2021 року [PERSON] , має заборгованість за кредитним договором в розмірі 24021 грн., з яких: 6000 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту та 18021 грн. прострочені відсотки. Доказів сплати відповідачкою [PERSON] заборгованості за тілом кредиту, як частково, так і у повному обсязі, матеріали справи не містять та відповідачкою до суду не надано. Суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6000 грн. підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідачки [PERSON] відсотків за користування кредитом суд зазначає наступне. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 зазначається, що «У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Аналіз, наданих позивачем графіків платежів, розрахунку заборгованості за договором, свідчить про те, що заборгованість за відсотками нараховувалася поза межами строку дії договору. Водночас, як право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. За умовами кредитного договору № 307986328 від 26 січня 2021 року, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] , встановлено конкретні строки кредитування, а саме - 30 днів, до 25 лютого 2021 року та відсотки за користування кредитом у розмірі 0,17 % на добу(дисконтна ставка) та 1,70 % в день за умови продовження строку дисконтного періоду, що підтверджується п. 1.4.1 та 1.4.2 договору № 307986328 від 26 січня 2021 року. Відповідно до умов кредитного договору № 307986328 від 26 січня 2021 року, сума процентів за 30 днів користування кредитними коштами в сумі 6000 гривень складає 306 грн. (6000 грн. основного боргу х 0,17 % процентної ставки в день х 30 днів). Заявлена у позові сума заборгованості по відсотках за користування кредитом за цим договором перевищує указаний розмір, що свідчить про нарахування кредитодавцем процентів поза межами строку кредитування. Як зазначено вище, право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитними коштами припиняється після визначеного договором строку кредитування, тому після його спливу права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вимог про стягнення коштів з відповідача за прострочення грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України позивач не заявив. Щодо посилання позивача на продовження відповідачем користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів, відповідно розділу 1.4, суд зазначає наступне. Відповідно до п.п. 1.4, 1.4.1, 1.4.2, 1.4.3 Договору № 307986328 за користування Кредитом протягом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом, які нараховуються в наступному порядку: виключно на період строку визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 62,05 процентів річних, що становить 0,17 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним; за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець, за своїм вибором, може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті. Згідно до п. 1.7 сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого Кредиту після закінчення Дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку користування Кредитом (продовження загального строку дії Договору) на наступних умовах: - зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду; - з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Пунктом 1.4.3. договору передбачено, що якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3 Договору (умови продовження дисконтного період), умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь час дисконтного період скасовуються з дати надання кредиту і застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 % річних, що становить 1,70 % в день від суми кредиту, відповідно до чого позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за весь строк користування кредитом протягом Дисконтного періоду. Позивач посилається на те, що строк надання кредитної лінії було продовжено та відповідачці було нараховано відсотки за користування кредитом після закінчення дисконтного періоду. За змістом пункту 1.3 договору, встановлений у п.1.2 строк Дисконтного періоду (тобто 30 днів кредитування), може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови якщо позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитора активовано функцію «продовження строку дисконтного періоду». З розрахунків заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» вбачається, що за період з дня отримання кредитних коштів 26 січня 2021 по 31 липня 2023 року відповідачкою [PERSON] жодної оплати за тіло кредиту не здійснювалось. Однак, з наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідачка [PERSON] 25 лютого 2021 року здійснила сплату відсотків за кредитним договором в сумі 306 грн. та 30 березня 2021 року в сумі 75 грн. Таким чином відповідачка виконала умови договору щодо сплати відсотків за користування кредитом, які зазначено у договорі та графіку погашення заборгованості. В матеріалах справи відсутні докази того, що позичальницею [PERSON] в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. Поза увагою суду не може залишитися те, що у пункті 1.7 кредитного договору відкладальною обставиною в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження строку дії договору), кредитодавець називає невиконання позичальником грошового зобов`язання, що прямо суперечить юридичній природі договору, його строку та свободі договору згідно положень ч.1 ст. 626, ч.1 ст. 631 та ст. 627 ЦК України. Для суду очевидним є те, що викладом в такій редакції відповідного положення кредитор намагається змінити строк дії договору з тим, щоб надати процентам за ставкою 839,50% річних (2,30% в день), які нараховуються за прострочення виконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України), вигляду плати за нібито правомірне строкове користування кредитом. Таким чином, суд приходить до висновку, що доказів продовження договору № 307986328 від 26 січня 2021 року стороною позивача суду не надано, а отже до таких посилань суд ставиться критично. Враховуючи викладене, правові підстави для стягнення відсотків з відповідачки на користь позивача поза спливом строку на який надавався кредит, відсутні. Відповідачкою [PERSON] у відповідності до ст. 81 ЦПК України не подано суду доказів, що свідчать про неправильність представлених позивачем розрахунків суми заборгованості, що нарахована згідно умов укладеного договору. Відповідачка не спростувала розмір та порядок нарахування відсотків за договором, контррозрахунку суми нарахованих відсотків, який би суд міг належним чином оцінити чи інший доказ, наприклад, висновок експертизи про невірність наданого позивачем розрахунку не надала. Отже, враховуючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку що у відповідачки заборгованості по відсотках за договором № 307986328 від 26 січня 2021 року відсутня. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином суд приходить до висновку про часткове задовлення позовних вимог та про стягнення з відповідачки на користь позивача 6000 грн. заборгованості за тілом кредиту. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно платіжної інструкції № 16650 від 08 липня 2025 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при подачі позову судовий збір пропорційно до суми задоволених позовних вимог в сумі 605 грн. 07 коп. Також, відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 та ч.3 ст.133 та ч.1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що між ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» та адвокатське бюро «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» було укладено договір №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року про надання правової допомоги. Згідно додаткової угоди №25770525606 до Договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, Клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу по справах про стягнення заборгованості за кредитним договором № 307986328, за яким позичальником є [PERSON] , що засвідчено підписами та печатками керуючого бюро адвокатом Тараненко А. та директором ТОВ «Юніт Капітал», Хлопковою М. Відповідно до Акту прийому передачі наданих послуг, що є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, було надано перелік правових та юридичних послуг на загальну суму 7000 грн., що складається з вартості послуг за: складання позовної заяви 5000 грн., вивчення матеріалів справи 1000 грн., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 500 грн., підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за договором № 307986328 від 25 червня 2021 року на рахунок позичальника, якою є [PERSON] 500 грн. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що становить 1748 грн. 47 коп.

Outcome: partial