Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

05.01.2026 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, ціна позову 32 795 грн. 75 к. Позовна заява мотивована тим, що 13.01.2024 року між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 00-9569845. Зазначений кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису, у якому сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов Кредитного договору в тому числі щодо розміру кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків за користування кредитним коштами, розміру і типу процентної ставки. Первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував відповідачці грошові кошти у сумі 7 500 грн. 13.01.2024 на банківську карту № [NUMBER] . Згодом 21.10.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників №Б/Н від 21.10.2024 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі (Додаток №11, № 12), до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 32 795 грн. 75 к., що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 5 750 грн. та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 27 045 грн. 75 к. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 00-9569845 від 13.01.2024 року в сумі 32 795 грн. 75 к. Ухвалою суду від 06.01.2026 прийнято надану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторони про місце, день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно і належним чином, на підтвердження чого наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу з відміткою про особисте вручення і розпискою про одержання від відповідачки та довідка про доставку електронного документу позивачу. Ухвалою суду від 06.01.2026 за клопотанням представника позивача зобов`язано витребувати у АТ «Універсал Банк» докази. Витребувані докази надійшли до суду від АТ «Універсал Банк» 09.01.2026. Відповідачка відповіді на позовну заяву до суду не надала. Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань, доказів тощо. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13.01.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачкою було укладено кредитний договір № 00-9569845, за умовами якого [PERSON] було надано кредит у вигляді кредитної лінії в сумі 7 500 грн. строком на 360 календарних днів з кінцевою датою повернення 07.01.2025. Договором передбачено стандартну процентну ставку у розмірі 2,47% від суми кредиту за кожен день користування та знижену процентну ставку в розмірі 1,48% на день, що діє протягом перших 25 днів за умови вчасної оплати процентів. Крім того, за надання кредиту встановлено одноразову комісію у розмірі 15% від суми ліміту, що становить 1 125 грн. Зазначений договір відповідачка підписала електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора 58451 , надісланим на номер телефону [NUMBER] , який зазначила фінансовим номером телефону в заявці на отримання грошових коштів в кредит від 13.01.2024, що підтверджується копією зазначеної заявки в матеріалах справи. Кредитні кошти в сумі 7 500 грн. були перераховані на банківську картку з маскою [NUMBER] , яку відповідачка вказала в Заявці при укладенні кредитного договору. Перерахування коштів відповідачці у сумі 7 500 грн. підтверджується умовами договору щодо дати видачі кредиту 13.01.2024. Перерахування коштів відповідачці на зазначену банківську карту в сумі 7 500 грн. підтверджується копією інформаційної довідки та додатком ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» з вих. № 1289/10 від 30.10.2024. Отримання відповідачкою кредитних коштів у сумі 7 500 грн. підтверджується листом та випискою по картковому рахунку № [NUMBER] з 13.01.2024 від АТ «Універсал Банк». З наданих доказів вбачається, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в Банку емітовано карту [NUMBER] , на яку 13.01.2024 було перераховано 7 500 грн. Також Банк повідомляє, що за відповідачкою закріплений фінансовий номер [NUMBER], який відповідає номеру, зазначеному в заявці на отримання кредиту. Отже, ТОВ «МАКС КРЕДИТ» свої обов`язки за наданим кредитним договором виконало. Відповідачка взятих на себе за цим договором зобов`язань належним чином не виконувала, грошові кошти та відсотки за їх користування кредитору не повернула, у зв`язку з чим виникла кредитна заборгованість. Відповідно до копії розрахунку заборгованості ТОВ «МАКС КРЕДИТ», кредитна заборгованість за період з 13.01.2024 по 21.10.2024 складається в сумі 32 795 грн. 75 к., що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 5 750 грн. та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 27 045 грн. 75 к. 21.10.2024 між Первісним кредитором та Позивачем укладено Договір факторингу № 21102024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників №Б/Н від 21.10.2024 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі (Додаток №11, № 12), до позивача перейшло право вимоги до відповідачки на загальну суму 32 795 грн. 75 к., що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 5 750 грн. та заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом в сумі 27 045 грн. 75 к. Відповідачка добровільно не погашає заборгованість за кредитним договором. З будь-якими заявами відповідачка до позивача не зверталася, причин прострочення зобов`язань не пояснювала. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. При цьому, в ч.1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно до ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. На день розгляду справи в суді зобов`язання за кредитним договором відповідачкою досі не виконані, заборгованість не сплачена. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правовідносини, встановлені договором, або законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми, розмір яких встановлено договором (ст. 625 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно до ч.1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». За таких обставин неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Саме по собі неотримання повідомлення позичальника про відступлення права вимоги, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості на користь нового кредитора. Таким чином, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд визнає, що внаслідок невиконання відповідачкою зобов`язань порушено майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 00-9569845 від 13.01.2024 у сумі 32 795 грн. 75 к. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачкою не надано суду жодних доказів на спростування вимог позивача. За таких обставин, враховуючи умови кредитного договору, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 к. Крім того, за змістом ч.ч.1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі № 466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі № 199/3939/18-ц аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи). Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тому суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. На підтвердження вказаних витрат позивачем суду надано копію Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, копію Додаткової угоди № № 25770797545 від 20.12.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, копію Акту прийому-передачі наданих послуг № 20/08/25-01 від 20.08.2025, копію свідоцтва адвоката про право на зайняття адвокатською діяльністю та копію довіреності адвоката. Враховуючи вищевикладене, складність справи, ціну позову, тривалість витраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч.3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, в сумі 7 000 грн. слід зменшити до 1 000 грн., а тому зазначену суму слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі наведеного,

Outcome: approved