Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , Фермерського господарства «Агросім`я» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди земельної ділянки та скасування запису щодо державної реєстрації. В обґрунтування позову зазначає, що у 2016 році ТОВ «Колос-Інвест» уклало з [PERSON] договір оренди землі № б/н, на підставі якого набуло право оренди земельної ділянки площею 2,062 га, кадастровий номер 5622683800:00:004:0146, розташованої за адресою: Рівненська область Здолбунівський район Миротинська сільська рада. У 2018 році сторони договору уклали додаткову угоду про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди, на підставі якої сторону Орендаря змінено на ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а також продовжили строк дії договору оренди на 7 років з моменту укладення додаткової угоди від 06.07.2018. Відповідно до п. 8 вищезазначеного договору оренди землі, Договір укладено до 06.07.2025 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 3 (три) місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Маючи намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди землі, 03.04.2025 року ТОВ «Західна агровиробнича компанія» надіслало [PERSON] лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди землі, який він отримав 23.04.2025, що доводиться відстеженням поштового направлення. Таким чином, до закінчення строку дії договору оренди Позивач, як добросовісний орендар, маючи законні сподівання на продовження дії договору оренди землі на новий строк, у встановленому порядку звернувся до орендодавця з метою реалізації переважного права на поновлення договору, яке йому гарантоване умовами договору та положеннями вказаної норми права та запропонував підписати додаткову угоду, що підтверджується квитанцією установи поштового зв`язку про прийняття поштового відправлення. [PERSON] зобов`язаний був протягом місяця розглянути на предмет відповідності вимогам закону, узгодити, за необхідності, істотні умови договору, а за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі, укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Проте, будь-якої відповіді на вищевказаний лист [PERSON] не надав, тобто не скористався правами, передбаченими ч. 6 ст. 33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення не заперечив проти продовження Договору на новий строк. Вважає, що дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Разом з тим, Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право оренди вказаної земельної ділянки, яка знаходиться на території: Рівненська область Здолбунівський район Миротинська сільська рада проведено державну реєстрацію іншого речового права: номер запису 60783979. Таким чином, позивач дізнався про те, що наявний договір оренди земельної ділянки, яка знаходилась в оренді у позивача, з ФГ «Агросім`я». З врахуванням наведеного, просить визнати укладеною додаткову угоду №б/н від 01.04.2025 до договору оренди землі №б/н від 27.10.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» та [PERSON] , визнати відсутнім право оренди у ФГ «Агросім`я» на земельну ділянку з кадастровим номером 5622683800:00:004:0146, загальною площею 2,062 га та скасувати запис щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки площею 2,062 га, кадастровий номер 5622683800:00:004:0146, яка розташована на території Миротинської сільської ради Здолбунівському районі Рівненської області, номер запису про інше речове право: 60783979. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 жовтня 2025 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Суд створив учасникам процесу належні умови для реалізації ними своїх процесуальних прав та обов`язків, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив та заперечень для висловлення своїх доводів і заперечень, повідомлення усіх відомих їм обставин та подання усіх можливих доказів. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мокрицька Л.Я. в поданому відзиві на позовну заяву від 31.10.2025, позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. В обґрунтування вказує на те, що не маючи наміру поновлювати договір оренди землі із орендарем ТОВ «Західна агровиробнича компанія», [PERSON] у березні 2025 року надіслав на адресу позивача лист-повідомлення, яке останнім отримано, що підтверджується копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 3570100017409 про небажання продовжувати договір оренди. Крім цього, про небажання продовжувати договір оренди він повідомляв позивача ще у 2023 році. Також зазначає, що орендар недобросовісно виконував свої обов`язки перед орендодавцем, та не в повній сумі оплачував орендну плату. Представник відповідача ФГ «Агросім`я» в поданому відзиві на позовну заяву від 04.11.2025, просив відмовити у задоволенні позову мотивуючи тим, що орендодавець заперечив проти поновлення договору оренди, а орендар у свою чергу не є добросовісним орендарем, так як із наданих суду платіжних інструкцій вбачається, що не в повній мірі оплачував орендну плату. Представник позивача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в поданій до суду заяві від 03.12.2025 вказав на відсутність доказів про те що [PERSON] направляв ТОВ «Західна агровиробнича компанія» саме відповідь про відмову від укладення договору оренди землі на новий строк. Представник позивача ТОВ «Західна агровиробнича компанія» в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся завчасно та належним чином у передбаченому ЦПК України порядку. У поданомуклопотані від 03.02.2026 про відкладення розгляду справи посилається на відсутність технічної можливості забезпечити участь в режимі ВКЗ. Суд визнає такі обставини неявки не поважними з огляду на вимоги ч.ч. 2, 5 ст. 212 ЦПК України. Крім того, суд бере до уваги необхідність розгляду справи у розумні строки. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мокрицька Л.Я. в судове засідання не з`явилася. Подала до суду заяву від 04.02.2026, якою позовні вимоги не визнала, просила розглянути справу без її участі, в задоволені позовних вимог відмовити. З огляду на подане 03.12.2025 представником позивача клопотання про витребування оригіналів письмових доказів, 22.12.2025 через канцелярію суду надала для долучення до матеріалів справи оригінали листа-повідомлення та докази отримання листів ТОВ «Західна агровиробнича компанія» від 25.03.2025 та 30.12.2023. Представник відповідача ФГ «Агросім`я» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та у встановленому законом порядку. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За обставин неявки у судове засідання учасників справи, суд дійшов до висновку про можливість проведення судового засідання за їх відсутністю, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 01 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З досліджених судом доказів встановлено, що [PERSON] належить земельна ділянка з кадастровим номером 5622683800:00:004:0146, загальною площею 2,062 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Миротинської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 13.08.2025. Судом також встановлено, що між [PERSON] (орендодавець) та ТОВ «Колос-Інвест» (орендар) було укладено договір оренди землі від 27.10.2016 щодо належної [PERSON] вищевказаної земельної ділянки, та в подальшому згідно додаткової угоди №1 від 15.01.2018 до договору оренди землі відбулася заміна сторони орендаря - на ТОВ «Західна агровиробнича компанія», а також змінено строк дії оренди (додаткова угода №2 від 06.07.2018) - до 06.07.2025 року, та відповідні зміни було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13.08.2025. Відповідно до умов вищезазначеного договору оренди землі (в редакції додаткової угоди від 06.07.2018), договір укладено строком до 06.07.2025. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. Маючи намір продовжити договірні відносини з [PERSON] , ТОВ «Західна агровиробнича компанія» листом-повідомленням за №1992 від 03.04.2025 звернулося до відповідача з пропозицією поновити договір оренди земельної ділянки. До вказаного листа було долучено додаткову угоду від 01.04.2025, в якій запропоновано: 1.1 доповнити розділ "Строк дії Договору "наступним пунктом: Даний Договір поновлюється на той самий строк і на тих самих умовах. Жодних заяв, заперечень щодо не поновлення цього договору сторони не мають та ними не направлялись; 1.2. доповнити розділ "Умови використання земельної ділянки" наступним пунктом: Поновлення Договору оренди. Договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах в разі відсутності заяви однієї зі Сторін цього Договору про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення Договору. Вчинення інших дій Сторонами Договору для його поновлення не вимагається. Лист-повідомлення та додаткову угоду було направлено [PERSON] , поштовим відправленням, що підтверджується описом вкладення в пріоритетний лист, адресованим орендодавцю. Водночас на адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» був направлений лист-повідомлення від орендодавця [PERSON] від 01.07.2024, в якому він вказав, що договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5622683800:00:004:0146, закінчується 06.07.2025, наміру на поновлення договору землі згоди не дає. Направлення відповідачем листів для ТОВ "Західна агровиробнича компанія" підтверджується рекомендованими повідомленнями Укрпошти про вручення поштового відправлення від 25.03.2025 та від 30.12.2023. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.10.2025 слідує, що між [PERSON] та ФГ «Агросім`я» було укладено договір оренди землі від 15.07.2025 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5622683800:00:004:0146. Таким чином, оскільки між ТОВ «Західна агровиробнича компанія» та [PERSON] не було досягнуто домовленості щодо поновлення договору оренди землі №б/н від 27.10.2016, строк якого закінчився 06.07.2025, то відповідач після спливу строку його дії 15.07.2025 року уклав договір оренди землі з іншим орендарем ФГ «Агросім`я», який був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав 16.07.2025. Звертаючись з позовом до суду, ТОВ "Західна агровиробнича компанія" посилається на те, що дії [PERSON] не відповідають умовам договору оренди землі, положенням земельного законодавства та порушують переважне право позивача на поновлення оренди землі. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право передавати їх в оренду. За змістом ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян та юридичних осіб здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже, користуватися чужою земельною ділянкою, яка належить особі на праві приватної власності, можливо на праві оренди, підставою для якої є відповідний договір оренди. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1ст.638 ЦК України). В силу вимог ч.ч.1-3 та ч.ч. 5-6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків. Як визначено в ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі". Правові підстави переважного права орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк визначені статтею 33 Закону України "Про оренду землі". Так, відповідно до приписів ч. 1-5 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Під час укладення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (частина четверта статті). Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передання земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті). Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України. Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує його обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проєкт додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору (постанови від 10 квітня 2018 року у справі № 594/376/17-ц, від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц і № 159/5756/18). Без укладення додаткової угоди до договору оренди землі завершення процедури поновлення такого договору було неможливим. Така угода має ознаки не тільки зобов`язального, але й речового договору, оскільки засвідчує волю сторін на передання земельної ділянки у тимчасове володіння орендареві на новий строк. Тому зазначена додаткова угода згідно з пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" є підставою для державної реєстрації права оренди на новий строк. Саме з цією реєстрацією закон пов`язує виникнення права оренди (стаття 125 ЗК України). Тому не можна вважати, що поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених ст. 33 Закону України "Про оренду землі", є "автоматичною" пролонгацією орендних правовідносин. При цьому реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбаченого частиною першою статті 33 Закону України "Про оренду землі", можлива за умови як дотримання встановленої цією нормою (частини друга-п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі") процедури, так і наявності волевиявлення сторін. Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі № 902/619/17, від 27 червня 2019 року в справі № 923/925/18. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору. Судом встановлено, що до закінчення строку дії договору оренди, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» листом-повідомленням №1992 від 03.04.2025 повідомило [PERSON] про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. Одночасно судом встановлено, що на адресу ТОВ «Західна агровиробнича компанія» був направлений лист-повідомлення від орендодавця [PERSON] від 01.07.2024, в якому він вказав, що договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 5622683800:00:004:0146, закінчується 06.07.2025, наміру на поновлення договору землі згоди не дає. Зазначене чітко та послідовно підтверджує безпідставність тверджень позивача щодо порушення його прав, оскільки [PERSON] до закінчення строку договору оренди землі повідомив позивача про небажання поновлювати, продовжувати, переукладати, укладати в новій редакції договір оренди землі або в будь-який інший спосіб надавати йому право користування належною йому земельною ділянкою. Лист орендодавця є достатнім підтвердженням відмови орендодавця від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк. Запропонований позивачем до укладення проект додаткової угоди до договору оренди землі містить інші умови, аніж сам договір оренди, та позивачем запропоновано доповнити такий договір новими пунктами. Те, що [PERSON] не надав відповіді саме на лист-повідомлення ТОВ «Західна агровиробнича компанія» від 03.04.2025 щодо реалізації переважного права на укладення відповідного договору оренди землі на новий строк на увагу не заслуговують, так як не спростовують відсутність у відповідача наміру продовжувати договірні правовідносини з позивачем як орендарем, про що він його завчасно повідомив. Окрім того, як вже вище зазначалося, згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про оренду землі» після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Так, згідно п.11 договору оренди землі від 08.10.2015 орендна плата вноситься з 30 липня по 31 грудня, однак з досліджених судом доказів встановлено, що сплата орендної плати здійснювалась позивачем з порушенням вищевказаних строків, зокрема, орендну плату за 2024 рік у сумі 839,34 грн. було сплачено 07.02.2025, що підтверджується платіжною інструкцією від 07.02.2025. Таким чином, доводи позивача про наявність у нього переважного право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк у зв`язку з належним виконання ним умов договору не відповідають дійсності та підлягають спростуванню. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, крім іншого, свобода договору. Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 4 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ст.203 ч.3 ЦК України). Аналізуючи вищевказане, суд дійшов переконання, що для реалізації переважного права необхідна наявність двох складових в їх сукупності - дотримання встановленої законом процедури та наявності волевиявлення сторін. В даному випадку волевиявлення відповідача [PERSON] на поновлення договору оренди землі відсутнє. Водночас, наявність незгоди орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки згідно з положеннями ч. 5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" виключає можливість визнання поновленим попереднього договору в обраний позивачем спосіб. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 21.01.2020 у справі №379/1354/18, від 25.03.2020 у справі 379/1439/18, від 15.02.2023 у справі №399/295/11, від 15.05.2023 у справі №693/137/22. Також Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Такий висновок викладений у постановах Верховного суду від 28.05.2024 у справі №604/648/23, від 12.04.2024 у справі №131/970/23. Крім того, направлення орендарем пропозиції про продовження відносин оренди не є безумовною підставою для їх поновлення між сторонами у разі відсутності волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2025 року в справі № 604/646/23 (провадження № 61-1814св24). Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За приписами статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. В ході судового розгляду не встановлено наявність у позивача суб`єктивного матеріального права та охоронюваного законом інтересу на захист якого подано позов, зокрема, щодо порушення переважного права ТОВ «Західна агровиробнича компанія», оскільки [PERSON] у встановленому законом порядку вказав на відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі з позивачем, що беззаперечно свідчить про відсутність його волевиявлення на поновлення договору оренди землі чи укладення на новий строк з позивачем. Встановивши відсутність волевиявлення [PERSON] на продовження договору оренди землі, суд, врахувавши положення ст. 33 Закону України "Про оренду землі", дійшов до висновку про те, що переважне право ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на укладення з [PERSON] договору оренди землі на новий строк є припиненим і не підлягає захисту. Водночас суд зауважує, що укладення [PERSON] нового договору оренди землі з іншим орендатором не порушує переважне право ТОВ «Західна агровиробнича компанія», оскільки дія попереднього договору оренди землі закінчилася 06.07.2025, а новий договір укладений відповідачем вже після його припинення 15.07.2025. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Проаналізувавши матеріали справи, вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивач не підтвердив наявність у нього порушеного переважного права на укладення договору оренди землі, відтак позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed