Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

08.09.2025 року представник позивача звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за договором про надання споживчого кредиту. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.07.2019 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №PL/25/1260, за умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 100 000 грн на визначений строк до 02.07.2022 року шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника, з відсотковою ставкою 0,01 % в річних, комісія за розрахунково-касове обслуговування кредиту 2,49% в місяць від суми кредиту, що у грошовому виразі становить 2 490, а позичальник зобов`язаний своєчасно погашати споживчий кредит та сплачувати проценти за його користування та здійснювати інші платежі. 02.07.2019 року між позивачем та [PERSON] укладено договір поруки №PL/25/1260, у відповідності до якого, останній зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення боржником, яким є [PERSON] , взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору споживчого кредиту № №PL/25/1260 від 02.07.2019 року. Відповідач [PERSON] свої зобов`язання за цим договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 14.08.2025 року складає 189 037,77 грн, з яких: 97 190,82 грн прострочена заборгованість за основним зобов`язанням, 24,29 грн. заборгованість за процентами за період з 01.08.2019 року по 26.01.2022 року, заборгованість за комісією за період з 01.08.2019 по 31.12.2021 в сумі 72 210 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.09.2019 по 31.12.2021 року в сумі 14 112,29 грн та 3% річних у розмірі: 2 879,40 грн. - за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.09.2019 по 26.01.2022, 2 620,97 грн. - за несвоєчасне повернення комісії за період з 11.09.2019 по 26.01.2022. Тому позивач просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 189 037,77 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.08.2024 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Судом в ухвалі зазначено, що відповідач протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі має право подати письмовий відзив разом з доказами, що обґрунтовують доводи його заперечень, який повинен відповідати положенням ст. 178 ЦПК України. Відповідачами письмовий відзив не подано, у зв`язку з чим суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 02.07.2019 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту№ PL/25/1260,за умовами якого позичальник [PERSON] отримав у власність грошові кошти в сумі 100 000 грн, шляхом безготівкового перерахування на рахунок [NUMBER] , що відкритий позичальнику в банку. Строк на який надається кредит з 02.07.2019 по 02.07.2022 року. Процентна ставка за користування кредитом 0,01% річних, тип процентної ставки фіксована. Щомісячна комісія 2,49 % в місяць від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 договору. Термін погашення процентів за користування кредитом та інших платежів згідно графіку платежів, відповідно до Додатку №1 до договору. Згідно п. 1.12 договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка 58,06%, загальна вартість кредиту 189 655,66 грн (п. 1.13 договору). У відповідності до п. 2.1. цей договір про надання споживчого кредиту складається із заяви про надання споживчого кредиту, що є невід`ємною частиною цього договору, умов надання споживчих кредитів, додатків до цього договору, а також додаткових договорів до цього договору. Договір є невід`ємною частиною Договору комплексного банківського обслуговування, укладеного між банком та клієнтом на умовах правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів фізичних осіб у АТ «Банк інвестицій та заощаджень», що розміщені на офіційному сайті банку (а.с.18). У відповідності до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком №1 до договору № PL/25/1260 зазначено дати платежу за період з 02.07.2019 по 02.07.2022, суму кредиту 100 000 грн, проценти за користування кредитом у розмірі 15,66 грн, платежі за розрахунково касове обслуговування у загальному розмірі 89 640 грн., загальна вартість кредиту у розмірі 189 655,66 грн., всього 37 платежів по 5 240,66 грн. щомісячно (а.с.20-21). До матеріалів справи долучений паспорт споживчого кредиту до банківського продукту «Готівка для своїх (Сімейний)», підписаний позичальником [PERSON] , в якому, зокрема, зазначені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача (тип кредиту кредит, сума кредиту 100 000 грн, строк кредитування - 36 місяців, мета отримання кредиту для задоволення поточних потреб, спосіб та строк надання кредиту безготівково, строком на 3 роки), інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача ( процентна ставка 0,01% річних, тип процентної ставки фіксована, комісія банку за обслуговування споживчого кредиту - 2,49% від суми кредиту щомісячно, загальні витрати за кредитом 89 655,66 грн, реальна річна процентна ставка 58,06%) (а.с.22). У відповідності до виписки по особовим рахункам, яка сформована 22.08.2025 року вбачається, що 02.07.2019 року АТ «Банк інвестицій та заощаджень» перерахувало [PERSON] на його рахунок [NUMBER] кредитні кошти в сумі 100 000 грн. згідно кредитного договору № PL/25/1260 від 02.07.2019 року (а.с.35). Згідно розрахунку заборгованості за вказаним договором станом на 14.08.2025 року вона складає 189 037,77 грн, з яких: 97 190,82 грн - прострочена заборгованість за основним зобов`язанням, 24,29 грн. - заборгованість за процентами за період з 01.08.2019 року по 26.01.2022 року, заборгованість за комісією за період з 01.08.2019 по 31.12.2021 в сумі - 72 210 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.09.2019 по 31.12.2021 року в сумі 14 112,29 грн та 3% річних у розмірі: 2 879,40 грн. - за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.09.2019 по 26.01.2022, 2 620,97 грн. - за несвоєчасне повернення комісії за період з 11.09.2019 по 26.01.2022. (а.с.39-41). Банк 17.07.2025 року звертався з вимогою до [PERSON] про повернення заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 169 425,11 грн (а.с.42-43). 02.07.2019 року між АТ «Банк інвестицій та заощаджень» та [PERSON] укладено договір поруки № PL/25/1260, у відповідності до якого поручитель [PERSON] зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за порушення боржником, яким є [PERSON] , взятих на себе забезпечених порукою зобов`язань, що витікають з договору про надання споживчого кредиту № PL/25/1260 від 02.07.2019 року, укладеногоміж кредитором та боржником (а.с.45-47). Банк 17.07.2025 року звертався до [PERSON] з письмовою вимогою про виконання забезпечених порукою зобов`язань на суму 169 425,11 грн. (а.с.48). Разом з тим, відповідачі належним чином не відреагували на вимогу та зобов`язань за вищезгаданим договором кредиту та договору поруки не виконали. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. В п. 1 ст.629 ЦК України вказано, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 1 ст.610 ЦКУкраїни порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В п. 1 ст.612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 14.08.2025 року за боржником [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 189 037,77 грн, з яких: 97 190,82 грн - прострочена заборгованість за основним зобов`язанням, 24,29 грн. - заборгованість за процентами за період з 01.08.2019 року по 26.01.2022 року, заборгованість за комісією за період з 01.08.2019 по 31.12.2021 в сумі - 72 210 грн, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.09.2019 по 31.12.2021 року в сумі 14 112,29 грн та 3% річних у розмірі: 2 879,40 грн. - за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.09.2019 по 26.01.2022, 2 620,97 грн. - за несвоєчасне повернення комісії за період з 11.09.2019 по 26.01.2022. (а.с.39-41). Відповідачами контррозрахунку заборгованості суду не надано. Отже, заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку та довідкою - розрахунком заборгованості. З урахуванням встановленого, суд вважає, що [PERSON] взяті не себе зобов`язання не виконав, у передбачений в договорі строк, кошти не повернув, внаслідок чого виникла 97 190,82 грн - прострочена заборгованість за основним зобов`язанням, 24,29 грн. - заборгованість за процентами за період з 01.08.2019 року по 26.01.2022 року, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.09.2019 по 31.12.2021 року в сумі 14 112,29 грн та 3% річних у розмірі: 2 879,40 грн. - за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.09.2019 по 26.01.2022, 2 620,97 грн. - за несвоєчасне повернення комісії за період з 11.09.2019 по 26.01.2022. Разом з тим, при визначенні остаточної суми грошових коштів, заборгованості суд враховує таке. Позивач також просив стягнути з відповідачки заборгованість за комісією за розрахунково-касове обслуговування за період з 01.08.2019 по 31.12.2021 в сумі - 72 210 грн. Частиною 1статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). Зі змісту вказаної норми убачається, що суд вирішуючи спір, не вправі допускати неправильного застосування норм матеріального права - незалежно від того, чи міститься посилання на таке неправильне застосування норм матеріального права в доводах сторін спору. Це не суперечить засадам змагальності сторін, оскільки даний принцип полягає у прояві в змагальності формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі , та забезпечує повноту досліджень обставин справи. Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св 19), та у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що "у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другоюстатті 11 Закону України "Про споживче кредитування". Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України "Про споживче кредитування". У постанові ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі №204/224/21 міститься посилання на постанову Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19, в якій вказано, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена в розділі 7.2 «Таблиці обчислення орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача». Розмір комісії за розрахунково-касове обслуговування з 02.07.2019 по 02.07.2022 року складає 89 640 грн, по 2 490 грн щомісячно. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.9 кредитного договору та 7.2 таблиці щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно абзацу 2 частини п`ятої статті 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. З урахуванням викладеного, у задоволенні позовної вимоги про стягнення з комісії в розмірі 72 210 грн. - слід відмовити. Крім цього у задоволенні вимоги про стягнення 3% річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості за комісією в розмірі 2 620,97 грн, і інфляційних втратах, нарахованих на цю заборгованість, також слід відмовити. Як вбачається з розрахунку заборгованості за нарахованою комісією відповідачем [PERSON] 09.08.2019 року було сплачено 2 490 грн, які на переконання суду, необхідно зарахувати в рахунок погашення тіла кредиту, а відтак, заборгованість за тілом кредиту становитиме 94 700,82 грн. При цьому, інфляційні втрати на суму простроченої заборгованості за тілом кредиту та процентами за період з 30.09.2019 по 31.12.2021 складають 6 991,51 грн., 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.09.2019 по 26.01.2022 складає 2 879,40 грн. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості за Договором споживчого кредиту №PL/25/1260 від 02.07.2019 складає: 94 700,82 грн - прострочена заборгованість за основним зобов`язанням, 24,29 грн. - заборгованість за процентами за період з 01.08.2019 року по 26.01.2022 року, інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.09.2019 по 31.12.2021 року в сумі 6 991,51 грн та 3% річних у розмірі: 2 879,40 грн. - за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.09.2019 по 26.01.2022. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. Забезпечення зобов`язання створює між кредитором у цьому зобов`язанні та особою, що забезпечує зобов`язання, особливий вид відносин - акцесорне (додаткове) зобов`язання по відношенню до основного зобов`язання (стаття 548 ЦК України). Акцесорні (додаткові) зобов`язання охоплюються загальним поняттям зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Незалежно від підстави виникнення того чи іншого виду забезпечення виконання зобов`язання (на підставі договору чи в силу закону), акцесорне зобов`язання як вид цивільно-правового зобов`язання має ту особливість, що не може існувати самостійно: таке зобов`язання не може виникнути раніше основного; забезпеченою може бути лише дійсна вимога; недійсність основного зобов`язання тягне недійсність і додаткового. За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов`язання. Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України: у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (частина четверта статті 543 ЦК України). Отже, суть солідарного обов`язку полягає в тому, що у випадку невиконання боржником грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор має право вимагати виконання цього грошового зобов`язання одночасно як від боржника, так і від поручителя. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] підписав договір поруки, та відповідно зобов`язався перед банком виконати всі зобов`язання за кредитним договором у разі порушення умов їх виконання боржником. Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено - порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язанням. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Крім іншого, згідно із ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК). Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Пунктом 5.4. Договору поруки №PL/25/1260 від 02.07.2019 передбачено, що Цей Договір набуває чинності з моменту (дати) його підписання уповноваженими представниками Сторін та діє до настання однієї з наступних обставин: - 5.4.1. виконання у повному обсязі (в тому числі дострокове) Боржником зобовязання, забезпечене порукою; - 5.4.2. погашення Поручителем к повному обсязі заборгованості Боржника за Кредитним договором у порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором; - 5.4.3. якщо Кредитор протягом трьох років з дня настання терміну виконання зобов`язань за Кредитним договором не пред`явить вимоги до Поручителя. Відповідно до п.п. 1.6. Договору про надання споживчого кредиту №PL/25/1260 від 02.07.2019, сторони визначили строк кредиту з 02.07.2019 по 02.07.2022 року. Таким чином, строком виконання основного зобов`язання є 02.07.2022. Повідомлення-вимогу про виконання зобов`язання боржника в цілому за Договором про надання споживчого кредиту №PL/25/1260 від 02.07.2019 від 02.07.2019 на підставі Договору поруки №PL/25/1260 від 02.07.2019 поручителю [PERSON] позивачем складено 17.07.2025 за №02-2/04/3788, відправлено поштовими засобами 18.07.2025, тобто після спливу трьох років з дня настання терміну виконання основного зобов`язання за Кредитним договором. Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання, є підставою для припинення його порушення, а отже, і його обов`язку нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Таким чином, враховуючи, що вимоги до поручителя були пред`явленні позивачем більше ніж через 3 роки після настання строку виконання основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука [PERSON] припинилася 02.07.2025, а відтак у задоволенні позовних вимог щодо нього слід відмовити. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Належними доказами в розумінні статті 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Проаналізувавши позовні вимоги, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вбачає необхідним позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором споживчого кредиту №PL/25/1260 від 02.07.2019 у розмірі: 94 700,82 грн - прострочена заборгованість за основним зобов`язанням, 24,29 грн. - заборгованість за процентами за період з 01.08.2019 року по 26.01.2022 року, 6 991,51 грн - інфляційні втрати за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 30.09.2019 по 31.12.2021 року та 2 879,40 грн. - 3% річних за несвоєчасне повернення кредиту за період з 11.09.2019 по 26.01.2022. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволені тільки до відповідача [PERSON] на 55%, то і сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] складає 1 665,40 грн. Враховуючи вищенаведене, ст. 526, 610, 1049, 1050 та 1054 ЦК України, та

Outcome: partial