Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокатка Дуденок О.О. звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить про усунення перешкод у спілкуванні та визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини у сторін не склалися, а тому шлюб між ними було розірвано. Після припинення шлюбних відносин діти залишилися проживати з матір`ю. Оскільки після розірвання шлюбу відповідачка чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми, тому [PERSON] і звернувся до суду з позовом у якому просить: зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей, а також визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дітей, а саме: необмежене особисте спілкування батька з синами телефоном та в режимі "он-лайн" з використанням програмного забезпечення Viber або іншого месенджера з урахуванням режиму дня дитини; шляхом побачень і спілкування батька з синами: у вихідні дні, а саме: кожної першої та третьої п`ятниці, суботи і неділі, із 17 год. 00 хв. п`ятниці до 20 год. 00 хв. неділі із можливістю перебування синів за місцем проживання [PERSON] без присутності матері за бажанням синів, з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів; спільний відпочинок батька з дітьми у період святкування Днів народжень батька; у вихідні дні з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. без присутності матері [PERSON] ; спільний відпочинок з дітьми у День їхнього народження та на Новий рік: парні роки діти святкують разом з батьком, непарні - разом із матір`ю, при цьому сторони обговорюють завчасно години святкувань; протягом року, в період шкільних канікул діти половину загальної кількості днів канікул перебувають та проживають разом з батьком за місцем його проживання, а іншу половину кількості днів канікул - із матір ю. В період літніх канікул 45 днів діти проживають з батьком за місцем його проживання, без присутності матері з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, а також виїзду за межі міста на відпочинок; тимчасовий виїзд дітей за межі України з батьком з метою їхнього оздоровлення та відпочинку за попередньою домовленістю з матір`ю дітей, з урахуванням бажання дітей, в разі заперечення матері - за рішенням суду про надання дозволу на виїзд дітей за кордон без згоди матері. Ухвалою суду від 18.07.2025 позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 11.09.2025 на електронну адресу суду від представниці відповідачки [PERSON] - адвокатки Гордієнко Т.В. надіслано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідачка не чинить перешкод у спілкуванні батька з дітьми, проте у відповідача відсутні належні умови для проживання дітей у батька. Стороною відповідача запропоновано спосіб визначення участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Також просить стягнути з позивача витрати на правничу допомогу. 17.09.2025 на електронну адресу суду представник позивача [PERSON] - адвокатка Дуденок О.О. надіслала відповідь на відзив, у якому зазначено, що у помешканні батька створені належні умови для проживання дітей, зокрема є диван, на якому у розкладному стані може поміститися троє дорослих людей. Ухвалою суду від 01.12.2025 закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представниця не з`явилися, проте надали заяву про розгляд справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкоди підтримують в частині способу участі, батько не заперечує щодо запропонованого способу відповідачем у відзиві. Щодо облаштування квартири спальним місцем для дітей вимога була виконана. Судові витрати просять не стягувати. Відповідачка у судове засідання не з`явилась також, проте її представниця подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Викладені у відзиві на позовну заяву заперечення проти позову підтримують у повному обсязі. Правничу допомогу не стягувати. Представник третьої особи - Служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином. Проте, попередньо надав висновок щодо визначення способу участі батька [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дітьми. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо, відповідно, до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову частково з наступних підстав. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] з 24.05.2014 перебували у юридично зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 травня 2025 року (провадження 2/742/971/25, справа 742/1466/25) було розірвано (а.с.7) Згідно копій свідоцтва про народження виданих повторно 02 березня 2024 року серії [NUMBER] та [NUMBER] вбачається, що сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.8 та зворот). Згідно копій платіжних інструкцій наданих позивачем вбачається, що [PERSON] у період з березня 2025 року по липень 2025 року здійснював переказ платежів, аліменти на рахунок відповідачки (а.с.9-12). Згідно витягу з реєстру Талалаївської територіальної громади вбачається, що місце реєстрації [PERSON] , [INFO] з 31.01.2008 року значиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.13 зворот). Діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають з матір`ю [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з Акту обстеження умов проживання сім`ї від 13.08.2025. З якого також вбачається, що у даному приватному будинку для дітей є окрема кімната, вмебльована відповідно до віку. Діти забезпечені одягом, взуттям та сучасними гаджетами. Батьки розлучені, мати виховує дітей сама. Зі слів останньої між батьками нема порозуміння і домовленості про порядок побачення з дітьми (а.с.39). У зв`язку з тим, що після розірвання шлюбу сторони не змогли дійти згоди, щодо спільного виховання дітей, відповідач перешкоджала позивачу бачитися з синами, а тому останній звернувся до суду для вирішення даного питання. Відповідно до Акту обстеження умов проживання сім`ї від 12.08.2025 за адресою проживання позивача [PERSON] : [ADDRESS] , вбачається, що дана квартира є однокімнатна студія з усіма комунальними зручностями, сучасним ремонтом та побутовою технікою. Для дітей нема окремих спальних місць. Мати з дітьми проживають за іншою адресою (а.с.38). Представницею позивача до матеріалів справи було долучено фото помешкання у якому проживає батько, де є диван, який у розкладеному стані може вмістити трьох людей (а.с.46-47). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року). Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України (далі за текстом - СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України). За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України). Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України). Згідно висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради від 10.09.2025 вбачається, що розглянувши матеріали Прилуцького міськрайонного суду щодо усунення перешкод у спілкуванні [PERSON] з малолітніми синами: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживає з матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з`ясовано, що батько не має змоги спілкуватись з дітьми, оскільки цьому суперечить їхня мама, шлюб між батьками розірвано. Батько дітей прагне брати участь у вихованні [PERSON] та [PERSON] , опікуватись їх здоров`ям та розвитком. Батьки хлопчиків не спілкуються між собою. З матір`ю проведено бесіду, роз`яснено, що її дії повинні спрямовуватися на забезпечення найкращих інтересів дітей. Питання про усунення перешкод у спілкуванні [PERSON] з малолітніми синами розглядалось на засіданні постійної комісії з питань захисту прав дитини за участю батька. З`ясовано обставини, надано рекомендації з урахуванням віку хлопчиків, погоджено час спілкування дітей з батьком, а саме: перша, третя субота місяця з 10 год. до 18 год неділі; друга, четверта середа місяця з 14 год до 18 год четверга (за погодженням з матір`ю дітей) а.с.36-37. Проте згідно відзиву адресованого на адресу суду стороною відповідача вбачається, що відповідачка [PERSON] не чинить перешкоди [PERSON] у спілкуванні з дітьми, а навпаки запропонувала спосіб їх спілкування, з яким погоджується сторона позивача у повному розмірі. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. При розгляді даної справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід. Отже, із наданих сторонами доказів вбачається, що батьки після розірвання шлюбу не можуть дійти компромісу щодо часу проведення спільно з дітьми. Сторони - позивач і відповідач, мають рівні права та обов`язки щодо дітей, і факт того, що діти проживають з матір`ю, не дає їй жодних переваг чи пріоритету у процесі виховання та спілкування, хоча відповідачка не заперечує проти такого і не створює перешкод у спілкуванні батька з синами. Останньою було запропоновано у відзиві на позовну заяву способи спілкування дітей з батьком, на які позивач погодився. А тому, враховуючи наведене, встановлені судом обставини, які мають істотне значення врахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми синами, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дітей, відсутність підтверджених належними та достатніми доказами обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дітьми, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, яким було визначено способи участі у вихованні та спілкуванні позивача з дітьми та спосіб участі батька запропонований відповідачкою, проти якого не заперечує і сам [PERSON] , суд дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень позивача з синами, наступним чином: особисте спілкування батька із синами засобами зв`язку, у тому числі через мережу Інтернет, у режимі відеозв`язку, з урахуванням думки дітей та їхнього розпорядку дня; побачення у перші та треті вихідні дні кожного місяця, у період з 17:00 п`ятниці до 17:00 неділі за бажанням дітей без присутності матері, з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, за умови, що це не порушуватиме розпорядку дня дітей та процесу здобуття ними освіти та за наявності бажання дітей; спільний відпочинок синів із батьком у день святкування дня народження останнього; спільний відпочинок синів із батьком у день їхнього народження та на Новий рік у непарні роки, при цьому обговорення годин святкування здійснюється батьками завчасно; спільний відпочинок синів із батьком у інші святкові дні, здійснюється за попереднім погодженням з матір`ю та за бажанням дітей; період шкільних канікул діти половину загальної кількості днів перебувають із батьком, за бажанням дітей, за умови забезпечення окремим спальним ліжком для ночівлі дітей; тимчасовий виїзд дітей за межі України з батьком, з метою їхнього оздоровлення та відпочинку за бажанням дітей, за попередньою домовленістю з матір`ю. Відтак, з наведених вище мотивів суд вважає, що визначений порядок та спосіб є достатнім і відповідає принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритетному інтересу дітей, підтримки зв`язків між батьками. А тому позов підлягає частковому задоволенню, як такий, що ґрунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами. Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, проте сторона позивача відмовилася від стягнення судового збору.

Outcome: partial