Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 29 жовтня 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» (далі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором. 2. В обґрунтування позову зазначено що, 11 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 3479101995/164866, який підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 4500,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом строком на 30 днів (з 11.11.2019 р. по 10.12.2019 р.). За користування кредитом клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. У відповідності до умов кредитного договору обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Підтвердженням видачі відповідачу, кредитних коштів є інформаційна довідка, відповідно до якої 11.11.2019 р. на картковий рахунок останнього було перераховано кредитні кошти в сумі 4500,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER]. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 31.05.2021 р. між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21 відповідно до умов якого, первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором № 3479101995/164866 від 11.11.2019 р. 03.06.2021 р. ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № 3479101995/164866 від 11.11.2019 р. до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] . Всупереч умовам Договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після укладання договору факторингу та переходу права вимоги до позивача, відповідач не здійснював платежі для погашення існуючої заборгованості, яка станом на 29.10.2025 р. становить 8579,25 грн. З огляду на вищевикладене, представник ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» просив суд стягнути з [PERSON] суму заборгованості в розмірі 8579,25 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10500,00 грн. 13 листопада 2025 року відповідачем [PERSON] через офіційну електронну пошту Шумського районного суду Тернопільської області подано відзив на позовну заяву, в якому останній позовні вимоги позивача не визнав. Вказав, що з позовної заяви та доданих до неї паперових копій електронних доказів неможливо встановити обставини щодо укладення спірного договору в електронній формі та його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, зокрема, позивачем не додано доказів реєстрації відповідача в інформаційно-комунікаційній системі ТОВ «Гоуфінгоу» за допомогою алфавітно-цифрової послідовності R17745, доказів передачі та отримання відповідачем одноразового ідентифікатора. Зазначив, що позивач на підтвердження своїх вимог не надав докази щодо отримання відповідачем від Товариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу», первісного кредитора, кредитних коштів на суму 4500,00 грн. за договором про надання фінансового кредиту № 3479101995/164866 від 11.11.2019 р., а надана позивачем відповідь ТОВ «Платежі онлайн» №2025-ПО/217 від 19.08.2025 р. не може бути належним доказом перерахування коштів, оскільки не є первинним бухгалтерським документом. Вважає, що відсутні підстави вважати, що кредитний договір № 3479101995 від 11.11.2019 р. був взагалі укладений. Враховуючи вищезазначене, просив відмовити у задоволенні позову. 14 січня 2026 року представником позивача ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» подано додаткові пояснення у справі, у яких останній зазначає, що згідно з матеріалами справи, між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір в електронній формі, підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідача. Зазначений підпис було сформовано із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений відповідачем під час укладення договору. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідач, діючи добровільно та усвідомлено, без зовнішнього тиску чи примусу, скористався доступом до мережі Інтернет та перейшов на офіційний веб-сайт Первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрав бажану суму кредиту та строк кредитування. Після цього ним було надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. У процесі укладення правочину відповідач пройшов передбачені етапи ідентифікації та підтвердження наміру укласти кредитний договір, за результатами чого, між сторонами було укладено договір у встановленому законом порядку. Вищевказаний електронний договір укладений сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Без здійснення всіх цих дій договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. Тобто, для укладання кредитного договору, відповідачем вчинено ряд дій без здійснення яких договір був б не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а тому доводи відповідача щодо неукладеності кредитного договору є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами, що підтверджують факт укладення договору в електронній формі відповідно до вимог законодавства. Окрім того, доступ до повного номера банківської картки, а також до виписки по картковому рахунку, на який були зараховані кредитні кошти, має виключно банк-емітент та безпосередньо власник зазначеної картки, тобто відповідач. Відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак відповідачем не надано суду належних та допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі, або доказів того, що зазначений картковий рахунок йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не був позбавлений можливості надати відповідні банківські дані чи інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний і повний доступ до таких. На підставі вищевказаного представник позивача просив позовні вимоги задовольнити. Окрім того, 14 січня 2026 року представником позивача подано пояснення на виконання вимог ухвали суду від 01 грудня 2025 року. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» не з`явився, при цьому в позовній заяві міститься клопотання, згідно якого останній просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у відзиві на позов просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, в задоволенні позову просив відмовити. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду по суті на 13 листопада 2025 року, у зв`язку із поданим відзивом, судовий розгляд справи відкладено на 01 грудня 2025 року. 4. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 01 грудня 2025 р. клопотання відповідача задоволено частково. Витребувано у позивача ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», банка емітента АТ КБ «ПриватБанк» докази що містять банківську таємницю, а також докази укладання кредитного договору, у зв`язку із ненадходженням відповіді на запитувану інформацію судовий розгляд справи відкладено на 15 грудня 2025 року, у зв`язку із ненадходженням відповіді на запитувану інформацію судовий розгляд справи відкладено на 13 січня 2026 року, у зв`язку із клопотанням представника позивача судовий розгляд справи відкладено на 28 січня 2026 року. 5. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2026 року в задоволенні клопотань сторін відмовлено. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 6. Судом встановлено, що 11 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 3479101995/164866, який підписаний відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором R17745. Відповідно до п.1.1. договору товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно із п. 1.2. договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 10.12.2019. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. (п.1.3 договору). Невід`ємною частиною цього Договору є Публічна пропозиція (оферта) Товариства на укладення договору про надання фінансового кредиту за допомогою електронних засобів, яка розміщена на сайті Товариства https://www.gofingo.com.ua/. (п.1.6 договору). Відповідно до п. 2.1. сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Підписанням цього Договору Клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства. (п. 6.8 договору). П. 7 договору «Реквізити сторін» містить відомості про позичальника: [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , зареєстроване місце проживання [ADDRESS] , контактний номер телефону [NUMBER] , а також зазначено маску картки позичальника: № 4149-62xx-xxxx- 9634. 7. Додатком до Договору про надання фінансового кредиту № 3479101995/164866 є графік розрахунків та орієнтована сукупна вартість кредиту, підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора R17745. 8. Зі змісту довідки про ідентифікацію, за підписом директора ТОВ «Гоуфінгоу» вбачається, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір № 3479101995/164866 від 11.11.2019 р., ідентифікований ТОВ «Гоуфінгоу». Акцепт договору позичальником здійснено одноразовим ідентифікатором R17745, дата відправки ідентифікатора позичальнику 11.11.2019, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор +380988192569. 9. Згідно копії листа ТОВ «Платежі онлайн» №2025-ПО/217 від 19.08.2025 р. 11.11.2019 р. о 17:25:12 було проведено транзакцію на суму 4500,00 грн., маска картки - [NUMBER] . 10. Відповідно до листа наданого АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . 11.11.2019 р. на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] було зараховано кошти в сумі 4500,00 грн. Окрім того, з виписки по рахунку відповідача [PERSON] вбачається, що останній користувався кредитними коштами. 11. 31.05.2021 р. між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, у відповідності до умов якого, ТОВ «Гоуфінгоу» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» приймає належні ТОВ «Гоуфінгоу» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Гоуфінгоу» і боржниками (портфель заборгованості). На підтвердження виконання пункту 7.2 договору, позивачем надано платіжні доручення від 10.06.2021 р. №37 та від 04.06.2021 р. №36, відповідно до якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» перерахувало ТОВ «Гоуфінгоу» 3306640,45 (2316640,45+990000) грн. ціни за придбання права вимоги. 12. Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021 р. ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в розмірі 8579,25 грн. 13. 03.06.2021 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено договір відступлення права вимоги №1-03/06/2021, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» передає (відступає) ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» за плату, а ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс Груп» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у відповідних реєстрах права вимоги. 14. Відповідно до копії витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-03/06/2021 від 03.06.2021. р. ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в розмірі 8579,25 грн. 15. Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором 3479101995/164866 від 11.11.2019 р., станом на 26.05.2025 р., загальний розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ ФК «Дебт Коллекшн» становить 8579,25 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4500,00 грн., прострочена заборгованість за процентами - 4079,25 грн. ІV. Оцінка Суду. 16. Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 17. У відповідності до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 18. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 19. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 20. За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. 21. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. 22. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. 23. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. 24. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). 25. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 26. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 27. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України.) 28. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. 29. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. 30. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 31. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 32. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 33. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 34. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). 35. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. 36. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). 37. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. 38. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). 39. Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. 40. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. 41. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 42. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 43. Верховний Суд у постанові № 561/77/19 від 16 грудня 2020 року вказав, що із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 44. Судом встановлено, що 11 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 3479101995/164866. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором R17745 надісланий останньому на його мобільний номер телефону. З матеріалів справи вбачається, що без ознайомлення з правилами надання коштів у позику, подальше укладення електронних договорів кредиту на сайті є неможливим. Даний висновок відповідає змісту постанови Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 623/2936/19. Факт перерахування відповідачу коштів в розмірі 4500,00 грн. підтверджується листом ТОВ «Платежі онлайн» №2025-ПО/217 від 19.08.2025 р. Окрім того, відповідно до листа наданого АТ КБ «ПриватБанк» на запит суду вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано картку № [NUMBER] . 11.11.2019 р. на картковий рахунок № [NUMBER] , що належить [PERSON] було зараховано кошти в сумі 4500,00 грн. З виписки по рахунку відповідача [PERSON] за період з 11.11.2019 р по 10.12.2019 р. вбачається, що останній користувався кредитними коштами. Разом з тим, відповідачем не надано доказів, того, що останній кредитні кошти не отримував та не користувався ними. Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що 11 листопада 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладений Договір про надання фінансового кредиту № 3479101995/164866 в електронній формі, умови якого позивачем були виконані. Надаючи правову оцінку кредитному договору суд приходить до висновку про його укладення в електронній формі у спосіб, визначений законом, адже такий договір містить електронний підпис відповідача одноразовим ідентифікатором R17745, що прирівнюється до власноручного підпису позичальника, що повністю відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та засвідчує волю відповідача на укладання договору на погоджених умовах. При цьому, спірний договір, укладений між відповідачем [PERSON] та ТОВ «Гоуфінгоу» в судовому порядку не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину. Матеріали справи не містять і відповідач не надав суду доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. На підтвердження укладання договору про надання фінансового кредиту № 3479101995/164866 з ТОВ «Гоуфінгоу», позивачем було надано електронний доказ в паперовій формі, який було підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора R17745, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог ч.6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми позики, строку позики, сплати відсотків за користування позикою та уклали в належній формі кредитний договір. Відтак посилання відповідача, на те, що матеріали справи не містять доказів підписання договору електронним підписом та його укладення є необґрунтованими та безпідставними, оскільки спростовуються дослідженими у справі доказами. 45. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. 46. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 47. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 48. Відповідно до п.1.1. договору товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності (далі - кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. Згідно із п. 1.2. договору кредит надається строком на 30 днів, тобто до 10.12.2019. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25 % (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85 % (процентів) на добу. Тип процентної ставки - фіксована. (п.1.3 договору). Відповідно до виписки з особового рахунку вбачається, що за користування кредитом відповідачу нараховано проценти в розмірі 4079,25 грн. Так, у позовній заяві представник позивача вказує на те, що проценти за користування кредитом нараховувались таким чином. «Згідно з умовами Кредитного договору стандартна процентна ставка встановлена у розмірі 1,85 % від суми основного боргу. Враховуючи, що розмір наданого кредиту становить 4500,00 грн., розмір щоденних процентів за користування кредитом складає: 4500,00 грн. х 1,85 % х 100 % = 83,25 грн. на день. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором заборгованість була нарахована за 86 календарних днів, що включають: 30 днів строку користування кредитом, передбаченого п. 1.2 Договору; 19 днів пролонгації, визначених п. 2.3 Договору. Таким чином, загальна сума нарахованих процентів становить: 83,25 грн х 30 днів = 2497,50 грн.; 83,25 грн х 19 днів = 1581,75 грн. Загальна заборгованість за Кредитним договором становить: 4500,00 грн - сума основного боргу; 4079,25 грн - нараховані проценти; Усього: 8579,25 грн.» Разом з тим, суд не може погодитись з таким розрахунком заборгованості на відсотками з огляду на таке: Зі змісту кредитного договору № 3479101995/164866 від 11.11.2019 р. та Додатку №1 до нього вбачається, що сторони погодили строк дії кредиту до 10.12.2019 р., тобто 30 днів, також у графіку розрахунку погоджено суму нарахованих процентів за користування кредиту в межах тридцятиденного строку в розмірі 2497,50 грн. Разом зі тим, як вбачається із розрахунку заборгованості, позикодавцем нараховувалися відсотки і після закінчення строку кредитування. Суд відхиляє покликання відповідача на пункт 2.3. договору, відповідно до умов якого обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом до дня повного погашення, оскільки кредитний договір є строковим договором. Окрім того, в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів, а матеріали справи таких не містять щодо пролонгації строку кредитування відповідно до п.2.3 Договору Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору про споживчий кредит становить 2497,50 грн. за період з 11 листопада 2019 року по 10 грудня 2019 року, виходячи з розрахунку: 4500,00 грн. (тіло кредиту) х 1,85% (відсоткова ставка) х 30 днів (строк позики). Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що [PERSON] повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі договору № 3479101995/164866 від 11.11.2019 р., на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в сумі 2497,50 грн., вказаний розмір заборгованості погоджений сторонами кредитного договору. 49. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 50. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, а також те, що фактично отримані та використані відповідачем [PERSON] кредитні кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення із останнього в користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 3479101995/164866 від 11.11.2019 р. у розмірі 6997,50 грн. з яких: 4500,00 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням; 2497,50 грн. - сума заборгованості за процентами. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання про понесені позивачем судові витрати, суд виходить з такого. 51. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 52. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1975,71 грн. (81,56%). 53. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). 54. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. 55. Частиною 1 статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 56. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (ч. 2 ст. 134 ЦПК України). 57. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 58. При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 59. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 60. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 61. Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. 62. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). 63. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 64. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 65. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 66. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 67. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. 68. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару успіху, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). 69. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 70. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). 71. При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). 72. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. 73. Частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 74. З огляду на зазначене, слід виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. 75. Судом встановлено, що 11 липня 2025 року між адвокатом Пархомчуком Сергієм Валерійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» було укладено договір про надання правничої допомоги. В якості детального розрахунку наданих адвокатом послуг позивач надав акт про отримання правової допомоги від 03 листопада 2025 року, де зазначені такі послуги адвоката: 1) зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості, 1 година, - 2000,00 грн.; 2) складання та подання позовної заяви до суду, 2,5 години, - 5000,00 грн.; 3) інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів, моніторинг щодо процесуального статусу судової справи, 1,5 годин, - 3000,00 грн. 4) канцелярські витрати на виготовлення копії документів, відправка поштової кореспонденції, 5 годин, - 500 грн. Разом 10500,00 грн. Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №9703 від 03.11.2025 р. ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» сплачено [PERSON] за надання правничої винагороду у розмірі 10500,00 грн. Таким чином, позивачем надано докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість, понесених у суді. 76. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки заявлені позивачем витрати на правничу допомогу є непропорційними та безпідставними. Згідно додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд дійшов висновку, що розмір заявленої позивачем суми витрат на правничу допомогу є неспівмірним з складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт. При цьому, суд виходить з того, що розглянута судом справа не має значної складності, розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, який подав до суду відповідну заяву, сума позову складає 8579,25 грн. Також, очевидно, що перелічені в акті виконаних робіт послуги не вимагали від адвоката витрат часу у зазначеному ним обсязі, зокрема, надання усної консультації та моніторинг Єдиного державного реєстру судових рішень, а заявлена до відшкодування сума не відповідає критеріям обґрунтованості та розумної необхідності. На підставі наведеного, суд приходить до висновку що позивачу слід відшкодувати лише необхідні і розумні витрати на правову допомогу. Такими у цій справі є витрати у розмірі 5000,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені частково, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 4078,00 грн. (81,56%). З цих підстав,

Outcome: partial