Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - позивач), діючи через свого представника Мохира Я.В., звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Кредитним договором № 07.10.2024-100001240 від 07 жовтня 2024 року в розмірі 15 226 грн 32 коп. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між сторонами 07 жовтня 2024 року укладено Кредитний договір (оферти) № 07.10.2024-100001240. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 10 000 грн 00 коп., строком на 140 днів, зі сплатою процентів, комісії. Відповідно до квитанції про перерахунок коштів 07 жовтня 2024 року відповідачем отримано кредитні кошти у розмірі 10 000 грн 00 коп. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. 05 грудня 2024 року, 20 грудня 2024 року, 08 лютого 2025 року та 13 березня 2025 року сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення позичальника продовжити строк, на який надається кредит та строк дії договору, внести зміни в заявку та акцепт та з дати укладення додаткових договорів викласти норми, встановлюючі строк, на який надається кредит, дату повернення (виплати) кредиту, графік платежів, строк дії договору, денну проценту ставку та її розрахунок в наступних редакціях: - строк, на який надається кредит - 158 днів з дати його надання. - дата повернення (виплати) кредиту 13 березня 2025 року; - строк, на який надається кредит - 173 днів з дати його надання. - дата повернення (виплати) кредиту 28 березня 2025 року; - строк, на який надається кредит - 195 днів з дати його надання. - дата повернення (виплати) кредиту 19 квітня 2025 року; - строк, на який надається кредит - 214 днів з дати його надання. - дата повернення (виплати) кредиту 08 травня 2025 року. Однак, відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви, утворилась заборгованість у розмірі 15 226 грн 32 коп., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7 690 грн 08 коп., по процентам в розмірі 4 306 грн 44 коп. та неустойки в розмірі 3 229 грн 80 коп. 12 січня 2026 року представником відповідача Бойчуком К.М. подано відзив на позовну заяву, в якому він просить позов задовольнити лише в частині стягнення 7 690 грн 08 коп. основного боргу. У відзиві вказує, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи на підтвердження перерахування коштів на банківський картковий рахунок позичальника у розмірі зазначеному в паспорті споживчого кредиту, заяви на видачу готівки, платіжного доручення, виписки по картковому рахунку, тощо, які б підтверджували перерахування [PERSON] коштів, а також відсутні докази звернення за такими документами до банківської установи та відсутнє клопотання перед судом про витребування доказів. Також у матеріалах справи відсутні докази звернення позичальника з заявами про пролонгацію позики. Денна процентна ставка 0,82% не відповідає розрахунковій ставці, а отже розрахунок заборгованості є невірним. При цьому відсутність детального розрахунку заборгованості за кредитом перешкоджає перевірити правильність, розміри та строки розрахунків, погашення заборгованості та відсотків. Відсотки нараховані після закінчення строку договору позики, які не передбачені чинним законодавством та є явно завищеними. І не підлягає до стягнення неустойка, оскільки у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. 15 січня 2025 року представник позивача Ларіонов К.О. подав відповідь на відзив, в якій просив позовні вимоги задовольнити. У відповіді на відзив вказав, що між сторонами було укладено спірний кредитний договір в електронній формі, що прирівнюється до письмової. Позивачем документи, що складають кредитний договір підписувались електронним підписом. Відповідачем документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий. Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору. Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Відтак, сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру. Відповідачем власного розрахунку суду не надано. Щодо відповідності процентної ставки кредитного договору до норм чинного законодавства вказує, що пункт 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначає максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати 1 %. Відповідно до умов кредитного договору, розмір денної процентної відповідає вимогам чинного законодавства, отже нарахування процентів за даною процентною ставкою є легітимним та застосовним. Щодо неустойки зазначає, що Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Кредитний договір з відповідачем був укладений після набуття чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідками про доставку електронних документів. В позовній заяві представник позивача Мохир Я.В. та у відповіді на відзив представник позивача Ларіонов К.О. просили проводити розгляд даної справи за відсутності представника позивача. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, хоча про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 29 січня 2026 року представник відповідача Бойчук К.М. подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його та відповідача відсутності, позов визнає лише в частині стягнення основної суми боргу, за відсутності будь-якого розрахунку заборгованості, сплачених сум та підтвердження укладення договору і його пролонгації. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 07 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладений Кредитний договір № 07.10.2024-100001240, відповідно до якого 07 жовтня 2024 року останньому надано кредит в розмірі 10 000 грн 00 коп. на 140 днів з дати його надання, по 23 лютого 2025 року, зі сплатою процентів у розмірі 1% за день користування кредитом. Також, умовами Договору передбачено сплату комісії, пов`язаної з наданням кредиту, у сумі 1 500 грн 00 коп. та неустойки за невиконання/неналежного виконання зобов`язання в розмірі 100 грн 00 коп. за кожен день порушення. 07 жовтня 2024 року відповідач отримав кредит в розмірі 10 000 грн 00 коп., що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 05 грудня 2025 року №1-0512, відповідно до якого 07 жовтня 2024 року на платіжну картку [NUMBER] перераховано кошти на суму 10 000 грн 00 коп., номер транзакції в системі iPay.ua 530867058, призначення платежу видача за договором кредиту № 07.10.2024-100001240. 05 грудня 2024 року, 20 грудня 2024 року, 08 лютого 2025 року та 13 березня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладені Додаткові договори до Кредитного договору № 07.10.2024-100001240, відповідних до яких сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення позичальника продовжити строк, на який надається кредит та строк дії договору, внести зміни в заявку та акцепт та з дати укладення даних додаткових договорів викласти норми, встановлюючі строк, на який надається кредит, дату повернення (виплати) кредиту, графік платежів, строк дії договору, денну проценту ставку та її розрахунок в наступних редакціях: - строк, на який надається кредит - 158 днів з дати його надання. - дата повернення (виплати) кредиту 13 березня 2025 року; - строк, на який надається кредит - 173 днів з дати його надання. - дата повернення (виплати) кредиту 28 березня 2025 року; - строк, на який надається кредит - 195 днів з дати його надання. - дата повернення (виплати) кредиту 19 квітня 2025 року; - строк, на який надається кредит - 214 днів з дати його надання. - дата повернення (виплати) кредиту 08 травня 2025 року. Відповідно до Довідки-розрахунку про стан заборгованості за Кредитним договором № 07.10.2024-100001240 від 07 жовтня 2024 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору складає: 7 690 грн 08 коп. основний борг; 4 306 грн 44 коп. проценти; 3 229 грн 80 коп. неустойка, загалом 15 226 грн 32 коп. Проценти нараховані за період з 07 жовтня 2024 року по 08 травня 2025 року. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За нормами статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац 2 частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно положень статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами частин 3, 6, 7, 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису відповідно до законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 07 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 07.10.2024-100001240. Сторонами договору в належній формі було погоджено умови кредитування. 05 грудня 2024 року, 20 грудня 2024 року, 08 лютого 2025 року та 13 березня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладені Додаткові договори до Кредитного договору № 07.10.2024-100001240, відповідних до яких сторони домовились остаточно погодити строк, на який надається кредит - 214 днів з дати його надання, з датою повернення (виплати) кредиту 08 травня 2025 року. Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» виконало взяті на себе зобов`язання, натомість відповідач умови Договору належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків, поданих позивачем, складається, зокрема, з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 7 690 грн 08 коп., заборгованості по процентам в розмірі 4 306 грн 44 коп., які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Що стосується стягнення неустойки в розмірі 3 229 грн 80 коп., суд виходить з такого. Відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Згідно з розрахунком позивача, останнім визначено неустойку за порушення відповідачем грошового зобов`язання за Кредитним договором № 07.10.2024-100001240 від 07 жовтня 2024 року в розмірі 3 229 грн 80 коп. Оскільки позивачем у період дії в Україні воєнного стану нараховано до сплати неустойку в розмірі 3 229 грн 80 коп., від сплати якої відповідач звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд висновує про відсутність правових підстав для стягнення такої. Доводи представника позивача [PERSON] про те, що Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень, і на підставі змін, за договорами укладеними з 24 січня 2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, на увагу не заслуговують, оскільки з системного аналізу приписів пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» і пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, слідує, що відповідні положення Закону України «Про споживче кредитування» з 24 січня 2024 року взагалі не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі. Таким чином нарахування пені у кредитних правовідносинах під час воєнного стану в державі з 24 січня 2024 року регулюються виключно ЦК України, а тому застосуванню підлягає п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Доводи представника відповідача Бойчука К.М. про те, що позивачем не надано доказів укладення Кредитного договору № 07.10.2024-100001240 від 07 жовтня 2024 року та його пролонгації, суд до уваги не приймає, оскільки доданими до позову документами, зокрема, копією електронного кредитного договору, копіями додаткових угод до нього, підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів ТОВ «Універсальні платіжні рішення», розрахунком заборгованості, підтверджується існування між сторонами кредитних відносин. Кредитний договір № 07.10.2024-100001240 від 07 жовтня 2024 року та додаткові угоди до нього містять прізвище, ім`я, по батькові відповідача, паспортні дані, адресу проживання, РНОКПП, номер електронного платіжного засобу, електронну пошту та фінансовий номер телефону, на який були відправлені одноразові ідентифікатори. Ні відповідач, ні його представник не вказували, що на час укладення договору чи додаткових угод до нього відповідач втратив ці засоби зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування. Доказів того, що персональні дані відповідача (дані паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку позивач здійснював перерахування грошових коштів, номер телефону, адреса реєстрації місця проживання, адреса електронної пошти) були використані товариством для укладення договору від його імені, відповідачем та його представником до суду не надані, як і не надано доказів того, що відповідач звертався до правоохоронних органів із відповідною заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій чи оскарження ним правомірності укладеного договору. Доводи представника відповідача Бойчука К.М. про те, що позивачем не надано доказів перерахування відповідачу коштів, суд до уваги не приймає, так як позивачем до позовної заяви приєднано лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 05 грудня 2025 року №1-0512, де вказані номер транзакції, сума транзакції, дата та час проведення транзакції та номер картки, на яку перераховані кошти, де зокрема сума транзакції збігається з сумою наданого кредиту, дата проведення транзакції з датою укладеного договору та зазначено номер картки, на яку перераховані кошти, який збігається з реквізитами платіжної банківської картки, вказаної в Кредитному договорі, зокрема, як і у Заявці Кредитного договору № 07.10.2024-100001240 (кредитної лінії), так і у Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) Кредитного договору № 07.10.2024-100001240 (кредитної лінії). Натомість відповідач чи його представник доказів того, що відповідні кошти не були перераховані позивачем на картковий рахунок відповідача, вказаний у договорі, або доказів того, що вказаний картковий рахунок не належить йому, не надали. Враховуючи умови надання кредиту, суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і він мав можливість надати суду виписку зі свого рахунку в підтвердження відсутності надходження коштів від позивача на виконання укладеного договору. Загалом вказані вище докази узгоджуються між собою, містять інформацію щодо предмета доказування, тобто є належними, та у своїй сукупності дають змогу дійти висновку щодо укладення між сторонами договору та перерахування відповідачу коштів, на вказану ним картку. Зважаючи на вказане, доводи представника відповідача [PERSON] спростовуються матеріалами справи, а невизнання самим відповідачем факту укладення договору чи отримання коштів, - не обґрунтоване стороною відповідача за допомогою належних та допустимих доказів. Також, суд звертає увагу, що попри вказані заперечення представника відповідача Бойчука К.М. він визнає позов в частині стягнення основної суми боргу. Щодо розміру заборгованості по відсотках суд вказує, що відповідно до умов Кредитного договору № 07.10.2024-100001240 від 07 жовтня 2024 року відповідачу надано кредит в розмірі 10 000 грн 00 коп. на 140 днів, зі сплатою процентів у розмірі 1% за день користування кредитом, який відповідає ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». В подальшому сторони 05 грудня 2024 року, 20 грудня 2024 року, 08 лютого 2025 року та 13 березня 2025 року уклали Додаткові договори до Кредитного договору № 07.10.2024-100001240, відповідних до яких сторони домовились остаточно погодити строк, на який надається кредит - 214 днів з дати його надання, з датою повернення (виплати) кредиту 08 травня 2025 року. Заборгованість відповідача по Кредитному договору № 07.10.2024-100001240 від 07 жовтня 2024 року підтверджена Довідкою-розрахунком про стан заборгованості. При цьому, відповідач чи його представник розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростували, не надали власний розрахунок наявної заборгованості. Доказів про повернення кредитних коштів на умовах і в порядку, визначеними Договором, також суду не надали. Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 908 грн 56 коп. (11 996 грн 52 коп. х 2 422 грн 40 коп./15 226 грн 32 коп.).

Outcome: partial