Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, третя особа: Воловецька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що у 1974 році чоловік позивачки [PERSON] побудував на власній земельній ділянці житловий будинок [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] та її чоловік [PERSON] набули право власності на зазначене домоволодіння, перебуваючи в шлюбі (факт перебування в шлюбі доводиться свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 25.07.1966), відтак вони в 1974 році набули право спільної сумісної власності на зазначений вище житловий будинок внаслідок його будівництва. Також, у 1974 році було виготовлено технічну документацію для будування індивідуального житлового будинку на імя чоловіка позивачки [PERSON] , але право власності на нерухоме майно не зареєстровано. [INFO] чоловік позивачки [PERSON] помер. У зв`язку з його смертю, за ним відкрилась спадщина. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Місцем відкриття спадщини за [PERSON] є житловий будинок [ADDRESS] , у якому позивачка [PERSON] була зареєстрована та проживала, що стверджується довідкою виконкому Нижньоворітської сільської ради за № 324 від 25.11.2025. Надалі, ДВПТІ було також виготовлено технічний паспорт на спадковий будинок з господарськими будівлями та спорудами за [ADDRESS] , замовником якого є позивачка [PERSON] . Стверджує те, що позивачка постійно проживає в будинку з часу його будівництва із 1974 року та із часу смерті свого чоловіка. Таким чином, [PERSON] фактично прийняла спадщину, що відкрилась, проживаючи на час смерті зі спадкодавцем та вступивши у володіння спадковим майном. Однак, враховуючи що чоловік позивачки не встиг зареєструвати право власності на житловий будинок належним чином та оскільки [PERSON] будучи юридично необізнаною, протягом 6 місяців не зверталася до нотаріальної контори із заявою для прийняття та оформлення спадщини, відтак, через відсутність інших можливостей для визнання захисту свого права власності, позивач змушена звернутись з даним позовом до суду. З врахуванням викладеного, ефективним способом захисту поновлення права позивачки буде визнання за нею права власності на майно - житловий будинок (загальною площею 140,92 м.кв, житловою площею 47,23 м.кв.) з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Заяви, клопотання учасників справи Позивачка [PERSON] та її представник Рошко М.М. в судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подала заяву про розгляд справи у їхньої відсутності, позов підтримують повністю та просять такий задовольнити. Представник відповідача Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району в особі сільського голови Грига І. у судове засідання також не з`явився, однак звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглядати у відсутності їх представника. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Третя особа завідувач Воловецької державної нотаріальної контори Дідренцел В.Т. в судове засідання не з?явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі та зазначила, що просить розглянути справу на розсуд суду. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 22.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 15.01.2026. Ухвалою суду від 15.01.2026 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті на 20.01.2026. Розгляд справи відкладено до 29.01.2026. Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на таке. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 25.07.1966 [PERSON] та [PERSON] одружились, про що в книзі записів актів громадського стану про одруження зроблено відповідний запис №9, що стверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 25.07.1966, зареєстрованим в с. Верхні Ворота, Свалявського району Закарпатської області. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] (чоловік позивачки), збудував на наданій йому земельній ділянці житловий будинок [ADDRESS] , у відповідності з технічною документацією. Так, у відповідності виписки із рішення № 94 виконкому Воловецької районної ради депутатів трудящих від 08.05.1974, було надано гр. [PERSON] дозвіл на будівництво нових (перебудову старих) індивідуальних жилих будинків в населених пунктах Воловецького району будинок [ADDRESS] , з цокольним поверхом та зобов`язаного його до закінчення будівництва нового індивідуального жилого будинку знести свій старий будинок, в якому він на даний час проживає. Надання земельної ділянки для забудови та її відведення стверджується Свідоцтвом №68/94 про забудову садиби в сільських пунктах УРСР, яким дозволено забудову земельної ділянки та затверджено вимоги щодо забудови. У відповідності до довідки виконкому Нижньоворітської сільської ради за № 346 від 15.12.2025, виданої гр. [PERSON] , 1940 р. н., мешканці [ADDRESS] , будинок, який знаходився в користуванні померлого [PERSON] знаходився за адресою: [ADDRESS] тепер змінено на [ADDRESS] . [INFO] забудовник [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.07.2020, зареєстрованого виконавчим комітетом Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з прилеглими обслуговуючими господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . За життя спадкодавець не встиг зареєструвати право власності на вказане спадкове майно. У відповідності з довідкою виконкому Нижньоворітської сільської ради № 323 від 25.11.2025, встановлено, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] дійсно був зареєстрований і проживав в [ADDRESS] . З того часу у відповідності до ч.2 ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина, на майно, яке залишилось після його смерті. На час відкриття спадщини (дружина [PERSON] ) позивачка [PERSON] проживала разом з ним, що підтверджується довідкою виконкому Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 25.11.2025 №324. Таким чином, позивачка [PERSON] є спадкоємцем за законом, оскільки постійно проживає в будинку з часу його будівництва в 1974 році та із часу смерті свого чоловіка, [PERSON] фактично прийняла спадщину, що відкрилась, проживаючи на час смерті зі спадкодавцем та вступивши у володіння спадковим майном. У подальшому, позивачка [PERSON] , правомірно вважаючи себе власником майна, звернулася за виготовленням технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. У відповідності до інформаційної довідки виданої Державним виробничим підприємством технічної інвентаризації за № 30/11/25 від 30.11.2025, встановлено, що згідно реєстрових книг [ADDRESS] (колишній № 389) за особою [PERSON] нерухоме майно не зареєстровано. Житловий будинок включає в себе: загальну площу 140,92 м.кв., житлову 47,23 м.кв. Спору з приводу поділу спадкового майна не існує, проте позивачка позбавлена можливості розпорядитися спадковим майном, що належало спадкодавцю, оскільки немає правовстановлюючого документа, що підтверджує її право власності, тому вона позбавлена можливості зареєструвати успадковане нерухоме майно. Таким чином, враховуючи, що чоловік позивачки за свого життя документи на право власності на майно не оформляв, та оскільки, протягом 6 місяців позивач не зверталася до нотаріальної контори із заявою для прийняття та оформлення спадщини будучи юридично необізнаною, відтак, через відсутність інших можливостей для визнання захисту свого права власності позивач змушена звернутись з даним позовом до суду, оскільки іншого способу захисту своїх спадкових прав та свого права власності у позивачки немає. Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неможливістю позивачки (відсутність правовстановлюючого документу на спадкове майно) оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом за [PERSON] , який помер [INFO] . Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що чоловік позивачки [PERSON] в 1974 році завершив будівництво житлового будинку за адресою [ADDRESS] , що підтверджується інвентаризаційною справою та технічною документацією по відведенню земельної ділянки для будівництва. Питання набуття права власності, зокрема й на житловий будинок, у 1974 році регламентувались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки зведення й завершення будівництвом об`єкта. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з приписами ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування» при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з приписами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (статті 1268 ЦК України). Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із частиною 3 статті 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Застосовані судом норми права регулюють вищенаведені спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Підстав для усунення позивача [PERSON] , яка є спадкоємцем першої черги у відповідності до ст. 1261 ЦК України, від спадкування, визначених статтею 1224 Цивільного кодексу України немає. Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Спору з приводу поділу спадкового майна не існує, проте позивач позбавлений можливості розпорядитися спадковим майном, що належало спадкодавцю, оскільки немає правовстановлюючого документа, що підтверджує її право власності, тому позивач позбавлена можливості зареєструвати успадковане нерухоме майно. Як вбачається із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Якщо у разі смерті власника нерухомого майна первинна реєстрація прав власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, встановлено, що згідно технічної документації по відведенню земельної ділянки на будівництво індивідуального житлового будинку [PERSON] , в складі якої наявне свідоцтво №68/94 від 23.05.1974, виписка з рішення № 94 виконкому Воловецької районної ради депутатів трудящих від 08.05.1974 та плану забудови земельної ділянки вбачається, що набуття права власності на житловий будинок [ADDRESS] відбулося внаслідок його будівництва. Подружжя [PERSON] та [PERSON] набули право власності на зазначене домоволодіння, перебуваючи в шлюбі. Факт перебування в шлюбі доводиться свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 25.07.1966. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] в 1974 році набули право спільної сумісної власності на зазначений вище житловий будинок внаслідок його будівництва, у відповідності норм ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР, чинного на момент виникнення права власності майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.07.2020, зареєстрованого виконавчим комітетом Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області. В цей день за ним відкрилась спадщина щодо належного йому спадкового майна. Останнім місцем проживання [PERSON] був будинок за адресою [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконкому Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 25.11.2025 № 323. На час відкриття спадщини (дружина [PERSON] ) позивачка [PERSON] проживала разом з ним, що підтверджується довідкою виконкому Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 25.11.2025 №324. Викладеним доводиться, що позивачка постійно проживає в будинку з часу його будівництва в 1974 році та із часу смерті свого чоловіка, [PERSON] самостійно дбає про будинок та продовжує за ним доглядати. Таким чином, позивачка [PERSON] успадкувала 1/2 частину спадкового майна належного за життя спадкодавцю, у зв`язку з чим стала його одноосібним власником в цілому з моменту відкриття спадщини. Належних, допустимих та достатніх доказів у спростування висновків суду стороною відповідача до матеріалів цивільної справи не подано. Викладеним доводиться, що, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Позивачка, як спадкоємець за законом, має право на набуття всіх прав, після смерті спадкодавця, а також має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак не змогла його отримати з незалежних від неї причин. В п.3.1 узагальнення проведеного ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у випадках відсутності правовстановлюючих документів та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Відповідно до положень, викладених у ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим цивільного процесуального кодексу відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Із огляду на вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право позивачки не визнається, відтак позивач має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України. Таким чином, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності шляхом повного і всебічного дослідження, беручи до уваги, що відповідач не заперечує проти задоволення позову, а позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування в позасудовому порядку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на майно: житловий будинок (загальною площею 140,92 м.кв, житло вавою площею 47,23 м.кв.) з належними до нього господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Судові витрати в справі слід покласти на позивачку, оскільки рішення ухвалено в її інтересах. На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved