Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

16 жовтня 2025 року Комунальне підприємство «Служба комунального господарства» Південноукраїнської міської ради (далі - КП СКГ ПМР), яке діє через свого представника Пластамак Я.В., звернулось з позовною заявою до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 27 квітня 2025 року о 14:00 год., по вулиці Європейській у м.Південноукраїнську, Вознесенського району, Миколаївської області відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП), за участю автомобіля «Mitsubishi Lanser», державний номерний знак [NUMBER] за кермом якого перебував [PERSON] та малолітнього [PERSON] , який керував велосипедом та відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №720884 від 19 травня 2025 року, останній порушив Правила дорожнього руху, що призвело до вчинення ДТП, у зв`язку з цим відносно його матері [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 184 КУпАП. Внаслідок ДТП автомобіль «Mitsubishi Lanser», державний номерний знак [NUMBER] скоїв наїзд на опору №31 ПУО-32 вуличного освітлення на якій встановлено світильник енергозберігаючий світлодіодний СЕС 1-50Л5, який перебуває на балансі КП СКГ ПМР, чим завдав збитків останньому в розмірі 36926,68 грн. Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху. 04 листопада 2025 року недоліки позивачем усунуто. Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Надіслано сторонам копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження в цивільній справі. Ухвалою суду від 09 грудня 2025 року розгляд справи було відкладено на 06 січня 2026 року. Ухвалою суду від 13 січня 2026 року розгляд справи відкладено на 28 січня 2026 року. Відповідачу було запропоновано подати відзив і докази, однак у визначений судом строк такі документи суду не подані. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. До початку розгляду справи будь-яких інших заяв, клопотань, доказів сторонами не подано. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 червня 2025 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді попередження /а.с. 42/. У вказаній постанові зазначено, що 27 квітня 2025 року о 14:00 год. у м.Південноукраїнську, по вул. Європейській, [PERSON] ухилилась від виконання передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України обов`язків щодо піклування про здоров`я свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим останній порушив п. 6.6. Правил дорожнього руху України щодо вимог велосипедистів. Під час ухвалення постанови, досліджуючи додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали, судом було встановлено, що згідно рапортів щодо повідомлення по телефону до РУ та служби 102, а також рапорту старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області, 27 квітня 2025 року у Журналі єдиного обліку заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 2575 зареєстровано телефонне повідомлення, що 27 квітня 2025 року близько 14.00 год., в Миколаївській області, м. Південноукраїнськ, вул. Європейська, поруч з буд №40 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який рухаючись по вул. Європейській, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , [INFO] , який перетинав проїзну частину в межах нерегульованого пішохідного переходу на велосипеді марки «Azimyt», моделі «Nevada 29» з права наліво відносно руху ТЗ. Внаслідок ДТП малолітній отримав тілесні ушкодження. Відповідно до копій письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] , останні 27 квітня 2025 року близько 14:00 год., на автомобілі марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», державний номерний знак [NUMBER] рухались по вул. Європейська, поруч з будинком № [NUMBER] , в м. Південноукраїнську, Миколаївської області. В цей час на пішохідний перехід різко виїхав велосипед під керуванням хлопчика. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). До позовної заяви долучено схему місця ДТП від 27 квітня 2025 року на якій зображено автомобіль марки «Mitsubishi» моделі «Lancer», державний номерний знак [NUMBER] (умовна позначка 13) в безпосередній близькості до стовпа освітлення (умовна позначка 12) /а.с. 16/. Вказана схема не містить відомостей щодо пошкодження будь якого майна чи споруд, в тому числі опори №31 ПУО-32 вуличного освітлення, який перебуває на балансі КП СКГ ПМР. Яв вбачається з листа Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 26 серпня 2025 року на водія [PERSON] адміністративні матеріали за фактом ДТП, яка мала місце 27 квітня 2025 року, не складалися /а.с. 43/. За змістом частин 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини. Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Відтак, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях покладає на позивача обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, та одночасно передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Разом з тим, відокремленим видом порядку та процедури відшкодування шкоди є шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, якою є діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. В цьому разі визначено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина 5 статті 1187 ЦК України). За роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», наведено, що у тих випадках, коли разом із заподіянням джерелом підвищеної небезпеки шкоди (не внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки) заподіяно також шкоду джерелу підвищеної небезпеки і цьому сприяла груба необережність потерпілого, може бути зменшено розмір відшкодування шкоди потерпілому. Покладення на нього з цих підстав відповідальності за шкоду, заподіяну при цьому джерелу підвищеної небезпеки цією нормою не передбачено. Аналізуючи вищенаведені норми права, можна дійти висновку, що у тих випадках, коли транспортний засіб не знаходився у статичному стані, рухався, а отже його володілець здійснював діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і в процесі цієї діяльності заподіяна шкода, як самому джерелу підвищеної небезпеки, так і іншій фізичній особі та її майну, яка також була учасником дорожнього руху, то в незалежності від ступеню вини фізичної особи, яка теж потерпіла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підстав для покладення на неї відповідальності за шкоду, заподіяну при цьому джерелу підвищеної небезпеки, діючими нормами ЦК України, не передбачено. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. В силу вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Зі змісту ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням вищенаведеного, додані позивачем докази не доводять протиправність поведінки заподіювача шкоди [PERSON] та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Доказів, які свідчили б, що шкода опорі №31 ПУО-32 вуличного освітлення на якій встановлено світильник енергозберігаючий світлодіодний СЕС 1-50Л5, який перебуває на балансі КП СКГ ПМР була заподіяна внаслідок умислу відповідача, судом не встановлено. За таких обставин, правових підстав, визначених законом (статті 1179, 1187, 1193 ЦК України), для покладення на [PERSON] , відповідальності за заподіяну КП СКГ ПМР шкоду, немає.

Outcome: dismissed