Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

В червні 2025 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулося до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором в сумі 32 441, 09 грн. Крім того просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 9 200,00 грн. та сплачений судовий збір. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 29.05.2017 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000,00 грн. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором від року, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем, а тому позивач просить стягнути із [PERSON] вказану заборгованість станом на 20.09.2021 , а також судові витрати. Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 10.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У процесі дослідження поданих матеріалів щодо заборгованості за кредитним договором від 29.05.2017, укладеним між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] , судом встановлено, що надані документи подані у письмовому вигляді, абсолютно непридатному для читання, що унеможливлює встановлення їх змісту. Враховуючи викладене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду справи, суд приходить до висновку про необхідність витребування у ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" належним чином завірених доказів, а саме: письмової інформації щодо детального розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29.05.2017, укладеним із [PERSON] , із відображенням дати укладення, суми кредиту, а також дати і суми кожного щомісячного платежу, здійсненого на виконання умов договору; а також - належним чином засвідченої копії кредитного договору, укладеного з [PERSON] . Крім того, суд наголосив, що відповідно вимог до оформлення документів, які встановлені ДСТУ 4163:2020 -для друкування текстів документів потрібно використовувати гарнітуру Times New Roman та шрифт розміром 12-14 друкарських пунктів. Для реквізиту «Назва виду документу» можна використовувати шрифт розміром 14-16 друкарських пунктів. Текст документів на аркушах паперу формату А4 ДСТУ рекомендує друкувати через 11,5 міжрядкових інтервали. Отже, наданння письмових документів шрифтом, розміром 6-8 - суперечить діючим нормам права. Ухвалою суду від 21.11.2025 витребувано у ТОВ "ФК"Еліт Фінанс" належним чином завірені докази, а саме: письмової інформації щодо детального розрахунку заборгованості за кредитним договором від 29.05.2017, укладеним із [PERSON] , [INFO] , із відображенням дати укладення, суми кредиту, а також дати і суми кожного щомісячного платежу, здійсненого на виконання умов договору; а також - належним чином засвідченої копії кредитного договору, укладеного з [PERSON] . На виконання вимог ухвали суду представником позивача надано клопотання про приєднання доказів , в якому зазначають, що ТОВ ФК "ЕЛІТ ФІНАНС" не отрмувало більш детального розрахунку заборгованості за кредитним договром. Також надали завірену копію Оферти на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки таа відкриття Відновлювальної кредитної лінії ( деякі строчки в нечитаємому вигляді) , Акцепт пропозиції на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття Відновлювальної кредитної лінії ( деякі строчки в нечитаємому вигляді), Довідку про умови кредитування з викоримстанням картки "Максимум готівки". Від відповідачки надійшли письмові заперечення, в яких [PERSON] , не погодлжується з нарахованою сумою заборгованості , зазначає, що регулярно погашала кредитну заборгованість до втрати роботи та початку війни . Наразі в неї важке матеріальне становище і вона не має змоги виплачувати таку велику суму заборгованості. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Суд, дослідивши матеріали справи та встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з частиною першоюстатті 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першоїстатті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Із прийняттям Закону України Про електронну комерцію № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини третьої статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі частина дванадцята статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що 29 травня 2017 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Мета кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200000,00 грн. Процентна ставка 26% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами обраної програми кредитування в редакції, що діяла на час його підписання. З наданих позивачем документів не вбачається, що умовами договру передбачені інші платежі. Тарифи Банку, на які є відсилання згідно умов Оферти та Акцепти - позивачем суду не надано. В якості розрахунку заборгованості позивачем надано до суду виписка з додатку до договру факторингу № 3 від 20.09.2021 року, в якій зазначено що згідно реєстру договорів, прав вимоги за якими відступаються, є боржник [PERSON] , номер кредлитного договру б/н від 29.05.2017, загальний залишшщок заборгованості - 32 441,09 грн, з яких залишок заборгованості по тілу кредиту становить 29 304,69 грн, залишок по відсотках - 00,00 грн, залишок заборгованості по штрафним санкціям - 3 136,40 грн. Інший розрахунок наданий суду в абсолютно нечитаємому вигляді і вимоги ухвали суду щодо надання належного розрахунку - позивачем не виконані. Також позивачем надана виписка по рахунку [PERSON] , за кредитною карткою ( отримання якої відповдіачем визнано в запереченнях) , з якої вбачається, що відповідачка протягом 2017 - липня 2020 року ( останнє поповнення рахунку на 100 грн 30.07.2020 року, останнє зняття готівки - 04.03.2019 року). При цьому з виписки вбачається, що за період з 29.05.2017 року по 20.09.2021 року всього витрат - 62 314,69 грн, всього надходжень 62314,69 грн, загальна сума платіжного період - 26 93 грн 66 коп. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України). Відповідно до положень частини третьої статті12, частини першої статті81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК Українипередбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першоюстатті 76 ЦПК Українидоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина першастатті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до частини 1статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За змістом частин першої-третьоїстатті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною четвертоюстатті 263 ЦПК Українипередбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно достатті 13 Закону України «Про електронну комерцію`розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно дозаконів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. Відповідно до частини 2статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність`первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Пунктом 22.1статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні`передбачено ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення; платіжна вимога-доручення; розрахунковий чек; платіжна вимога; меморіальний ордер. Під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку (п. 4 ст. 22 Закону). З урахуванням наведеного вище, наявні в матеріалах справи виписки по особовому рахунку відповідачки є належними та допустимими доказами на підтвердження перерахування Банком кредитних коштів відповідачу на умовах, визначених Договором. У постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 204/5103/21 Верховний Суд, направляючи справу на новий апеляційний розгляд, дійшов висновку, що … «апеляційний суд, пославшись на недоведеність розміру кредитної заборгованості, допустив надмірний формалізм у перевірці обставин, на які посилався банк на підтвердження своїх вимог, фактично самоусунувшись від розгляду справи про стягнення кредитної заборгованості, щодо якої спір фактично залишився невирішеним». Верховний Суд у постанові від 09 серпня 2023 року у справі № 201/6750/16, направляючи справу на новий розгляд, дійшов висновку про те, що … «апеляційний суд не дослідив наданий банком розрахунок заборгованості за кредитним договором і не оцінив цей документ як доказ у справі щодо розміру заборгованості відповідача за кредитним договором; не встановив, коли настав строк виконання зобов`язання, з урахуванням заочного рішення, не встановив, за який період банком нараховані проценти за користування кредитом, пеня та штраф; не врахував, що відповідачем не надано доказів виконання заочного рішення, які становили зміст його заперечень, не застосував правило частини першої статті 81 ЦПК України щодо покладення на відповідача обов`язку з доведення цієї обставини (відсутність заборгованості чи менший її розмір); не врахував, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду». У постанові від 12 грудня 2024 року у справі № 298/825/15-ц Верховний Суд, залишаючи без змін постанову апеляційного суду, виходив з того, що … «апеляційний суд обґрунтовано вважав безпідставним посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у задоволенні позову банку, на висновок судово-економічної експертизи, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а не висновком експертизи, який оцінюється на рівні з іншими доказами та не має для суду наперед встановленого значення (стаття 110 ЦПК України)». Також суд касаційної інстанції зазначив, що … «надані банком виписки за рахунками позичальника повинні бути досліджені судами з наданням оцінки у сукупності з іншими зібраними у справі доказами на предмет обставин видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у розрахунку позивача, що було здійснено судом апеляційної інстанції. У свою чергу заявники не надали свого розрахунку, чи інших доказів, які б давали суду підстави для встановлення іншого розміру заборгованості, отже, відповідачами не спростований факт наявності та розміру заборгованості. Крім того, відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони, а суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає». Також з виписки по вказаній картці "Операції по картці" за вказаний вбачається, що користувачем картки за весь період користування було здійснено розрахункових операцій по користуванню коштів на загальну суму 20 660 грн. Також всього за весь період відбулося поповнення кредитного рахунку в загальному розмірі 32860 грн - через поповнення рахунку з призначенням платежу - поповнення карткового рахунку. Таке встановлено судом простим математичним шляхом - складенням зазначених сум у виписці по рахунку - що не потребує спеціальних експертних знань в галузі економіки та бухгалтерії. Також щомісячно списувалися Банком комісія за розрахункове касове обслуговування основної картки у розмірі від 300 грн до 600 грн , а також по 15 грн плати за послугу смс-інформування , по 18 грн - щомісячна комісія за страховий пакет від фінансових ризиків , комісія за поповнення рахнку в банкоматі. Разом з тим, жодним чином позивачем не доведено та необгрунтовано, яким чином у позичальника утворилася заборгованість тілом кредиту у розмірі 29 304,69 грн. З врахуванням того, що позичальником внесено на погашення кредитного рахунку на 11 620 грн більше, ніж знято кредитних коштів - цілком очевидним є те, шщо при снесення коштів позичальником на креджитний рахунок, першочергово Бакном вносилися кошти на погашенян саме комій, а не тіла кредиту- за рахунок чого і збільшувалася заборгованість за тілом кредиту. Разом з тим, позивач зазначає, що заборгованість за відсотками взагалі відсутня. Коли, в якому розмірі, за який період і на підставі яких положень договору нараховувалися штрафні санкції - позивачем не зазначено навіть і в самій позовній заяві. В той же час нарахування та порядок оплати чи списання комісії і послуг за sms-інформування та фінансового страхування у змісті ні, Оферти, ні Акцепти на укладання угоди про обслуговування кредитної кратки та Довідки до договору, які підписані та узгоджені позичальницею, відсутні взагалі. За змістом абзацу 2 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції на час укладення договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Відповідно до частин 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час прийняття закону) передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Тому, згідно з абзацем 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції на момент укладення договору до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю заборонялося встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. За такого, умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачала здійснення будь-яких платежів за дії, які не були послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У подальшому, 10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», за положеннями якого визначено загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування. І з набранням ним чинності до статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» внесено зміни, за якими зміст цієї статті викладено в іншій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 5 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит. Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення - ч.1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію") із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Забороняється обмежувати споживача в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у паспорті споживчого кредиту -ч.2 ст. 9 Закону України «Про кредитування». Статтею 12 Закону України «Про споживче кредлитування» в редакції, що діяла на момент укладення кредитного договру, передбачено умови договору про споживчий кредит. Так, у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін. Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина 2 статті 215 ЦК України). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц). Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17). Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (частини 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (частина 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (пунктах 31-34) зазначено, що «10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит(далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За встановлених обставин та з огляду на те, що погоджені кредитором з позичальником [PERSON] умови підписаного нею договору, не містять положень про нарахування та виплату комісії, а також плату sms-інформування та страхування фінансових ризиків. При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позичальнику, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Ураховуючи, що Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1 та Додатку 1 до кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». За такого, здійснені банком нарахування усіх видів комісій за увесь період дії договору є безпідставними. Оскільки з наданої виписки не вбачається чи сплачувалися позичальником суми нарахованої комісії, а якщо не сплачувалися - то куди нараховувалася зазначена заборгованість - адже в розрахунку кредитної заборгованості заборгованість за нарахованими комісіями жодним чином не значиться , суд приходить до висновку, що заборгованість за комісіями, неправомірно нарахована Банком , була включена в суму заборгованості за тілом кредиту ( шляхом збільшення тіла кредиту). За такого, сума заборгованості за кредитом у розмірі 29 304,69 грн, яка заявлена банком до стягнення, має бути зменшена на суму безпідставно нарахованої заборгованості ( оскільки як на момент укладення договору його положення таких умов не містили та не передбачалися законом, а ще оспорювалися відповідачем під час розгляду справи) . Оскільки за період користування кредитною карткою, позичальником внесено коштів в півтори рази більше, ніж знято власне кредитних коштів ( а за розрахунку 26 % річних - це істановить суми відсотків за три роки користування кредитними коштами ) - та позивачем не надано належного розрахунку заборгованості на підтвердження правомірності нарахування такої суми заборгованості за тілом кредиту та нарахування штрафних санкцій - то у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог. Щодо позовних вимог позивача про стягнення на їх користь витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правову допомогу суд зазначає таке. В зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі , на підставі ст. 137, 141 ЦПК України, такі витрати не підлягають стягненню на користь позивача за рахунок відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed