Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

АТ «Акцент Банк» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 15 березня 2021 року відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку. Згідно умов договору відповідачу надані кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою 44.4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28 вересня 2025 року має заборгованість у розмірі 56181,37 гривень, яка складається з наступного: 41081,06 гривень заборгованість за кредитом; 15100,31 гривень - заборгованість по відсоткам. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 березня 2021 року в розмірі 56181,37 гривень станом на 28.09.2025 року та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року справу прийнято до провадження та призначено проведення судового засідання до розгляду в порядку спрощеного провадження. 03 грудня 2025 року ухвалено заочне рішення по справі та позов був задоволений повністю. Ухвалою суду від 07 січня 2026 року заочне рішення від 03 грудня 2025 року було скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про що є довідка про доставку електронного документу /а.с.104/. В клопотанні про перегляд заочного рішення [PERSON] , зазначив, що подає заяву про застосування строку позовної давності, оскільки договір між сторонами був укладений 15 березня 2021 року, що є підставою для відмови у позові повністю або в частині штрафних санкцій та відсотків. Також банком не надано належних доказів погодження процентної ставки в розмірі 44,4 % річних. На підставі вищевикладеного просить відмовити в задоволенні позову. Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно Анкети- заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг /а.с.11/ та Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» /а.с.13-14 / [PERSON] наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою базової процентної ставки в розмірі 44.4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, де власноруч своїм підписом підтвердив, що він згодний з умовами кредитування. Відповідачу було видано платіжну картку, що підтверджується довідкою про ліміти на картці /а.с.29/. Згідно Виписки по кредиту /а.с.15-28/ [PERSON] користувався кредитними коштами. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28 вересня 2025 року має заборгованість у розмірі 56181,37 гривень, яка складається з наступного: 41081,06 гривень заборгованість за кредитом; 15100,31 гривень - заборгованість по відсоткам, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитом /а.с.7-10/. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг ПАТ «Акцент- Банк» /а.с.35-48/. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ «Акцент- Банк».). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 15 березня 2021 року процентна ставка зазначена, тобто відповідачем не спростовано нарахування процентів за користування кредитними коштами та факт отримання коштів від позивача по справі. Користуючись кредитними коштами відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, в результаті чого утворилася заборгованість. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та з урахуванням доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, суд приходить до висновку що позивачем належним чином доведені обставини виникнення між сторонами правовідносин та обґрунтованість позовних вимог, за таких обставин є підстави для задоволення позову Акціонерного Товариства «Акцент Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Однак, Відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений в Україні з 12.03.2020 року та тривав до 01.07.2023 року). Згідно з п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, була продовжена на строк його дії (воєнний стан в Україні був введений з 24.02.2022 року та триває до теперішнього часу). Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було виключено; цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Отже, перебіг строків позовної давності був зупинений з 12.03.2020 року та відновився з 04.09.2025 року. Позивач звернувся до суду з позовом 29.09.2025 року, тобто в межах строку позовної давності, з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Суд не приймає до уваги доводи відповідача, викладених у заяві про перегляд заочного рішення, стосовно пропуску позивачем строку позовної давності на звернення до суду із відповідними позовними вимогами, оскільки позовна давність на період воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє повністю, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved