Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Третяк І.П. звернулась до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської з позовом до [PERSON] про надання дозволу на зняття з реєстрації та реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, в обґрунтування якого зазначено, що [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували шлюбі з 05 вересня 2009 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , по підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 19 серпня 2013 року виконавчим комітетом Раївської сільської ради, Синельниківського району, Дніпропетровської області, про що складено відповідний актовий запис N? 14. Згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 березня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Позивачка разом з донькою зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Останнє відоме мені місце проживання відповідача в Україні це с. Богуславка Синельниківського району Дніпропетровської області. Колишнього чоловіка позивачка не бачила і не спілкувалась ним з середини 2016 року. Рік тому він зателефонував, спитав як себе почуває донька і повідомив позивачці, що з 2020 року постійно мешкає в Російській Федерації. Оскільки позивачка з донькою хочуть виїхати на постійне місце проживання до Вінницької області, то позивачка звернулася до центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області з заявою про зняття з реєстрації місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Але у знятті з реєстрації доньки позивачці було відмовлено у зв`язку з ненаданням письмової згоди батька на зняття з реєстрації місця проживання дитини. Також позивачка вказує, що спору щодо місця проживання дитини між нею та відповідачем ніколи не було, відповідач дитиною не займається та аліменти не сплачує, взагалі вже багато років проживає в РФ. Позивачка та її представниця в судове засідання не з`явились, представниці позивачки попередньо надала письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі та участі позивачки. Представник третьої особи Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Раївської сільської ради до суду не з`явися, надав заяву про розгляд справи без участі представника, заперечення проти позову відсутні. Представник третьої особи виконавчого комітету Синельниківської міської ради, як орган опіки та піклування, до суду не з`явися, надав заяву про розгляд справи без участі представника, заперечення проти позову відсутні. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області до суду не з`явися, надав заяву про розгляд справи без участі представника, заперечення проти позову відсутні. Відповідач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в порядку, визначеному ч.10 ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв та відомостей про причини своєї неявки суду не надав, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався Ухвалою суду від 30.10.2025 року постановлено провести заочний розгляд справи. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб 05.09.2009 року між [PERSON] та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Синельникове Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області зареєстрований шлюб, актовий запис №172. Від зареєстрованого шлюбу [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) мають доньку [PERSON] , [INFO] , у свідоцтві про народження дитини сторони записані батьками, про що свідчить свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] , копія якого долучена до матеріалів справи. Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади № 2025/004331623 від 02.04.2025 року [PERSON] з 18.07.2019 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також за вказаною адресою зареєстрована з 20.06.2011 року позивачка [PERSON] , про що свідчить витяг з реєстру територіальної громади № 2025/004331103 від 02.04.2025 року. У зв`язку із наміром позивачки переїхати на постійне місце проживання до Вінницької області, [PERSON] звернулась до ЦНАП виконавчого комітету Раївської сільської ради про зняття з реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак отримала відмову із посиланням на необхідність надання відповідної згоди батьком дитини [PERSON] . Також судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Згідно з інформацією отриманою від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19/92890-25-вих. від 24.11.2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів, відповідач [PERSON] 14.10.2021 року перетикнув пункт пропуску Краківець у напрямку «виїзд». Встановлені судом обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-XII, (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від 10 до 14 років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками ( усиновлювачами, опікунами) або організацією, яка виконує щодо неї функції опіки. Частиною другою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 року у справі «М.С. проти України», заява №2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07.12.2006 року, заява №31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Статтею 176 СК України передбачено, що батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство). Стаття 160 цього Кодексу передбачає, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами; ст. 161 - наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків. Відповідно до статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. У відповідності до положень пунктів 5, 16, 17, 33 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265, батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку. Пункт 33 Порядку передбачає, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку. Відповідно до положень статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 05.11.2021 № 1871-ІХ, задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком від 10 до 14 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує стосовно дитини функції опікуна.. Таким чином, відсутності письмової згоди батька на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини за адресою місця проживання матері, позбавляє позивача можливості зареєструвати дитину за місцем її фактичного проживання. У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 року у справі №752/2951/20, провадження №61-11860св21, викладено висновок згідно з яким при вирішенні спору між батьками щодо реєстрації місця проживання дитини та зняття її з реєстрації за відсутності згоди іншого з батьків з`ясуванню підлягає питання, чи була вказана відмова безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами. Якщо відсутність згоди відповідача на реєстрацію місця проживання дитини з позивачем обумовлена наявністю спору між сторонами щодо того, з ким із батьків має проживати дитина і остаточне рішення з цього приводу не ухвалене, саме рішення у справі про визначення місця проживання дитини є підставою для реєстрації місця її проживання і буде ефективним способом захисту прав дитини. У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року по справі № 711/1435/19 зроблено висновок про те, що у випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правовідносини, що стосуються інтересів дитини, з урахуванням положень статті 3 Конвенції «Про права дитини», пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] народилась [INFO] у м. Синельникове Дніпропетровської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Пунктом 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265, на батьків новонародженої дитини покладено обов`язок задекларувати/зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження, а пункт 33 цього Порядку передбачає, що подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків за згодою іншого з батьків. Місце проживання чи перебування відповідача [PERSON] , який записаний батьком дитини, невідоме, що унеможливлює надання ним згоди на реєстрацію місця проживання дитини. Разом з тим, відсутність реєстрації місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю [PERSON] за місцем їх фактичного проживання суперечить інтересам дитини та обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та Законами України, зокрема, права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Враховуючи виняткові обставини, що унеможливлюють надання згоди батьком дитини на реєстрацію місця проживання дитини, суд дійшов висновку, що задоволення даного позову буде відповідати якнайкраще інтересам дитини. З огляду на викладене, позивачці слід надати дозвіл на зняття із реєстрації та реєстрацію місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] без згоди батька [PERSON] . У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України). Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.01.2026 року, є дата складення повного судового рішення 04.02.2026 року.

Outcome: approved