Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У жовтні 2025 року директор ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 501129683 від 08.04.2019 у розмірі 47 500,06 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 16 000 грн. Позов обґрунтовано тим, що 08.04.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір № 501129683, відповідно до якого позичальнику надано кредит в розмірі 30 276,80 грн під 21,99% річних. Позикодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши можливість відповідачеві користуватися кредитними коштами, однак позичальник не повернув отримані кошти та не сплатив кошти за користування кредитом. В подальшому від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Коллект Центр» відступлено права вимоги за вказаним кредитним договором. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2025 року справу було передано на розгляд судді Рижко Г.О. 03.10.2025 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні, встановлені строки учасникам справи для подання заяв по суті справи, розгляд справи (формування і зберігання) здійснювати у змішаній формі. Відповідно до розпорядження керівника Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 76 дана цивільна справа передана на перерозподіл між суддями, оскільки згідно наказу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.11.2025 року № 115/в/г судді [PERSON] надана відпустка без збереження заробітної плати для догляду за дитиною більшої тривалості (але не більше як до досягнення дитиною шестирічного віку), у зв`язку з тим, що її дитина потребує домашнього догляду, тривалістю на один рік, починаючи з 21 листопада 2025 року по 05 листопада 2026 року Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 05.12.2025 ухвалою судді позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні 28.01.2026. В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності. 28.01.2026 відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання позовних вимог, просить зменшити судовий збір на 50% та заперечує проти вимог про стягнення на правову допомогу, оскільки вважає заявлену суму завищеною. В силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд перейшов до стадійї ухвалення рішення. Судом встановлено наступне. 08.04.2019 між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено договір № 501129683 про надання кредиту в розмірі 30 276,80 грн строком на 36 місяців на споживчі потреби під 21,99% річних, обслуговування кредитної картки та відновлювальної кредитної лінії, шляхом підписання оферти на укладення угоди про надання кредиту. 17.05.2021 між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» укладено договір факторингу № 2, за умовими якого останньому за плату перейшло права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 501129683. 18.05.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 18-05/21, відповідно до якого за плату передано належні права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за кредитним договором № 501129683. 10.03.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого за плату передано належні права вимоги до боржників, в тому числі до відповідача за кредитним договором № 501129683. В матеріалах справи також міститься меморіальний ордер за договором № 501129683, виписка за кредитним договором, розрахунок заборгованості, факторингові пакети документів разом з платіжними дорученнями. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Стаття 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ст. 610 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти, однак відповідач порушила взяті зобов`язання, оскільки за нею рахується заборгованість у розмірі 47 500,06 грн, в тому числі: 24 198,58 грн - тіло кредиту; 22 901,48 грн - проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні докази, дійшов висновку про необхідність задоволення даного позову. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позовні вимоги задоволено, відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги, тому 50% від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 1 211,20 грн необхідно повернути позивачу з державного бюджету, решту суми судового збору в розмірі 1 211,20 грн необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, що заявлені позивачем в розмірі 16 000 грн суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 4 ст. 133 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надані суду відповідні документи, а саме: договір № 02-09/2024 про надання правової допомоги, укладений 02.09.2024 між ТОВ «Коллект Центр» та ФОП [PERSON] ; платіжна інструкція № 0555480004 від 15.09.2025 про сплату коштів ТОВ «Коллект Центр» на користь ФОП [PERSON] в сумі 112 000 грн за надання правової допомоги згідно договору № 02-09/2024-8 від 02.09.2024; заявка на надання юридичної допомоги № 24 від 01.08.2025 та витяг з акту № 12 про надання юридичної допомоги від 29.08.2025. Так, із витягу з акту № 12 про надання юридичної допомоги вбачається, що ТОВ «Коллект Центр» прийняло від ФОП [PERSON] наступні послуги: надання усної консультації з вивченням документів - 4 000 грн (2 год.); складання позовної заяви - 12 000 грн (4 год.). З відкритих джерел судом встановлено, що ФОП [PERSON] є адвокатом та має свідоцтво № 2078, видане Радою адвокатів Полтавської області 03.04.2018. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Суд зауважує, що даний спір є спором незначної складності, оскільки спірні правовідносини регулюються загальними нормами ЦК України, постанови Верховного Суду містять висновки в схожих правовідносинах, а тому суд вважає, що надання консультацій та підготовка процесуальних документів по даній цивільній справі не передбачала для адвокатського об`єднання дослідження великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах. Відтак, витрати на загальну суму 16 000 грн не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку з наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги. Враховуючи вищевикладене, зважаючи на заперечення відповідача щодо розміру судових витрат, а також її процесуальну поведінку в частині визнання самого позову, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення витрат на правову допомогу на суму 4 000 грн, зважаючи на незначну складність справи, обсяг наданої адвокатом правової допомоги у даній справі, а також кількість подібних позовів в провадженні суду. Вказана до стягнення сума відповідає критеріям реальності адвокатських витрат та витраченого адвокатом часу, розумності їхнього розміру, є доцільним та справедливим в межах цієї справи.

Outcome: approved