Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

До Оболонського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс Житлобуд-1» (далі - ТОВ «Сервіс Житлобуд-1») із позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є співвласником двохкімнатної квартири [ADDRESS] на підставі Договору дарування квартири від 05.06.2007, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Соколовим О.Є. 26.11.2020 між співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] та ТОВ «Сервіс Житлобуд-1» укладено Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, відтак відповідач [PERSON] є співвласником квартири багатоповерхового будинку, управління яким здійснює ТОВ «Сервіс Житлобуд-1». Відповідно до умов укладеного договору, ТОВ «Сервіс Житлобуд-1» зобов`язалося забезпечувати належне утримання спільного майна будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог та умов цього договору, а кожен зі співвласників будинку зобов`язаний оплачувати управителеві надані послуги з управління в порядку, за ціною та у строки, встановлені договором. З моменту укладення Договору ціна за послуги з управління декілька разів змінювалася, про що Позивач своєчасно повідомляв всіх співвласників шляхом розміщення відповідної інформації на інформаційних дошках у кожному під`їзді будинку. Відповідач не виконує належним чином зобов`язання зі сплати за надані житлово- комунальні послуги, у зв`язку з чим, в останнього наявна заборгованість перед ТОВ «Сервіс Житлобуд-1» за період з 01.01.2021 по 31.03.2025 в розмірі 47854,10 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також суму інфляційних втрат у розмірі 12952,11 грн, 3% річних у розмірі 2957,59 грн та понесені судові витрати по справі. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Житлобуд-1» до [PERSON] , про стягнення заборгованості. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 01.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Середницького Є.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, 01.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника відповідача [PERSON] - адвоката Середницького Є.В. надійшло клопотання про витребування доказів. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 28.01.2026 у задоволенні клопотання представника відповідача [PERSON] - адвоката Середницького Є.В. про витребування доказів у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервіс Житлобуд-1» до [PERSON] , про стягнення заборгованості - відмовлено. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування частини квартири від 05.06.2007, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соколовим О.Є. Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦПК України власність зобов`язує. Відповідно до вимог ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками. Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління регулюються Законом України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14 травня 2015 року №417-VIII (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ст. 9 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14 травня 2015 року №417-VIII управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). За приписами ст. 10 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14 травня 2015 року №417-VIII співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. До повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення управителя та його відкликання, затвердження та зміну умов договору з управителем. Статтею 11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" від 14 травня 2015 року №417-VIII передбачено, що управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем. Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: 1) перелік послуг; 2) вимоги до якості послуг; 3) права і обов`язки сторін; 4) відповідальність сторін за порушення договору; 5) ціна послуг; 6) порядок оплати послуг; 7) порядок і умови внесення змін до договору; 8) строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору. Якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Управитель протягом одного місяця після підписання з ним договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (змін до нього) зобов`язаний надати або надіслати рекомендованим листом кожному співвласнику примірник такого договору (змін до нього), завірений підписом управителя. Договір з управителем укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на наступний однорічний строк. 22.07.2020 були проведені загальні Збори співвласників багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , оформлені Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку від 22.07.2020. Згідно з Протоколом зборів співвласників багатоквартирного будинку від 22.07.2020, було, зокрема, прийнято рішення про визначення ТОВ «Сервіс Житлобуд-1» управителем багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] ; обрано уповноважених осіб від співвласників будинку для укладання, внесення змін та розірвання з управителем Договору про надання послуг з управління Будинком; визначено перелік послуг відповідно до Обов`язкового переліку робіт (послуг), затвердженого Наказом Мінрегіонрозвитку, будівництва та ЖКГ України №190 від 27.07.2018 року з розміром витрат на управління будинком 7,51 за 1 кв.м. 26.11.2020 між ТОВ «Сервіс Житлобуд-1» та уповноваженими особами співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , що діють на підставі прооколу №1 від 22.07.2020, укладено Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VIII, якщо зборами співвласників прийнято рішення про укладення договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, такий договір (зміни до нього) підписується співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Договір про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 26.11.2020 був підписаний уповноваженими співвласниками багатоквартирного будинку за адресою: [ADDRESS] , а тому він є обов`язковим для виконання всіма співвласниками. Відповідно до п. 1 договору, управитель зобов`язується надавати співвласникам послугу з управління багатоквартирним будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а співвласники зобов`язуються оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогами законодавства та умовами цього договору. Пунктом 3 договору передбачено, що послуга з управління полягає у забезпеченні управителем належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців Будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна Будинку та його прибудинкової території. Послуга з управління включає: утримання спільного майна Будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем ), утримання ліфтів тощо ; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна Будинку ; поточний ремонт спільного майна Будинку та прибудинкової території (поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води, технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем електропостачання), що входять до кошторису витрат на утримання Будинку та прибудинкової території. Відповідно до положень п. 10 Договору, ціна послуги з управління становить 7,51 гривень ( в тому числі податок на додану вартість, якщо управитель є його платником) на місяць за 1 кв . метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку та включає : витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі 6,75 гривень відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис витрат), що міститься у додатку 5 до цього договору ; винагороду управителю в розмірі 0,76 гривень на місяць. Плата за послугу з управління нараховується щомісяця управителем та вноситься кожним співвласником не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 11 Договору). Згідно з п. 42 Договору, у зв`язку з тим , що вартість електричної енергії, витратних матеріалів та обладнання, а також розмір мінімальної заробітної плати у період дії даного договору може збільшуватися, Сторони дійшли згоди визначити, що дані складові кошторису є змінними. Управитель зобов`язується за 1 (один) місяць до зміни таких складових кошторису повідомити співвласників через оголошення розміщене на сайті , в соцмережах та інформаційних дошках у під`їздах будинку. З моменту укладення Договору ціна за послуги з управління декілька разів змінювалася з підстав та у порядку визначених п. 42 Договору, шляхом розміщення відповідної інформації на інформаційних дошках упід`їзді будинку, та становила: з 01.08.2022 - 7,37 грн. за 1 кв.м; з 01.07.2023 - 7,62 грн. за 1 кв.м загальної площі; з 01.06.2024 - 9,89 грн. за 1 кв.м загальної площі. Визначення порядку сплати, переліку та розмірів внесків та платежів співвласників будинку відноситься до виключної компетенції загальних зборів співвласників відповідно до частини дев`ятої статті 10 Закону, частини другої статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» та згідно із законодавчо встановленим порядком голосування на зборах об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 грудня 2019 року у справі № 910/6471/18, провадження № 12-111гс19. Схожий за змістом правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 679/49/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 522/1654/13-ц, що свідчить про те, що питання правомірності прийняття рішення загальних зборів щодо затвердження розміру внесків на управління будинками неодноразово було предметом дослідження та правового аналізу Верховного Суду. Докази про визнання вищевказаного рішення загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку незаконним або його скасування, у матеріалах справи також відсутні. Оскільки у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювалися та не визнавалися недійсним рішення співвласників багатоквартирного будинку від 22.07.2020 щодо визначення управителя, розміру вартості послуг, умови договору з управління багатоквартирним будинком в частині надання позивачем певних послуг та/або розміру тарифу за їх надання, таке рішення співвласників багатоквартирного будинку та умови зазначеного договору підлягають виконанню відповідачем в повному обсязі. Відповідно до позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), а також від 19.06.2019 у справі №643/17966/14-ц, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Мешканці будинку за адресою: [ADDRESS] , у тому числі і відповідач, отримують послуги з управління багатоквартирним будинком, відтак, вони зобов`язані оплачувати надані послуги. Суд вважає необгрунтованими доводи сторони відповідача щодо недоведеності надання позивачем послуг з управління будинку, враховуючи відсутність доказів на підтвердження звернення відповідача до ТОВ «Сервіс Житлобуд-1» зі скаргами з приводу ненадання чи неналежного надання послуг. При цьому, суд бере до уваги, що загальними зборами співвласників від 22.07.2020 та договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 26.11.2020 погоджено ціну такої послуги в розмірі 7,51 грн./кв.м., відтак, фактичний обсяг наданих управителем послуг не впливає на щомісячний розмір послуг з управління, який підлягає сплаті співвласником багатоквартирного будинку. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що [PERSON] , як співвласник квартири за адресою: [ADDRESS] , зобов`язана своєчасно та у повному обсязі сплачувати ТОВ "Сервіс Житлобуд-1" надані їй послуги, але не виконує свої обов`язки. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач допустив заборгованість за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території, яка за період січня 2021 року по березень 2025 року складає 47854,10 грн. Оскільки предметом спору у даній справі є заборгованість за послуги з управління будинком, на позивача покладено обов`язок доведення розміру заборгованості, а на відповідача покладається обов`язок спростування наявності заборгованості. Відтак, подання позивачем розрахунку заборгованості, з метою доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, є його процесуальними обов`язком, тоді як процесуальним обов`язком відповідача з метою спростування наявності розрахунку, є подання контррозрахунку, однак його подано не було. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Доказів повної або часткової сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність стягнути з [PERSON] на користь ТОВ "Сервіс Житлобуд-1" заборгованість у розмірі 47854,10 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2957,59 грн. та інфляційних втрат у розмірі 12952,11 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Суд зазначає, що за змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Отже, згідно з розрахунком заборгованості за надані послуги, який відповідачем не спростований, у зв`язку з простроченням оплати спожитих відповідачем послуг заявлені позивачем до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних у розмірі 2957,59 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12952,11 грн. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується вимоги позивача про стягнення на її користь з відповідача витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10000,00 грн., то суд дійшов наступного висновку. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За правилом ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Згідно з ч. 2 вказаної вище статті порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ч.3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 ЦК України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині другій статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"); (2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; (6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару; Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року в справі №922/1163/18, від 19 листопада 2019 року в справі №5023/5587/12, від 12 серпня 2020 року в справі №916/2598/19, від 27 серпня 2020 року в справі №873/2/20, від 07 вересня 2020 року в справі №910/4201/19 та від 17 вересня 2020 року в справі №904/3583/19. При цьому суд враховує, що договір про надання правової допомоги укладається між двома суб`єктами - адвокатом та його клієнтом, однак, у випадках встановлених ЦПК України, на його підставі можуть виникнути права та обов`язки у особи, яка не є стороною цього договору та на яку судом буде покладено обов`язок щодо їх відшкодування. Зважаючи на зазначене, ЦПК України, зокрема в статтях 137, 141, встановлено повноваження суду щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, відмови у їх відшкодуванні, залишення без розгляду заяви про їх відшкодування тощо. Додатково суд звертає увагу, що особа, яка надає правничу допомогу у справі є адвокатом, який здійснює незалежну професійну діяльність щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту, склала кваліфікаційний іспит, підтвердивши теоретичні знання у галузі права, історії адвокатури, адвокатської етики особи, високий рівень практичних навичок та умінь у застосуванні закону. Таким чином, укладаючи договір про надання правової допомоги, адвокат не тільки обізнаний про порядок, умови та особливості укладення договору про надання правової допомоги, правові наслідки пов`язані з його виконанням, а також розподілом витрат на професійну правничу допомогу між сторонами за результатами розгляду справи, а й повинен забезпечувати допомогу клієнту щодо отримання відшкодування витрат понесених ним у зв`язку з судовим розглядом справ (в тому числі щодо формування тексту договору, погодження розміру витрат (вартості робіт), підтвердження їх первинними документами тощо. Згідно змісту позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати за надання правової допомоги. На підтвердження понесення відповідачем витрат на правову допомогу не надано жодного документа, що підтверджував би надання позивачу правничої допомоги. Водночас, матеріали справи не містять договору про надання правничої допомоги, клієнтом за яким є позивач саме по даній справі, акт приймання-передачі наданих послуг по справі, розрахунок таких витрат, відсутній також жодний документ, що підтверджував би надання позивачу правничої допомоги саме адвокатом. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. За таких обставин, відсутні підстави для задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 10000, 00 гривень. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved