Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції заявника 11 березня 2025 року [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , недієздатним, встановити над останнім опіку та призначити його опікуном над ним. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що заявник є рідним племінником [PERSON] , який з дитинства має інвалідність першої групи та у зв`язку з чим потребує постійного догляду. Його дядько [PERSON] має діагнози: F 20.0 (параноїдна шизофренія) та F 84.0 (дитячий аутизм), та в повсякденному житті не може дати пояснення своїм діям і вчинкам, не може контролювати свої дії та усвідомлювати їх значення. Рідні батьки його дядька - [PERSON] померли, а тому після їх смерті заявник одноосібно опікується за дядьком та здійснює за ним догляд. Заявник є здоровою особою, проживає разом зі своїм дядьком - [PERSON] та здатний виконувати обов`язки його опікуна. За рішенням виконкому Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області №?73 від 28 лютого 2025 року саме кандидатуру заявника було запропоновано для призначення опікуном над [PERSON] у разі визнання його недієздатним. ІІ. Процесуальні дії у справі 12 березня 2025 року суд ухвалою відкрив провадження у справі та постановив розгляд справи здійснювати в порядку окремого провадження. Заінтересованій особі було запропоновано подати пояснення щодо заявлених вимог. 28 квітня 2025 року суд ухвалою призначив судово-психіатричну експертизу та зупинив провадження на час проведення експертизи. 13 січня 2026 року до суду надійшов висновок № 966 від 11 грудня 2025 року за результатами проведення судово-психіатричної експертизи, у зв`язку з чим суд цього ж дня ухвалою поновив провадження у справі. IІI. Пояснення учасників справи У судовому засіданні заявник [PERSON] повністю підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити заяву на підставах, викладених у її змісті. Заявник [PERSON] додатково повідомив, що [PERSON] є його рідним дядьком по материнській лінії. Заявник почав піклуватися про нього ще до смерті матері [PERSON] у 2021 році, забезпечуючи продуктами, ліками та щоденною увагою. З початком повномасштабного вторгнення він евакуював дядька та свою родину з міста Олешок Херсонської області (яка наразі є тимчасово окупованою територією) до міста Ладижина Вінницької області, де вони наразі проживають разом в орендованій квартирі. Разом із ними проживають - дружина заявника та їхня двомісячна дитина. Дядько потребує спеціального режиму харчування (контроль споживання солодкого), який інші члени родини не могли проконтролювати. Водночас рідні батьки його дядька - [PERSON] померли, а тому після їх смерті заявник одноосібно опікується за дядьком та здійснює за ним догляд. Заявник тимчасово не працює, однак має дохід понад 15 000 грн на місяць завдяки соціальним виплатам та заощадженням. Особа, стосовно якої розглядається справа [PERSON] за участі представника адвоката Басараб О.Д., попри діагностовану розумову відсталість, надав короткі відповіді на запитання суду щодо свого ставлення до племінника [PERSON] . Він зміг назвати своє ім`я ( [PERSON] ) та підтвердив, що проживає з [PERSON] (племінником). Зазначив, що племінник і його дружина [PERSON] добре до нього ставляться, не ображають і постійно допомагають. На пряме запитання суду відповів, що не заперечує, аби [PERSON] став його офіційним опікуном. Представник особи, стосовно якої розглядається справа адвокат Басараб О.Д. підтримала заяву, зазначивши, що обставини справи та експертиза підтверджують необхідність визнання її підзахисного недієздатним та встановлення над ним опіки. Водночас призначення саме заявника, який тривалий час і так фактично здійснює опіку одноосібно, буде відповідати найкращим інтересам її підзахисного. Представник заінтересованої особи Відділу опіки та піклування Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, проте подав клопотання, в якому не заперечує проти задоволення вимог заявника та просить розглянути дану справу за відсутності представника. Одночасно з вказаним клопотанням надав суду подання про доцільність призначення [PERSON] опікуном над сином [PERSON] . Відповідно до вимог ЦПК України вказане не перешкоджає розгляду заяви по суті за відсутності представника заінтересованої особи. IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини На підтвердження своєї особи заявником надано копію паспорта громадянина України серія [NUMBER] , виданого 15.04.2008 [PERSON] , [INFO] , уродженцю міста Цюрупинськ Херсонської області (а.с. 5). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] в м. Цюрупинськ Херсонської області. В графі «батько» зазначено « [PERSON] », в графі «мати» зазначено - « [PERSON] » (а.с. 18). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , народилася [INFO] в м. Цюрупинськ Херсонської області. В графі «батько» зазначено « [PERSON] », в графі «мати» зазначено - « [PERSON] » (а.с. 17). Згідно з копією витягу з Реєстру територіальної громади від 22.11.2024, зареєстроване місце проживання [PERSON] [ADDRESS] (а.с. 8). Довідкою за № 535-5003559884 від 18.12.2024 підтверджується місце реєстрації проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Водночас [PERSON] як внутрішньо переміщена особа взятий на облік та фактично проживає/перебуває за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). На підтвердження особи дядька ( [PERSON] ) заявником надано копію паспорта громадянина України № [NUMBER] , УНЗР 197511116-07794, виданого 19.01.2021 [PERSON] , [INFO] , уродженцю міста Цюрупинськ Херсонської області (а.с. 9). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , вбачається, що [PERSON] , народився [INFO] в м. Цюрупинськ Херсонської області. В графі «батько» зазначено « [PERSON] », в графі «мати» зазначено - « [PERSON] » (а.с. 16). [INFO] в м. Олешки Херсонської області у віці 72 років померла мати особи, стосовно якої розглядається справа ( [PERSON] ) [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 15). [INFO] в м. Олешки Херсонської області у віці 76 років помер батько особи, стосовно якої розглядається справа ( [PERSON] ) [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). Згідно з копією витягу з Реєстру територіальної громади від 22.11.2024, зареєстроване місце проживання [PERSON] [ADDRESS] (а.с. 11). Довідкою за № 535-5003531910 від 19.11.2024 підтверджується місце реєстрації проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Водночас [PERSON] як внутрішньо переміщена особа взятий на облік та фактично проживає/перебуває за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). З копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії МСЕ № 128615, вбачається, що [PERSON] з 03.01.1994 встановлено першу групу інвалідності з дитинства безтерміново, він потребує догляду (а.с.12). У висновках лікарської комісії за № 109 від 05.07.2022 (а.с. 23) та № 31 від 19.04.2024 (а.с. 24), а також довідці про стан здоров`я особи від 17.01.2025 (а.с.13), які видані КП «Ладижинська міська лікарня», зазначено, що [PERSON] потребує постійного стороннього догляду. Згідно з витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» заявник [PERSON] до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с. 20). За місцем проживання заявник [PERSON] характеризується виключно з позитивної сторони, компрометуючі матеріали відносно неї відсутні, одружений, ніколи не порушував громадський порядок, доглядає свого хворого дядька [PERSON] , що підтверджується відповідною характеристикою, яка видана органом місцевого самоврядування (а.с. 21). 28.02.2025 виконавчий комітет Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області рішенням № 73 надав пропозицію Ладижинському міському суду Вінницької області щодо кандидатури [PERSON] для призначення опікуном у разі визнання недієздатним над [PERSON] (а.с.22). Відповідно до подання від 18.03.2025 за № 2.1-07/562 виконавчий комітет Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області вирішив подати Ладижинському міському суду Вінницької області кандидатуру [PERSON] для призначення опікуном над [PERSON] (а.с.32). Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 966 від 11.12.2025 [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії (F 20.0). Не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки (а.с. 45-47). V. Оцінка суду Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (частина третя статті 294 ЦПК України). Відповідно до пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в порядку окремого провадження. Щодо процесуальної правосуб`єктності заявника Згідно з частиною третьою статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. За змістом цієї норми процесуальною правосуб`єктністю на подання заяви про визнання особи недієздатною наділені не всі родичі такої особи, а лише члени сім`ї та близькі родичі. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Відповідно до частини четвертої статті 2 СК України Сімейний кодекс України не регулює сімейні відносини між двоюрідними братами та сестрами, тіткою, дядьком та племінницею, племінником і між іншими родичами за походженням. Водночас згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають разом і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утриманні житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є: спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права та обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19). Важливою складовою сімейного життя є право жити разом, щоб сімейні стосунки могли нормально розвиватись, а члени сім`ї могли спілкуватись одне з одним. Поняття сімейного життя є автономним. Відповідь на питання, чи існує сімейне життя, залежить переважно від факту реального існування у дійсності тісних особистих зв`язків та стосунків. Верховний Суд у постанові від 26 листопада 2025 року у справі № 642/3290/23 (провадження № 61-9686св25), розглядаючи подібні правовідносини заяву племінника про визнання недієздатною його тітки, дійшов висновку, що оскільки заявник є родичем, який проживає разом з особою, яку він просить визнати недієздатною, висновок про те, що заявника не можна вважати членом сім`ї такої особи, є передчасним без дослідження фактичних сімейних відносин. Відсутність формального сімейного зв`язку (у розумінні СК України) не є підставою для висновку про відсутність у заявника права на звернення із заявою про визнання особи недієздатною, якщо наявні ознаки фактичного членства в сім`ї. Долученими до матеріалів справи доказами у своїй сукупності копіями паспортних даних та свідоцтв про народження підтверджуються родинні зв`язки між заявником [PERSON] (племінник) та [PERSON] (рідний дядько): заявник є сином [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] (а.с. 5, 1618). Водночас довідками за № 535-5003559884 від 18.12.2024 та № 535-5003531910 від 19.11.2024 підтверджується, що заявник та особа, стосовно якої розглядається справа, як внутрішньо переміщені особи обліковані і фактично проживають разом за однією адресою: [ADDRESS] (а.с. 7, 10). Згідно з показаннями заявника в судовому засіданні, він тривалий час, ще до смерті матері [PERSON] у 2021 році, здійснює догляд за своїм дядьком: забезпечує його продуктами, ліками, щоденною увагою, контролює режим харчування. З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України саме заявник евакуював дядька з міста Олешки Херсонської області (тимчасово окупована територія) до міста Ладижина Вінницької області, де вони наразі спільно проживають в орендованій квартирі. Заявник тимчасово не працює, однак має дохід понад 15 000 грн на місяць завдяки соціальним виплатам та заощадженням, за рахунок якого утримує дядька. Крім того, рідні батьки [PERSON] померли у 2021 році (а.с. 1415), інших близьких родичів, здатних здійснювати за ним догляд, матеріали справи не містять. Орган опіки та піклування рішенням № 73 від 28.02.2025 та поданням від 18.03.2025 підтвердив, що саме заявник фактично здійснює догляд за [PERSON] та рекомендував його кандидатуру для призначення опікуном (а.с. 22, 32). Особа, стосовно якої розглядається справа, [PERSON] у судовому засіданні за участі представника адвоката Басараб О.Д. підтвердив, що проживає з племінником [PERSON] , перебуває під його постійним доглядом, не заперечує проти встановлення опіки з боку племінника. За таких обставин, з урахуванням критеріїв, визначених рішенням Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 та практикою Верховного Суду (постанови від 31 березня 2020 року у справі № 205/4245/17, від 26 листопада 2025 року у справі № 642/3290/23), суд доходить висновку, що заявник [PERSON] , хоча формально є племінником [PERSON] (що само по собі не надає статусу близького родича у розумінні СК України), є членом його сім`ї, оскільки: (1) тривалий час (з 2021 року і раніше) спільно проживає з ним за однією адресою, що підтверджується довідками про облік внутрішньо переміщених осіб; (2) веде спільне господарство забезпечує дядька продуктами, ліками, контролює режим харчування, утримує його за рахунок власних коштів; (3) має взаємні права та обов`язки сімейного характеру фактично виконує функції єдиної особи, яка здійснює постійний догляд за родичем, який потребує стороннього догляду; (4) надає взаємну допомогу евакуював дядька з тимчасово окупованої території та забезпечив йому безпечні умови проживання; (5) інших осіб, здатних здійснювати догляд за [PERSON] , не встановлено (батьки померли, інші близькі родичі відсутні). Зазначені обставини у своїй сукупності засвідчують реальність сімейних відносин між заявником та особою, стосовно якої розглядається справа. Відтак заява про визнання [PERSON] недієздатним подана до суду з дотриманням процесуальних вимог щодо належності суб`єктів її подання відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України. Щодо підстав для визнання особи недієздатною Згідно зі статтею 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частин першої, другої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України). Недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи неспроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації (підпункт 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 01 червня 2016 року № 2-рп/2016). З наданих до суду доказів убачається, що [PERSON] має інвалідність першої групи з дитинства безтерміново, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серії МСЕ № 128615 від 03.01.1994 (а.с. 12); він потребує постійного стороннього догляду, що відображено у висновках лікарської комісії за № 109 від 05.07.2022, № 31 від 19.04.2024 та довідці про стан здоров`я особи від 17.01.2025, виданих КП «Ладижинська міська лікарня» (а.с. 13, 23, 24). Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 966 від 11.12.2025 [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді параноїдної шизофренії (F 20.0); за своїм психічним станом він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує опіки (а.с. 4547). Зазначений висновок складено Вінницькою філією Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» спеціалізованою експертною установою, він містить опис психічного стану, діагноз за Міжнародною класифікацією хвороб (МКХ-10), обґрунтування висновків і відповідає вимогам статей 102, 103, 107 ЦПК України щодо висновку експерта. Підстав сумніватися у його об`єктивності, повноті та науковій обґрунтованості суд не встановив. За вказаних обставин суд доходить висновку про наявність підстав, передбачених частиною першою статті 39 ЦК України, для визнання [PERSON] недієздатним, а саме: наявність хронічного, стійкого психічного розладу (параноїдна шизофренія, F 20.0), внаслідок якого він не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до статті 58 ЦК України опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними. Оскільки [PERSON] підлягає визнанню недієздатним, над ним має бути встановлена опіка. Щодо призначення опікуна Право на опіку належить до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (стаття 292 ЦК України). Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. За змістом статей 41, 58 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування (частина перша статті 60 ЦК України, частина перша статті 300 ЦПК України). Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників (частини четверта, п`ята статті 63 ЦК України). Згідно зі статтею 64 ЦК України опікуном не може бути фізична особа: 1) яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; 2) поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а (провадження № 11-606апп18) сформулювала правовий висновок про те, що рішення виконавчого комітету як органу опіки та піклування є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано призначити опікунами. Правові наслідки виникають виключно в результаті постановлення рішення судом, у процесі чого відбувається оцінка всіх доказів у сукупності, зокрема й рішення органу опіки та піклування, яке не має наперед встановленої сили для суду. Рішення органу опіки та піклування є дорадчим документом і не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у осіб, яких рекомендовано та/або не рекомендовано призначити опікуном, адже такому документу може бути надана оцінка в сукупності з іншими доказами у справі судом при вирішенні по суті питання про призначення особи опікуном. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту (постанови Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 341/1526/23, від 19 листопада 2025 року у справі № 587/3140/23 (провадження № 61-1921св25)). Відповідно до подання від 18.03.2025 за № 2.1-07/562 виконавчий комітет Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області вирішив подати кандидатуру [PERSON] для призначення опікуном над [PERSON] (а.с. 32). Зазначене подання містить обґрунтування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном, враховує фактичні обставини здійснення догляду та відповідає вимогам статті 300 ЦПК України. Перевіряючи можливість здійснення [PERSON] опікунських обов`язків, суд враховує таке. Заявник [PERSON] є племінником [PERSON] та проживає разом із ним за однією адресою, що підтверджується відповідними довідками (а.с. 7, 10). Він фактично здійснює догляд за дядьком з 2021 року та евакуював його з тимчасово окупованої території. Заявник надав інформацію про свій задовільний стан здоров`я, що не перешкоджає здійснювати опікунські обов`язки, а також позитивну характеристику за місцем проживання, видану органом місцевого самоврядування, згідно з якою заявник характеризується виключно з позитивної сторони, одружений, ніколи не порушував громадський порядок, доглядає свого хворого дядька (а.с. 21). Компрометуючі матеріали відносно заявника відсутні. Згідно з витягом з ІАС «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» заявник до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має, у розшуку не перебуває (а.с. 20). Рідні батьки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] померли у 2021 році, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 1415). Матеріали справи не містять відомостей про наявність інших осіб, здатних здійснювати догляд за підопічним. Матеріали справи інформації про неприязні стосунки між заявником [PERSON] та його дядьком [PERSON] не містять. Особа, стосовно якої розглядається справа, [PERSON] у судовому засіданні у супроводі свого представника адвоката Басараб О.Д. підтвердив, що проживає з племінником [PERSON] , перебуває під його постійним доглядом, племінник і його дружина [PERSON] добре до нього ставляться, не ображають і постійно допомагають. На пряме запитання суду відповів, що не заперечує, аби [PERSON] став його офіційним опікуном. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Судом встановлено наявність таких приязних взаємин: заявник тривалий час здійснює фактичний догляд за дядьком, забезпечує його потреби, підопічний висловив довіру до заявника та згоду на встановлення опіки з його боку. Передбачених статтею 64 ЦК України обставин, які б унеможливлювали призначення [PERSON] опікуном, судом не встановлено: заявник не позбавлений батьківських прав, його поведінка та інтереси не суперечать інтересам [PERSON] . За вказаних обставин, перевіривши відповідність подання органу опіки та піклування про доцільність призначення [PERSON] опікуном вимогам закону, його обґрунтованість та зміст, та надавши йому оцінку в сукупності з іншими доказами у справі, суд констатує, що воно відповідає вимогам закону щодо змісту та обґрунтованості. У суду не викликає сумнівів, що призначення [PERSON] опікуном відповідатиме найкращим інтересам недієздатного [PERSON] в аспекті забезпечення останньому можливостей для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту його прав і свобод, з урахуванням того, що заявник вже фактично здійснює функції опікуна протягом тривалого часу та має з підопічним приязні, довірливі стосунки. Щодо строку дії рішення На виконання вимог частини шостої статті 300 ЦПК України суд визначає строк, на який особа визнається недієздатною, що не може перевищувати двох років. Зважаючи на потреби [PERSON] , які зумовлені його захворюванням (хворіє на хронічний стійкий психічний розлад параноїдну шизофренію (F 20.0) з дитинства, має інвалідність першої групи безтерміново з 1994 року, внаслідок чого не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду), а також його особу, зокрема вік (50 років на момент розгляду справи) та соціальний статус (інвалід з дитинства, потребує постійного догляду, інших осіб, здатних здійснювати догляд, не має), суд вважає за необхідне визначити строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною на максимальний строк два роки з дня набрання рішенням законної сили, що відповідатиме найкращим інтересам [PERSON] та забезпечить стабільність правового статусу підопічного і опікуна. Щодо судових витрат Згідно з листом Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» витрати на проведення судово-психіатричної експертизи [PERSON] становлять 9 229 грн 28 коп. (а.с. 4849). Відповідно до частини другої статті 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. З огляду на це зазначені витрати підлягають компенсації за рахунок Державного бюджету України на користь Вінницької філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

Outcome: approved