Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. Представник позивача Бітова Надія Іванівна в інтересах [PERSON] звернулася до суду із позовом до Новокаховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області про визнання права власності. Позов обгрунтований тим, що [PERSON] була змушена у квітні 2022 році покинула своє постійне місце проживання з Херсонської області у зв`язку із військовою агресією та переміститись до м. Одеси. На даний час перебуває на обліку внутрішньо-переміщених осіб. Відповідно до договору дарування від 17 липня 1993 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . На вказаному договорі дарування від 17 липня 1993 року міститься реєстраційний напис, згідно з яким право приватної власності [PERSON] на вищезазначений будинок було зареєстровано Каховським державним бюро технічної інвентаризації, що підтверджує штамп на останньому аркуші договору. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (у редакції станом на час подачі позову), Новокаховська міська територіальна громада з 24.02.2022 є тимчасово окупованою територією до цього часу. З метою реєстрації права власності в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, а саме, на вказану квартиру позивач звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно Юридичного департаменту Одеської міської ради, проте у здійсненні реєстрації права власності було відмовлено. Підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій є завершення строку, встановленого п. 1 ч. 3 ст. 3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як зазначено у рішенні відсутність відповіді по підтвердження або відсутність реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не дає змоги підтвердити чи не був зазначений об`єкт реєстрований за іншою особою. У зв`язку з викладеним, просила визнати за [PERSON] , [INFO] , право приватної власності на будинок [ADDRESS] , загальною площею 75,6 м 2, житловою площею 49,6 м 2 . У підготовче засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримала Представник відповідача Новокаховської міської ради у підготовче засідання не з`явився. Надав клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача, позов визнав. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 19.11.2025 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 28.01.2026 постановлено ухвалу про розгляд справи за результатами підготовчого провадження. Фактичні обставини, які встановив суд. За договором від 17 липня 1993 року, [PERSON] прийняла в дар житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а. с. 10). На вказаному договорі дарування від 17 липня 1993 року міститься реєстраційний напис, згідно з яким право приватної власності [PERSON] на вищезазначений будинок було зареєстровано Каховським державним бюро технічної інвентаризації, що підтверджує штамп на останньому аркуші договору №278 (а. с. 11). 15 вересня 2025 року постановлено Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80845280 державним реєстратором Юридичного департаменту Одеської міської ради Карпухіною Л. В., підставою для відмови в проведенні реєстраційних дій є завершення строку, встановленого п.1 ч. 3 ст. 3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», як зазначено у рішенні відсутність відповіді по підтвердження або відсутність реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] не дає змоги підтвердити чи не був зазначений об`єкт реєстрований за іншою особою (а. с. 12). За технічним паспортом, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] має наступні характеристики: А житловий будинок (загальною площею 75,6 м 2, житловою площею 49,6 м 2), а веранда, під а погріб, а1 тамбур, Б літня кухня, Г гараж, Д сарай, Е туалет, №1 паркан, №2 ворота, №3 хвіртка, №4 водопровід, №5 мощення (а. с. 26-27). Норми права, які застосував суд. Статтею 328 ЦК України визначено презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, власник не зобов`язаний у кожному випадку доводити іншим особам правомірність набуття права власності на належне йому майно. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а вважається лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Досліджуючи обставини існування в особи права власності, суд має передусім встановлювати підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Відповідну правову позицію викладено: у постановах ВП ВС: від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 05.06.2019 у справі № 392/1829/17, у постанові об`єднаної палати КГС ВС: від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, у постановах КГС ВС: від 29.08.2019 у справі № 910/10984/18, від 11.06.2020 у справі № 910/10006/19. Згідно із ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України №1952-IV, будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації, відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з ч. 3 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 28 цього Закону. До запровадження в Україні електронної системи - Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, державна реєстрація права власності, що здійснювалася на паперових носіях (реєстраційних книгах, архівних/реєстраційних справах) проводилася БТІ. Отже, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідну правову позицію викладено в постановах КГС ВС: від 05.09.2019 у справі № 921/320/18, від 22.05.2019 у справі № 918/410/18, від 20.05.2020 у справі № 911/1603/19. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновки про те, що «з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності). Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Спосіб захисту, передбачений статтею 392 ЦК України є різновидом загального способу захисту - визнання права, а тому його може бути використано в зобов`язальних відносинах за відсутності іншого, крім судового, шляху відновлення порушеного права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц «Щодо ефективного способу захисту прав покупця (інвестора) у разі порушення продавцем умов договору купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно з передачі усіх необхідних документів для оформлення права власності на це майно»). Висновки суду. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які представник позивача посилався, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 17 липня 1993 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . На вказаному договорі дарування від 17 липня 1993 року міститься реєстраційний напис, згідно з яким право приватної власності [PERSON] на вищезазначений будинок було зареєстровано Каховським державним бюро технічної інвентаризації. Для реєстрації права власності, зокрема внесення відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу необхідна довідка комунального підприємства «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради, реєстри якого залишилися на ТОТ. З огляду на викладене, а також беручи до уваги, що позивач мають труднощі в реалізації своїх прав, в позасудовому провадженні врегулювати спір неможливо, тому позов є обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню. На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України,

Outcome: approved