Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до КНП "Центр Первинної медико-санітарної допомоги" Коростишівської міської ради про визнання протиправним наказу про звільнення та поновлення на роботі. В обґрунтування позову зазначив, що наказом №64/к/тр від 29.05.2025 року «Про звільнення [PERSON] » звільнило [PERSON] , позивача по справі, лікаря загальної практики-сімейного лікаря амбулаторії загальної практики-сімейної медицини м.Коростишів, 29 травня 2025 року за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України. Підставою в якому зазначено: п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України, акт службового розслідування від 26.05.2025 року та пояснення [PERSON] від 27.05.2025 року. Позивач не погоджується із наказом №64/к/тр від 29.05.2025 року про його звільнення та вважає його не необґрунтованим, неправомірним та прийнятим із порушенням норм права. Зазначає, що раніше до нього не застосувались заходи дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що в свою чергу виключає можливість його звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України, якщо до працівника раніше не застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення. Наказ також вважає безпідставним, оскільки відповідачем не зазначено в чому полягає тяжкість проступку, яка заподіяна шкода протиправними на їх думку діями [PERSON] . Відсутнє обгрунтування чому саме позивач заслуговує на застосування найсуворішого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення і чому не можна було обійтись доганою. Також позивач зазначає, що навіть якщо і вважати, що було вчинено дисциплінарний проступок, то закінчились строки притягнення до дисциплінарної відповідальності, оскільки по версії відповідача проступки були вчинені у період з 06.12.2023 по 19.12.2023, а позивача притягнули до дисциплінарної відповідальності лише 29.05.2025 року, тобто по за межами шести місяців з моменту вчинення. Крім того, відповідачем не враховано попередню роботу працівника, а саме те що [PERSON] більше 40 років пропрацював лікарем і на момент звільнення не мав діючих дисциплінарних стягнень. Також, позивач звертає увагу на те, що відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації, а також припинення трудового договору з домашнім працівником з ініціативи роботодавця відповідно до статті 173-6 цього Кодексу), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Відповідно до довідки №26 від 23.06.2025 року, XXVII-ою звітновиборною конференцією Житомирської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України, [PERSON] обраний членом Житомирського обласного комітету профспілки працівників охорони здоров`я України та членом Президії Житомирського обласного комітету профспілки працівників охорони здоров`я України. Однак, в порушення вимог ст. 43 КЗпП України, [PERSON] був звільнений без попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої він є. З зазначених підстав позивач просить визнати протиправним та скасувати наказ комунального некомерційного підприємства «Центр Первинної медико-санітарної допомоги» Коростишівської міської ради №64/к/тр від 29.05.2025 року «Про звільнення [PERSON] ». Поновити [PERSON] на посаді лікаря загальної практики - сімейного лікаря амбулаторії загальної практики-сімейної медицини м.Коростишів з 30.05.2025 року та стягнути з відповідача середній заробіток за весь період вимушеного прогулу. Позивач та його представник до суду з`явились, позов підтримали та просять їх задоволити із зазначених в ньому підстав. Представник відповідача проти позову заперечила, вважає позов безпідставним. Зазначила, що [PERSON] вчиняв систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, що було виявлено в ході службового розслідування, що і стало підставою для звільнення. Також зазначає, що в КНП "Центр Первинної медико-санітарної допомоги" Коростишівської міської ради створена профспілкова організація до якої [PERSON] не входить, а тому при звільненні погодження профспілкової організації не було потрібне. Заслухавши пояснення сторін та покази свідка, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстава. При розгляді справи судом встановлено, що на підтвердження своїх доводів позивачем надано копію трудової книжки виданої на ім`я « [PERSON] », [INFO] , серії [NUMBER] , яка містить запис про прийняття на роботу лікаря фізіотерапевта з 01.08.1984 року до Коростишівської районної лікарні. 23.08.2019 року назву посади «Лікар загальної практики - сімейної медицини» змінено на «Лікар загальної практики - сімейний лікар» для приведення у відповідність до Національного класифікатора України. 17.11.2020 КНП «Центр Первинної медико-санітарної допомоги» перейменовано в КНП «Центр Первинної медико-санітарної допомоги» Коростишівської міської ради. 29.05.2025 наказом №64/к/тр від 29.05.2025 року позивач звільнений за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України. Згідно копії наказу № 64/к/тр від 29 травня 2025 року [PERSON] звільнений із посади лікаря загальної практики сімейного лікаря амбулаторії загальної практики-сімейної медицини м. Коростишів відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України. З наказом позивач ознайомлений під підпис 29.05.2025 року. Під час ознайомлення зазначив, що з наказом не погоджується. Також позивачем до позовної заяви долучено Лист Коростишівської міської ради за №03-23/845 від 31.03.2025 року, яким повідомлено Директора КНП «Центр ПМСД» Коростишівської міської ради про те, що на розгляді у Коростишівській міській раді перебуває повідомлення слідчого управління ГУНП в Житомирській області від 31 березня 2025 року № 72049-2025 щодо проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024060000000427 від 23 травня 2024 року за ч. 3, 4 ст. 354, ч. 1, 2 ст. 369 - 2 Кримінального кодексу України та скерованого обвинувального акту, за результатами досудового розслідування, в межах кримінального провадження за № 12025060000000197 від 28 лютого 2025 року за ч. 3, ст. 354 Кримінального кодексу України. Враховуючи повноваження директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Коростишівської міської ради відповідно до Статуту закладу, затвердженого рішенням тридцять дев`ятої (позачергової) сесії Коростишівської міської ради восьмого скликання від 10 жовтня 2024 року № 802 та Контракту, укладеного з головним лікарем від 29 грудня 2023 року № 67 та додаткових угод до Контракту № 67 від 09 вересня 2024 року №1 та від 01 листопада 2024 року № 2, просять провести службове розслідування щодо законності вчинення дій службовими особами КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Коростишівської міської ради, зазначеними у вищевказаному листі ГУНП в Житомирській області, відсторонивши їх від виконання своїх службових обов`язків на період проведення службового розслідування. Зі змісту повідомлення слідчого управління ГУНП в Житомирській області від 31 березня 2025 року № 72049-2025 вбачається, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Житомирській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024060000000427 від 23.05.2024 за ч. З, 4 ст. 354, ч. 1, 2, 369-2 КК України. В ході досудового розслідування наведеного кримінального провадження повідомлено про підозру [PERSON] , який працевлаштований в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Коростишівської міської ради, та який обіймає посаду сімейного лікаря. Обіймаючи вищевказану посаду отримував від пацієнтів неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів за надання фіктивних лікарняних листів, медичних висновків, довідок, заключень щодо наявності фіктивного ступеню захворювання, що в подальшому слугували для прийняття лікарською консультативною комісією висновків, які ставали підставами для проходження медико-соціальної експертизи та визначення ступеню непридатності. Разом із тим, за результатами досудового розслідування, в межах кримінального провадження за №12025060000000197 від 28.02.2025 за ч. 3, ст.354 КК України до Коростишівського районного суду також скеровано обвинувальний акт, щодо вчинення [PERSON] (сімейним лікарем, заступником головного лікаря з медичного обслуговування населення КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Коростишівської міської ради) кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.354 КК України. У зв`язку із чим, просять забезпечити проведення службового розслідування. 31.03.2025 директором КНП «Центр ПМСД» Коростишівської міської ради Петренко І. винесено наказ №39/к/тр "Про проведення службового розслідування", яким визначено створити комісію для службового розслідування за фактами отримання від пацієнтів неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів за надання фіктивних лікарняних листів, медичних висновків, довідок, заключень, щодо наявності фіктивного ступеню захворювання, що в подальшому слугували для прийняття лікарсько-консультативною комісією висновків, які ставали підставами для проходження медико-соціальної експертизи та визначення ступеня непрацездатності лікарем загальної практики - сімейним лікарем АЗПСМ м. Коростишів [PERSON] та медичним директором, лікарем загальної практики - сімейним лікарем [PERSON] . Визначено проведення службового розслідування в період з 31.03. по 30.04. 2025 року включно. Згідно з копією наказу КНП «Центр ПМСД» Коростишівської міської ради від 31.03.2025 року № 41/к/тр «Про відсторонення від роботи [PERSON] », позивача відсторонено від виконання трудових обов`язків на час проведення службового розслідування без збереження заробітної плати з 02.04.2025 року. Наказом директора КНП «Центр ПМСД» Коростишівської міської ради Петренко І. №56/к/тр від 28.04.2025 продовжено строк проведення службового розслідування по даним фактам до 31 травня 2025 року. За результатами службового розслідування комісію зобов`язано скласти відповідний акт. Зі змісту Акту службового розслідування від 26.05.2025 слідує, що комісією було встановлено, що медичним директором, лікарем загальної практики-сімейним лікарем КНП «ЦПМСД» Коростишівської міської ради [PERSON] та сімейним лікарем [PERSON] в роботі систематично допускаються грубі порушення вимог галузевих наказів МОЗ України, що призвело до неналежного заповнення медичної документації, внесення до Висновків форми 080-/о недостовірної інформації про стан здоров`я пацієнтів, відсутність записів у медичній документації про обсяги надання первинної медичної допомоги медичним закладом. Також, ними допущено порушення вимог ст. 139 КзпП України. Враховуючи вищевикладене, та те, що факти викладені в листі старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Житомирській області Ірини Титаренко в процесі службового розслідування знайшли своє підтвердження та те, що в діях медичного директора, сімейного лікаря [PERSON] та сімейного лікаря [PERSON] вбачаються ознаки кримінального правопорушення це підроблення офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків комісія рекомендує, на підставі ст. 147 КзПП України застосувати до медичного директора, лікаря загальної практики-сімейного лікаря [PERSON] та сімейного лікаря [PERSON] дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. Зі змісту Подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності лікаря, загальної практики-сімейного лікаря АЗПСМ м. Коростишів КНП «Центр ПМСД» Коростишівської міської ради Янчука В.Г. №2/410/01-16 від 26.05.2025 направленого на розгляд до Голови Житомирської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я [PERSON] слідує, що КНП «Центр ПМСД» Коростишівської міської ради вважає за необхідне пригнути лікаря загальної практики-сімейного лікаря АЗПСМ м. Коростишів [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у виді звільнення згідно п.1 ст. 41 «Додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця з окремими категоріями працівників за певних умов» і ст. 147 «Стягнення за порушення трудової дисципліни» КЗпП України. Вказане подання, листом № 448/01-16 від 28.05.2025 року КНП «Центр ПМСД» Коростишівської міської ради відкликане без розгляду, у зв`язку із тим, що [PERSON] не являється членом Первинної профспілкової організації вільної профспілки медичних працівників України КНП «Коростишівський центр ПМСД» Коростишівської міської ради. З довідки № 26 від 23.06.2025 наданої Головою обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я Житомирської області слідує, що XXVII-ою звітновиборною конференцією Житомирської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України, [PERSON] обраний членом Житомирського обласного комітету профспілки працівників охорони здоров`я України та членом Президії Житомирського обласного комітету профспілки працівників охорони здоров`я України. Відповідно до письмових пояснень голови обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я [PERSON] № 36 від 15.09.2025 року, які вона підтвердила будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка, слідує, що звільнення [PERSON] проведено без звернення з поданням до первинної профспілкової організації КНП «Центр ПМСД» Коростишівської міської ради, керівником якої він є, а також до вищого виборного органу цієї професійної спілки - до Житомирської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України. Відповідно до копії витягу з протоколу №27 звітно-виборної конференції Житомирської обласної організації профспілки працівників охорони здоров`я України від 02.09.2020 року, головою первинної профспілкової організації КНП «Коростишівський центр ПМСД» обрано [PERSON] . З характеристики КНП «Центр ПМСД» Коростишівської міської ради (без зазначення дати) наданої на [PERSON] вбачається, що по місцю роботи він характеризується позитивно. Рішенням Коростишівської міської ради від 14.09.2021 №304 «Про присвоєння звання «Почесний громадянин міста Коростишева [PERSON] » було вирішено присвоїти звання «Почесний громадянин міста Коростишева» за особливі заслуги перед містом [PERSON] . З нагоди Дня медичного працівника [PERSON] неодноразово нагороджувався Грамотами та подяками. Заперечуючи проти задоволення позову представником відповідача надано до суду письмові заперечення, до яких в якості доказів долучено документи, що підтверджують прийняття [PERSON] на роботу до Коростишівської лікарні та первинні документи щодо реєстрації Вільної профспілки медичних працівників України КНП «Коростишівський центр ПМСД» Коростишівської міської ради. Згідно довідки № 8 від 20.10.2025 [PERSON] протягом усього часу роботи в КНП «Коростишівський центр ПМСД» Коростишівської міської ради не перебував у членах профспілкової організації. Документи, які б свідчили про те, що до [PERSON] раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи, тобто повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків, раніше накладене дисциплінарне стягнення не знято і не погашено, до заперечень та в ході судового розгляду до суду надано не було. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України). Відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок і попередню роботу. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення. З вказаної підстави працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, потрібно з`ясувати, в чому конкретно полягало порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України та чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18, при вирішенні спорів осіб, звільнених згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, необхідно враховувати, щороботодавець вправі розірвати трудовий договір з цієї підстави лише за умови, що до працівника раніше застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків його не знято і не погашено. Отже, при звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок; чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин. Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України необхідна наявність сукупності таких умов: - порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудових функцій працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; - невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин, умисно або з необережності; - невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинне бути систематичним; - враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; - з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Тому для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше. В ході розгляду справи встановлено, що наказом №64/к/тр від 29.05.2025 року позивача [PERSON] , лікаря загальної практики-сімейного лікаря амбулаторії загальної практики-сімейної медицини м.Коростишів, звільнено за систематичне невиконання без поважних причин обов`язків, покладених трудовим договором, на підставі п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України. Підставою для звільнення в оскаржуваному наказі зазначено: п.3 ст.40 Кодексу законів про працю України, акт службового розслідування від 26.05.2025 року та пояснення [PERSON] від 27.05.2025 року. В той же час, матеріали справи не містять і в ході розгляду судом не встановлено, що до [PERSON] роботодавцем в особі КНП «Коростишівський центр ПМСД» Коростишівської міської ради раніше вже застосовувалось дисциплінарне стягнення і на момент повторного невиконання ним без поважних причин трудових обов`язків його не знято і не погашено. Зазначене свідчить про відсутність систематичних порушень і систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, що могло бути підставами для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Вказаний висновок суду узгоджується із правовими висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18. Таким чином, оскільки звільнення позивача відбулося без дотримання вимог трудового законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поновлення позивача на посаді та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Встановивши істотне порушення прав особи щодо її безпідставного звільнення з роботи, що є підставою для визнання протиправним та скасування наказу № 64/к/тр від 29 травня 2025 року про звільнення [PERSON] з посади лікаря загальної практики сімейного лікаря амбулаторії загальної практики-сімейної медицини м. Коростишів відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України та поновлення на роботі, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, в тому числі і щодо істотності виявлених в ході службового розслідування порушень, строків накладення дисциплінарного стягнення та наявності підстав для погодження звільнення із профспілковим комітетом, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Також суд зазначає, що частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою. Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою. Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці. У постанові від 08 лютого 2022 року (справа № 755/12623/19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19) задля формування єдиної судової практики щодо застосування частини другої статті 233 КЗпП України до вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі, що передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16 (провадження № 11-134ас18) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин». Позивач [PERSON] просить стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 травня 2025 року, з дня звільнення, по день ухвалення рішення суду. Середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 30 травня 2025 року по 29 січня 2026 року. Статтею 27 Закону №108/95-ВР передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] з 30 травня 2025 року по 29 січня 2026 року включно становить 230 340,25 грн. (1316,23 грн. * 175 робочих дні, з яких: 1316,23 грн. - середньоденний заробіток позивача згідно довідки КНП "Центр Первинної медико-санітарної допомоги" Коростишівської міської ради № 849/03-28 від 01.10.2025, з розміром якої сторони погоджуються; 175 - кількість робочих днів у період вимушеного прогулу). Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 травня 2025 року по 29 січня 2026 року включно в сумі 230 340,25 грн., яка визначена без урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Також суд зазначає, що відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 20 березня 2025 року у справі №990/317/23, «при вирішенні спору із стягнення винагороди за працю (заробітної плати) суд виходить із встановлених у справі обставин щодо розміру винагороди (заробітної плати), на отримання якої працівник має право відповідно до закону та/або умов трудового договору (контракту). Роботодавець із нарахованої працівнику винагороди (заробітної плати), в тому числі стягнутої за рішенням суду, як податковий агент в силу підпункту 168.1.1 пункту 168.1.1 статті 168 Податкового кодексу України зобов`язаний утримати й перерахувати до відповідного бюджету встановлену законом суму податку (обов`язкового платежу). Правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податку (обов`язкового платежу) із належної працівникові відповідно до умов трудового договору (закону) винагороди (заробітної плати) знаходяться у площині податкових, а не трудових відносин, а тому суд при вирішенні спору про стягнення винагороди (заробітної плати) не вирішує питання про належні до сплати податки (обов`язкові платежі)». Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, відповідно до ст.. 430 ЦПК України допустити до негайного виконання. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved