Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

ТОВ «Бізнес Позика», в інтересах якого діє Козак Т.О., звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначило, що 12.02.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем був укладений договір № 489710-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, який був підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 12.02.2024 року за допомогою відеоверифікації відповідач повідомив ТОВ «БІЗПОЗИКА» свій фінансовий номер телефону [NUMBER] та паспорт громадянина України у формі ID-карти № [NUMBER] . Кредитодавець надав позичальникові кредит у розмірі 34 000,00 грн., строком на 24 тижні до 29.07.2024 року, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 2,0000000% в день (стандартна ставка), 1,15095296% в день знижена процентна ставка, комісія за надання кредиту 5 100,00 грн. Сторони на момент укладення Договору встановили графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься Знижена процентна ставка. 12.02.2024 року позивач через партнера ТОВ «ПрофітГід», з яким укладено договір №ПГ-5 від 04.11.2020 року, видав позичальнику кредит в розмірі - 34 000,00 грн., на картковий рахунок № [NUMBER] вказаний позичальником в реквізитах кредитного договору та своєму особистому кабінеті на сайті, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі. Також, позивач вказує, що Суворовським районним судом м. Одеси рішенням від 15.04.2025 року по справі № 523/14914/24 преюдиційно встановлено, що 12 лютого 2024 року між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] було підписано Договір №489710-КС-001 про надання кредиту, у електронній формі. Боржник частково погашав заборгованість, через його особистий кабінет, що знаходиться на офіційному сайті ТОВ «БІЗПОЗИКА» https://bizpozyka.com/ через партнера Позивача - ТОВ «ПрофітГід» на підставі Договору про надання послуг № ПГ-5 від 04.11.2020 року. Не погоджуючись з рішенням №523/14914/24 Суворовського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2025 року [PERSON] подав апеляційну скаргу, яку 11.06.2025 року Одеським апеляційним судом було повернуто заявникові. Того ж дня, рішення по справі №523/14914/24 набрало законної сили. Станом на дату подання позовної заяви, заборгованість відповідача перед позивачем за Договором про надання кредиту №489710-КС-001 складає 128 887,52 грн., які позивач просив стягнути з відповідача та покласти на [PERSON] судові витрати. Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 01.08.2025 року відкрито провадження у вищенаведеній справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 22.09.2025 року представник відповідача Матковський Ю.І. суду заяву про залишення позову без розгляду, згідно якого вказав, що у провадженні Касаційного цивільного суду перебуває справа № 523/14914/24 за касаційною скаргою [PERSON] на ухвалу Київського апеляційного суду від 11.06.2025 року по справі за його позовом до ТОВ «Бізнес позика» про визнання договору про надання кредиту недійсним та стягнення моральної шкоди. Отож, позивач, незважаючи на справу № 523/14914/24, звернувся до Пересипського районного суду м. Одеса, всупереч вимогам статті 257 ЦПК України, з новим позовом, у якому заявлені вимоги хоч і частково відрізняться за формулюванням, але були предметом розгляду по справі 523/14914/24 та стосуються того самого договору кредиту та фактично дублюють предмет спору та його підстави, який уже перебуває на розгляді суду касаційної інстанції. На думку представника відповідача, подання і паралельний розгляд двох справ між тими самими сторонами і з того самого правовідношення суперечить принципу правової визначеності та може призвести до ухвалення різних за змістом рішень, тому просив залишити позовну заяву ТОВ «Бізнес позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором по справі № 523/13287/25 без розгляду. 27.10.2025 року представник відповідача надав письмові пояснення, згідно яких вказав, що позовна заява базується на обставинах, які не відповідають фактичним обставинам справи та на неправильному застосуванні норм матеріального права. Так, стороною позивача не було надано доказів належного підписання договору №489710-КС-001, тому вважати його належним і укладеним стає неможливо. Також, на підтвердження заборгованості стороною позивача було надано лише розрахунок заборгованості, тож можна дійти до висновку, що стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів, які б вказували на наявну заборгованість, що фактично є підставою для відмови у задоволені позовної заяви. Крім того, із матеріалів справи не вбачається здійсненням позивачем обов`язкового досудового врегулювання спору, а тому дана позовна заява не підлягає поверненню відповідно до приписів ст.185 ЦПК України. Представник відповідача наголосив, що вимога позивача про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. З урахуванням викладеного, [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову ТОВ «Бізнес позика» у повному обсязі. 29.10.2025 року представник позивача надав клопотання про залишення письмових пояснень представника відповідача без розгляду, мотивуючи його тим, що відповідач у визначений судом строк не подав відзив на позовну заяву, тим самим втративши можливість реалізувати відповідне процесуальне право, передбачене ст. 178 ЦПК України. Подати свої заперечення щодо позовної заяви, доводи, пояснення, міркування, а також надати докази на підтвердження своїх тверджень, доводів та міркувань, відповідач може виключно через подання заяв по суті справи, якими для нього у відповідності до ст. 174 ЦПК України є відзив на позовну заяву та заперечення. 04.11.2025 року представник відповідача надав заяву про залишення клопотання представника позивача без розгляду, оскільки [PERSON] не надав належних та допустимих доказів, щодо представництва ТОВ «Бізнеспозика», тому останній немає права щодо представництва позивача в суді. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд не вважає слушним твердження представника відповідача про те, що в провадженні суду перебуває цивільна справа, яка стосується того самого договору кредиту та фактично дублює предмет спору та його підстави, який уже перебуває на розгляді суду касаційної інстанції, а відтак вказаний позов підлягає залишенню без розгляду. Так, Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15.04.2025 року по справі № 523/14914/24[PERSON] відмовлено в задоволенні позову до ТОВ «Бізнеспозика» про визнання недійсним договору про надання кредиту №489710-КС-001 від 12.02.2024 року. Вказане рішення суду набрало законної сили 11.06.2025 року, після постановлення ухвали Одеського апеляційного суду по вказаній справі. При цьому, стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №489710-КС-001 від 12.02.2024 року не було предметом розгляду у вказаній справі. Судом встановлено, що 12.02.2024 року між сторонами укладено Договір про надання кредиту №489710 КС-001 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». 12.02.2024 року за допомогою відеоверифікації [PERSON] повідомив ТОВ «БІЗПОЗИКА» свій фінансовий номер телефону [NUMBER] та паспорт громадянина України у формі ID-карти № [NUMBER] , що підтверджує факт звернення відповідача за оформленням кредиту до ТОВ «БІЗПОЗИКА» та належності відповідачу фінансового номеру телефону: [NUMBER] та паспорту громадянина України у формі ID-карти № [NUMBER] . Відповідно до розділу 2 Кредитного договору, ТОВ «Бізнеспозика» надав відповідачу грошові кошти у розмірі 34 000,00 грн, строком до 29.07.2024 року, на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором та Правилами про надання грошових коштів у кредит. стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 2,00000000, фіксована. Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,15095296, фіксована. Комісія за надання Кредиту: 5 100,00 грн. Орієнтовна загальна вартість наданого Кредиту: 88 440,00 грн. Загальні витрати за Кредитом: 54 440,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 9192,13 процентів. Дата видачі Кредиту 12.02.2024. Дата повернення Кредиту 29.07.2024. Відповідно до п.7.3.1. кредитного договору, [PERSON] підтвердив, що до укладання Договору він отримав від кредитодавця (в т.ч. кредитного посередника) інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови Договору і Правила, що розміщені на сайті Кредитодавця. Відповідно до п. 3.2.3. кредитного договору, сторони на момент укладення договору встановили орієнтований графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись. Так, в період часу з 26.02.2024 по 29.07.2024 щомісячними платежами по 7 370,00 грн. позичальник мав сплатити кредит, встановлені відсотки за користування коштами та супутні з ним витрати. Згідно п. 3.2.1. кредитного договору сторонами було визначено, що у разі якщо погашення Кредиту здійснюється згідно погодженого Сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого Кредиту, то зобов`язання Позичальника по сплаті Процентів за користування Кредитом розраховуються відповідно до Зниженої процентної ставки, що вказана в п. 2.4. Договору. Пунктом 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору. Відповідно до умов п. 3.2.4. договору, у випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, Кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань Позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за Зниженою процентною ставкою, при чому проценти за користування Кредитом нараховуються на фактичний залишок суми Кредиту. Всі нараховані проценти за користування Кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому Сторони погодили, що Кредитодавець за аналогією з порядком, визначеним в абз. 2 п. 1 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» надає Позичальнику оновлений графік платежів шляхом відображення такого графіку в Особистому кабінеті Позичальника. На виконання умов кредитного договору, 12.02.2024 року позивач через партнера ТОВ «ПрофітГід» (оператор послуг платіжної інфраструктури ТОВ "Платежі Онлайн», система Platon), видав позичальнику кредит в розмірі - 34 000,00 грн., на картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний позичальником в реквізитах кредитного договору та своєму особистому кабінеті на сайті Кредитодавця - https://my.bizpozyka.com, що підтверджується витягом з анкети клієнта від 04.07.2025р., інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» (система Platon) №926/10 від 17.10.2024р., чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі. Таким чином, позивач свої зобов?язання за договором кредиту виконав та надав позичальнику грошові кошти в розмірі 34 000 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника, яку ним було вказано в особистому кабінеті. Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15.04.2025 року за позовом [PERSON] до ТОВ «Бізнеспозика» про визнання недійсним договору про надання кредиту №489710-КС-001 від 12.02.2024 року, яке набрало законної сили 11.06.2025 року, судом встановлено, що: «…пунктами 7.3.1., 7.4.4., 7.4.6. Кредитного договору передбачено, що: до укладення Кредитного договору Позичальник (Позивач) отримав від Кредитодавця (Відповідача) інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови Договору і Правила, що розміщені на сайті Кредитодавця; Позичальник (Позивач) підтверджує, що він ознайомлений з Договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір з вільним волевиявленням…»; «В судовому засіданні встановлено, що Позивач перед укладенням кредитного договору в електронній формі, мав можливість у особистому електронному кабінеті ознайомитись з усіма його умовами та прийняти усвідомлене рішення про укладення Кредитного договору…»; «Суд, вважає, що позивач, як дієздатна особа усвідомлювала значення своїх дій, а тому він вирішив укласти кредитний договір. Окрім того, в судовому засіданні представник позивача не заперечував того факту, що позивач мав бажання укласти кредитний договір, оскільки йому були терміново потрібні кошти на лікування батька. На підставі викладеного, суд вважає, що посилання позивача на те, що йому не були зрозуміли умови кредитування, а також наявність встановленого розміру процентної ставки є безпідставним…»; «Суд вважає, що укладений між сторонами кредитний договір не суперечить актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним». Згідно ст. 82 ч. 4 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом встановлено, що уклавши у визначеному законодавством порядку Договір про надання кредиту №489710 КС-001 від 12.02.2024 року та отримавши кредитні кошти в розмірі 34 000 грн., відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування коштами та комісію за надання кредиту в порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів. Позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за вказаним договором. Суд бере до уваги, що згідно Інформаційної довідки ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» № 921/10 від 17.10.2024 р. відповідачем було сплачено за кредитним договором № 2774009215 28.02.2024 року 7370 грн. та 19.03.2024 року 7370 грн., тобто суми, які відповідають кредитним зобов`язанням [PERSON] за графіком погашення кредиту. Вказане підтверджує, що під час укладення кредитного договору відповідач погодився з запропонованими кредитним договором умовами і частково його виконав. Згідно п.3.5. кредитного договору, сторонами було погоджено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язанням за Договором у повному обсязі ця сума погашає вимоги Кредитодавця у такій черговості: у першу чергу прострочена сума Кредиту та прострочені Проценти за користування Кредитом; у другу чергу сума Кредиту та Проценти за користування Кредитом; у третю чергу неустойка (штраф) та інші платежі відповідно до Договору. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість перед позивачем, станом на день подачі позову в загальному розмірі 128 887,52 грн., з яких: 34 000 грн. сума прострочених платежів по тілу кредиту; 93179,04 грн. сума прострочених платежів по процентам, а також 1708,28 грн. суми заборгованості за комісією. Доказів повного повернення кредитних коштів, оплати за користування кредитом матеріали справи не містять. Суд не вважає слушними посилання відповідача на те, що заборгованість за кредитом не обґрунтована та завищена, оскільки кредитним договором був встановлений орієнтовний графік платежів, відповідно до якого позичальник повинен був здійснювати платежі у відповідному розмірі та у відповідні дати. У випадку здійснення [PERSON] платежів у відповідності до встановленого графіку платежів, йому дійсно потрібно було б сплатити суму орієнтовної загальної вартості кредиту, яка зазначена у кредитному договорі. Якщо боржник не здійснює платіж (платежі) за графіком або здійснює його (їх) у меншому розмірі, ніж передбачено графіком, це закономірно призводить до нарахування процентів у більшому розмірі, тому що за умовами договору проценти нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Крім того, суд бере до уваги, що відповідач жодним чином не пояснив, чому вважає доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості за кредитним договором необґрунтованим та таким, що не узгоджується з матеріалами справи. Відповідач не був позбавлений можливості надати свій розрахунок заборгованості за кредитним договором. Також, суд бере до уваги, що ТОВ «Бізнес Позика» просить стягнути з відповідача лише заборгованість по тілу кредиту, процентам та комісії за надання кредиту, які були нараховані відповідно до умов кредитного договору та норм Цивільного кодексу України, не нараховуючи штрафних санкцій та процентів після закінчення строку дії кредитного договору. Доказів здійснення [PERSON] платежів за кредитним договором у розмірі та строк, відповідно до встановленого у кредитному договорі та графіку платежів сторона відповідача суду не надала. З огляду на викладене, між сторонами виникли кредитні правовідносини, де відповідачем порушено право позивача на отримання заборгованості, тому, при вирішенні вказаного спору суд керується ст. 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.627-629, 638 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно з ч. 3 ст.11 Закону «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Надаючи оцінку наданим позивачем та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом встановлено, що спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором. Сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. При укладенні кредитного договору сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Таким чином, з урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених судом доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у відповідача утворилась заборгованість, в зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на свою користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн суд керується наступним. Кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59 Конституції України). Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що у вказаній справі позивачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн, які підтверджуються договором про надання правничої допомоги від 01.10.2024 року, рахунком-фактурою № Р-00000228 від 04.07.2025 року, актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № Р-00000228-04-07/25 від 04.07.2025 року, платіжною інструкцією №4620 від 04.07.2025 року. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26 серпня 2024 року по справі № 932/10156/21. Суд вважає, що вказана сума витрати на професійну правничу допомогу є співмірною з наданими адвокатом обсягом послуг та відповідає критерію реальності таких витрат і розумності їхнього розміру. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь ТОВ «Бізнес Позика» сплачені позивачем і документально підтвердженні судові витрати на оплату судового збору в сумі 2411,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн.

Outcome: approved