Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. У обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що з 12 квітня2021 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем.Від даного шлюбу мають малолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не розірвано. Дитина проживає з позивачкою. Відповідач мешкає окремо добровільно не надає матеріальної допомоги. матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Ухвалою від 30.09.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Представник відповідача адвокат Єфанова Н.С. надала до суду відзив, зазначила, що відповідач не заперечує батьківства та обов`язку брати участь в утриманні дитини. Однак зазначає про те, що позивачка не надає відповідачку інформації про місце проживання дитини, фактично переховує її місце проживання, перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною. Позивачка є внутрішньо переміщеною особою, а на даний час фактично проживає за кордоном. На даний час відповідач має нову сім`ю та виконує обов`язки по утриманню малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та другої дружини [PERSON] , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та не має власного заробітку. Просила відмовити у стягненні з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини, визначити розмір аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. У судове засідання позивачка не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглядає справу за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин 1 та 2 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України. Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок. Пунктами 1 та 3 статті 2 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом щодо, окрім іншого, визначення застосовуваного права та підсудності судам України справ з іноземним елементом. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Так, судом по справі встановлено, що Мир [PERSON] , [INFO] , є громадянкою України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту серія [NUMBER] виданим 15 лютого 2014 року Київським РВ у м. Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій області. [PERSON] , [INFO] є громадянином Грузії, що підтверджується копією посвідки на тимчасове проживання № [NUMBER] . 12 квітня 2021 року між Мир Малікою та Іосебом Закаріадзе укладено шлюб, про що Тбіліською службою цивільного реєстру агенції з розвитку державних сервісів 12 квітня 2021 року видано свідоцтво про шлюб. [INFO] у сторін народилась дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідач є батьком [PERSON] . Згідно довідки від 28.04.2017 № 0000194113 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи Мир [PERSON] , зареєстрована : [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування [ADDRESS] . Згідно довідки переселенця № 3009-5000399152 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована : [ADDRESS] , фактичне місце проживання/перебування [ADDRESS] . Як зазначає позивачка, на даний час вона спільно з відповідачем не проживає. Дочка проживає з нею та перебуває на її утриманні. У відповідності до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про міжнародне приватне право» зобов`язання щодо утримання, що виникають із сімейних відносин, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Крім того, відповідно до положень пункту 4 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди України розглядають будь-які справи з іноземним елементом у випадку якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки від 28.04.2017 № 0000194113 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та довідки переселенця № 3009-5000399152 позивачка та її неповнолітня донька фактично проживають за однією адресою: [ADDRESS] . Отже, слідуючи наведеним вище положення закону щодо визначення права держави та компетентного суду для розгляду цього спору, враховуючи встановлені судом обставини, очевидним вбачається те, що справа підсудна Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області, а правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст. 141 цього Кодексу мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Судом встановлено, що дитина проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Доказів протилежного суду не надано. Виходячи з викладеного, відповідач як батько, зобов`язаний брати участь у вихованні та утриманні своєї дитини. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька абоу твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Враховуючи обраний позивачкою спосіб стягнення аліментів, суд на підставі ст. 183 СК України приходить до висновку про необхідність визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд керується вимогами статті 182 СК України та, зокрема, бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Таким чином, вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує що відповідач має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , відсутність даних про незадовільний стан здоров`я відповідача та про його скрутне матеріальне становище та з урахуванням прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», визначає аліменти в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, вважаючи, що такий їх розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви до суду, тобто з 17 вересня 2025 року. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. У відповідності до частин 1 та 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial