Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 12.07.2012 року було зареєстровано шлюб між сторонами. У шлюбі у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджує, що фактично шлюбних відносин сторони не підтримують, кожен має різні погляди на шлюб та сім`ю. Проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Тому просить суд задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17.11.2025 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 16.12.2025 року зупинено провадження у справі та надано сторонам строк для примирення до 02.02.2026 року. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.02.2026 року відновлено провадження у справі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечив позовні вимоги та просив надати строк на примирення. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. У відповідності до положень ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105, ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що 12.07.2012 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, який зареєстровано Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 151 від 12.07.2012 року, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12.07.2012 року, виданим Личаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції. У шлюбі в сторін народилася дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 93 від 19.02.2014 року. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач та відповідач мають різні погляди на подружнє життя та сім`ю, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Шлюбні відносини фактично припинені. Шлюб існує формально. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не є можливим та суперечило б інтересам позивача та відповідача. Окрім того, судом було надано сторонам строк на примирення. Проте, зі спливом наданого строку сторони не примирилися. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 р., проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки сторони подружніх відносин не підтримують, після закінчення строку на примирення сторони не примирилися, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме інтересам позивача та відповідача. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне, з урахуванням вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved