Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду міста Дніпра із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [PERSON] на підставі рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ у цивільній справі 2-3068/2008 від 28.10.2008 належить право власності на домоволодіння [ADDRESS] , яку згідно розпорядження Дніпровського міського голови №765-р від 22.09.2010 перейменовано на [ADDRESS] та змінено нумерацію вказаного домоволодяння на буд. [ADDRESS] . 4 лютого 2010 року та 01 квітня 2010 року між сторонами були укладені попередні договори купівлі-продажу домоволодіня, розташованого за адресою: [ADDRESS] , відповідно до умов якого сторони повинні були укласти основний договір купівлі-продажу не пізніше 30.08.2010. Позивач [PERSON] надала згоду [PERSON] вселитися до вищевказаного домоволодіння, оскільки відповідачу у зв`язку з продажем її майна ніде було де жити. При настані строку укладення основного договору купівлі-продажу відповідач відмовилася виконувати умови договору. Крім того, відповідач [PERSON] без відома позивача [PERSON] вселила у спірне домоволодіння свого сина [PERSON] та провела перепланування домоволодіння, самовільно облаштувавши у кладовій кімнаті туалет, що обмежує права позивача як власника цього майна та розпорядженням ним. У 2011 році відповідач звернулася до суду із позовними вимогами до позивача про стягнення з неї грошових коштів, отриманих в якості завдатку за зазначене вище домоволодіння. За рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 05.11.2012 позовні вимоги [PERSON] були задоволені та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті грошові кошти в сумі 10000 доларів США, отримних [PERSON] в якості завдатку та 59252,02 грн в якості компенсації за проведений позивачем ремонт. Відповідач відмовляється звільнити спірне домоволодіння, продовжує в ньому проживати, чинить для позивача [PERSON] перешкоди у користуванні домоволодінням та створює борги по комунальних послугах. Просить суд вирішити питання про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення без надання відповідачам іншого житлового приміщення. ІІ. Рух справи. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2025 на виконання рішення Вищої ради правосуддя від 09.06.2025 № 1229/0/15-25 про відсторонення судді [PERSON] від здійснення правосуддя, головуючою суддею у цій справі визначена суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра Коваленко Т.О. Ухвалою від 11.08.2025 цивільну спаву за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення прийнято до провадження судді, визначено розглядати справу за правилами загального провадження, продовживши розгляд справи зі стадії судового розгляду. Судові засідання призначені на 15.09.2025, 08.10.2025, 05.11.2025, 01.12.2025, 20.01.2026 20.01.2026 суд перейшов до стадії прийняття рішення. ІІІ. Заяви (клопотання), позиції учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином, доручила представляти свої інтереси представникові [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позовній заяві, просила її задовольнити. Відповідач [PERSON] в суді пояснила, що в 2010 році їй через агенство показали цей будинок, запевнили, що рішення, на підставі якого встановлювалося право власності на нього, має юридичну силу. В цьому будинку ніхто не жив, в ньому не було належних умов для проживання. В 2010 році вона і позивач уклали попередній договір купівлі-продажу, ціна покупки була узгоджена, домовилися здійснити купівлю-продаж будинку за 25 тис. доларів, також, вона погодилася зробити ремонт. Позивач завіряла, що вона доробляє документи на будинок. У серпні 2010 вона нагадала за угоду, ходила в агентство, просила закінчити оформлення угоди купівлі-продажу. Вона, дійсно, зробила у будинку туалет, до цього в туалет ходили до позивача, яка проживала в іншому будинку поруч. Вона зрозуміла, що з будинком «попала», звернулася із позовом до суду щоб узаконити договір купівлі-продажу. Її позов задовольнити, але коли вона хотіла зареєструвати рішення суду, їй це не вдалося. Виявилося, що у будинку виявлені самочинно збудовані примішення. Вона багато років намагалася отримати право власності на будинок і, нарешті, їй це вдалося. Вона отримала рішення Дніпровської міської ради і зареєструвала право власності на будинок. І вона, і її син зареєстровані у спірному житлі з моменту, коли вона отримала право власності на будинок, 15.09.2021. Її син [PERSON] не проживає в України приблизно з 2016 року, він виїхав з країни десь у віці 20 років. Виїхав у Польщу, отримав право на проживання два роки тому. Син там навчався, зараз працює. Востаннє в Україну син приїжджав у 2021 році, коли реєструвався у спірному будинку. У задоволенні позовних вимог позивачу просила відмовити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи або відомості про поважність відсутності в судовому засіданні від нього до суду не надходили. Правом на подачу відзиву під час розгляду справи по суті не скористався. Представник відповідачів [PERSON] проти позову заперечив. Зазначив, що позов, наразі є неактуальним, оскільки подавався ще у 2012 році, а з того часу багато що змінилося. На цей час зареєстроване право власності на спірний будинок на відповідача [PERSON] . Не обгрунтовано якою нормою керується позивач, порушуючи питання про виселення відповідача і її сина зі спірного домоволодіння. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровськ від 28.10.2008 (справа № 2-3068/2008) за позивачем [PERSON] визнано право власності на самовільне будівництво, а саме житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . 4 лютого 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений попередній договір купівлі продажу, згідно з яким позивач [PERSON] отримала від відповідача [PERSON] завдаток у розмірі 2000 доларів США в рахунок майбутньої угоди з купівлі-продажу обєкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 4 цього договору, договір купівлі-продажу має бути нотаріально посвідченим не пізніше 30.08.2010 включно. 2 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений ще один попередній договір купівлі-продажу, згідно з яким позивач [PERSON] отримала від відповідача [PERSON] завдаток у розмірі 8000 доларів США в рахунок майбутньої угоди з купівлі-продажу обєкту нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 4 цього договору, договір купівлі-продажу має бути нотаріально посвідченим не пізніше 30.08.2010 включно. 15.05.2010 зі згоди виконавчого комітеру Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради (рішення № 69 від 19.02.2010) [PERSON] , діяючи від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] . За інформацією з довідки від 06.10.2010, виданої квартальним комітетом № 15, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] , без реєстрації з 15.05.2010. Відповідно наданої [PERSON] інформації КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентарізіції» від 07.05.12 на момент проведення технічної інвентирізації 07.06.2006 домоволодіння [ADDRESS] (розпорядженням Дніпропетровського голови № 765-р від 22.09.2010 присвоєно нову адресу [ADDRESS] ) приміщення поз. 1-8 площею 1.6 м2 було проінвентаризовано як кладова (за призначенням). При наступному проведенні інвентарізації 15.10.2010 було зафіксовано зміну призначення зазначеного приміщення кладової у туалет (влаштовано сантехнічний прилад - унітаз), що відповідно було відображено у технічній документації на домоволодіння [ADDRESS] . Таким чином зазначене переоблаштування було здійснено у період між вищевказаними датами проведення технічної інвентаризації. Таким чином при здійсненому переплануванні було змінено призначення приміщення кладової у туалет, що відноситься до самочинного. 01.12.2010 [PERSON] відмовлено в державній реєстрації права власності на майно за адресою: [ADDRESS] (рішення КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради) через те, що в рішенні суду зазначено, що заявницею 21.07.2001 був придбаний недобудований житловий будинок, а згідно матеріалів інвентаризаційної справи житловий будинок був побудований у 1988 році. Також в рішенні суду зазначене приміщення № 8 кладова площею 1,6 кв. м, а за матеріалами інвентаризації приміщення № 8 туалет площе. 1,6 кв. м. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2012 (справа № 2-3551/11) позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа ТОВ «Імперія Сіті» про стягнення коштів та визнання дійними попередні договорів задоволено частково. З [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто завдаток у сумі 10000 доларів США, та кошти на ремонт домоволодіння в сумі 59252,02 грн та судові витрати. В решті позовних вимог відмовлено (дата рішення виправлена з 5 листопада 2012 року на 29 листопада 2012 року на підставі ухвали від 03.12.2013). 27.06.2019 [PERSON] зверталася до Шевченківського відділення поліції Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про початок досудового розслідування стосовно [PERSON] за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України, а саме самоправство. 27.06.2019 складений протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення та іншу подію від [PERSON] . За інформацією з витягу № 237823155 від 18.12.2020 з Державного рестру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 83.1 кв.м, житловою площею 44.6 кв.м за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці із кадастровим номером 1210100000:02:046:0330, реєстраційний номер 1922824212101, розмір частки 1, зарестрований за власником [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Підстава для державної реєстрації: договір оренди землі б/н від 25.09.2019, виданий ПН ДМНО [PERSON] ; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 55807575 від 18.12.2020, приватний нотаріус Виноградова В.Ю., Дніпровський міський нотаріальний округ Дніпропетровської області. За рішенням Дніпровської міської ради VIII скликання від 22.11.2023 № 109/43 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (13 осіб)» земельну ділянку кадастровий номер: 1210100000:02:046:0330 передано у власність [PERSON] , [ADDRESS] , загальна площа ділянки - 0,10000 га. У провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська (судді Куцевола В.В.) перебуває цивільна справа №932/7467/21-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , Дніпровської міської ради, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової В.Ю., треті особи: Атестаційна архітектурно-будівельна комісія Міністерства розвитку громад і територій України, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення, припинення права власності. 30.01.2024 Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровськ провадження у цій справі зупинене до розгляду і вирішення справи № 932/7467/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності. Постановою від 24.06.2024 Дніпровський апеляційний суд ухвалу Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ від 30.01.2024 скасував, справу направив до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвала скасована через відсутність належного обгрунтування щодо вчинення у цій цивільній справі № 403/11636/12 необхідних процесуальних дій, зокрема, щодо надання пояснень всіма учасниками справи, дослідження письмових доказів, витребування доказів тощо, що перешкоджає здійсненню висновку про об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої вищевказаної справи № 932/7467/21, яка перебуває у провадженні Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровськ. Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на розумні строки розгляду справи, оскільки з часу надходження справи до суду пройшло понад 10 років. За інформацією, наданою на 12.12.2025 за вих. № 02-13/3/619/2025 суддею Шевченківського районного суду міста Дніпра, у провадженні якого перебуває справа, у справі №932/7467/21 станом на дату надання відповіді, остаточне рішення не прийняте. V. Оцінка суду. Вислухавши пояснення представників сторін, відповідача [PERSON] , дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (ч.2 ст.331 ЦПК України). За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. З наданих суду доказів, на підставі викладених норм права, суд дійшов висновку, що, наразі, на час винесення рішення у цій справі, відповідач [PERSON] є власницею будинку [ADDRESS] на підставі наданих суду доказів: витягу № 237823155 від 18.12.2020 з державного рестру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та рішення Дніпровської міської ради VIII скликання від 22.11.2023 року № 109/43 «Про передачу у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (13 осіб)». Доказів на спростування цих фактів сторона позивачів суду не надала. Статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За положеннями статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно Закону N475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених статтями 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Відповідач [PERSON] є власницею майна, з адреси якого позивачем [PERSON] порушене питання її виселення, що суперечить вимогам цивільного законодавства та, взагалі, змісту і суті поняття права власності. Лише власникові майна належить виключне право розпоряджатися своїми правами на користування, розпорядження належним йому майном, у тому числі, проживати у цьому майні та, на власний розсуд, визначати цей порядок користування, чи не користування таким майном. Щодо виселення відповідача [PERSON] , позивачем не доведений сам факт проживання такого у спірному майні на час вирішення між сторонами цього питання. За твердженнями відповідачки [PERSON] її син з 2016 року не проживає на території України, нібито, має право офіційного проживання на території Польщі. Позивачем ці твердження не спростовані, на підтвердження протилежного доказів не надано. Відповідно до вимог статей 12 і 13 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За умовами частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). На момент розгляду справи по суті стороною позивача не доведені заявлені у позові обставини, а тому задоволений такий позов бути не може. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені стороною позивача, покладаються на сторону позивача. Представником відповідача у порядку, встановленому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, зроблена відповідна заява 19.12.2024, тому питання про розподіл витрат на правничу допомогу судом буде вирішуватися після ухвалення рішення та надання стороні позивача можливості подати свої заперечення щодо таких витрат. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed