Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

На підставі ухвали судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області Ткаченка О.А. від 24.10.2025, яка 10.11.2025 набула чинності, по провадженню №2/629/2056/25 про зміну підсудності справи, відповідно пункту 1 частини 1 статті 31 ЦПК України, до даного складу суду надійшла вказана цивільна справа, згідно вимог якої позивачка просить суд розірвати шлюб з [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 22.04.2022 між нею та [PERSON] , був укладений шлюб, про що в книзі реєстрації про шлюб було зроблено відповідний актовий запис №84. Місце реєстрації - Первомайський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження від 31.05.2022 серії [NUMBER] ). Спочатку сімейне життя склалось добре, проте далі шлюбні відносини між подружжям суттєво погіршились і в лютому 2024 року позивачка вимушена була поїхати з дитиною проживати до батьків. Тепер у їх стосунках взагалі відсутнє порозуміння та повага. Протягом спільного проживання її чоловік постійно влаштовував скандали, що негативно впливало на психологічний стан їхньої дитини. Відповідач постійно пред`являв позивачці необгрунтовані претензії, що робило спільне життя нестерпним, він постійно ганьбив, ображав її, принижував її честь та гідність. Крім того, відповідач застосовував до позивачки фізичне насильство, піднімав руку, завдав ударів, що спричиняло їй фізичний біль та моральні страждання. [PERSON] зачиняв позивачку в будинку, забирав мобільний телефон, чим позбавляв її можливості спілкуватися з рідними та близькими. Від постійних суперечок і скандалів погіршилось самопочуття позивачки, вона перебувала в стані постійного стресу. Таким способом свого життя відповідач залишив позивачку взагалі без належної батьківської уваги їхньої дитини та унеможливив нормальне спілкування з нею. Така його поведінка стала нестерпна для неї, приносила їй та дитині лише негативні емоції, душевні страждання. Наразі кожен з подружжя живе окремо самостійним життям. Позивачка вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки з лютого 2024 року вона з дитиною проживає окремо від чоловіка. Відносини між ними вже тривалий час мають негативний характер, у них відсутнє нормальне спілкування. Сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач не вважає за потрібне змінювати свою поведінку, а продовжувати такі шлюбні відносини позивачка не бажає. Зважаючи на те, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу можу бути пред`явлений одним з подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв з подружжя власної гідності, поваги до себе. На даний момент ведення між позивачкою та відповідачем спільного господарства та сумісне проживання припинено. Позивачка з дитиною не проживають з дитиною разом з чоловіком, фактично мешкають за іншою адресою. Позивачка вважає, що і подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини не має. Майнових спорів на даний час між позивачкою та відповідачем не має. Шлюб вони розривають вперше. Позивачка вважає, що сторони не потребують часу для примирення та налагодження стосунків, адже це не виправить стан їхніх шлюбних відносин, оскільки вказані вище обставини продовжуються протягом тривалого часу, а спроби примирення між ними в минулому не принесли жодних результатів. Позивачка вважає, що це лише погіршить стан її відносин з відповідачем та продовжить їх перебіг в часі. Позивачка вважає, що причини, які спонукали її наполягти на розірванні шлюбу є обгрунтованими і подальше спільне життя з відповідачем, як подружжя та спроба збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Позивачка зазначає, що відповідач наразі проживає окремо, жодної матеріальної допомоги на утримання сина взагалі не надає, дитина повністю знаходиться на її утриманні. Про сплату аліментів домовитися з відповідачем не вдається. Ухвалою судді від 21.11.2025 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду даним складом суду з Лозівського міськрайонного суду Харківської області відповідно до ст. 32 ЦПК України та залишено без руху, заявниці надавався строк для усунення недоліків, які позивачка усунула 27.11.2025, надавши до позовної заяви копію позовної заяви з додатками для відповідача, тому позивачкою дотримані вимоги ч.7 ст.43 ЦПК України. 25.11.2026 (дата реєстрації канцелярією суду 26.11.2025) від представника позивачки Погорєлової Юлії Олександрівни за ордером серії АХ № '306314 від 25.11.2025, засобами Електронного суду, надійшла заява в якій представник позивачки просила суд забезпечити представнику позивачки Погорєловій Ю.О. доступ до справи № 629/7320/25 через систему « Електронний суд» для забезпечення доступу до правосуддя та раціонального використання процесуального часу. Ухвалою судді від 28.11.2025 було відкрито провадження по даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 24.12.2025. 17.12.2025 від відповідача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи. 18.12.2025 від представника позивачки Погорєлової Ю.О. , засобами Електронного суду, надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відоконференції. Ухвалою судді від 23.12.2025 заявлене клопотання представника позивачки Погорєлової Ю.О. про участь у судовому засіданні в режимі відоконференції було задоволено. 23.12.2025 від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату. Судове засідання призначене на 24.12.2025 було відкладено на 19.01.2026. Судове засідання призначене на 19.01.2026 було відкладено на 28.01.2026 у зв`язку із відсутністю електропостачання в приміщенні суду. 19.01.2026 від відповідача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, оскільки 17.01.2026 ним було укладено договір про надання правової допомоги та його представникові потрібен час для ознайомлення з матеріалами справи. 20.01.2026 надійшла заява про ознайомлення з матералами справи представника відповідача Лозовського С.В . У судовому засіданні, яке відбулося 28.01.2026 оголошено перерву до 29.01.2026. В судовому засіданні представником відповідача Лозовським С.М. , додана копія відповіді з віддділу поліції, щодо встановлення місця проживання дитини. В судове засідання, призначене на 29.01.2026 прибули: представник позивача Погорєлова Ю.О., відповідач [PERSON] , представник відповідача Лозовський С.В. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Погорєлова Ю.О. в судовому засіданні просила позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Лозовський С.В., в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, вказавши, що проти розірвання шлюбу заперечують, просили надати строк для примирення та зупинити провадження по справі. Щодо стягнення аліментів відповідач та представник відповідача не заперечували. Представник відповідача Лозовський В.С. додав до позову копію відповіді з відділу поліції, щодо встановлення місця проживання дитини. Представник позивача адвокат Погорєлова Ю.О. категорично заперечувала проти надання строку для примирення, оскільки сторони не проживають спільно з лютого 2024 року, позивачка та відповідач не ведуть спільне господарство, спілкуватись з відповідачем не бажає, а шлюб грунтується на добровільній згоді чоловіка та жінки. Суддя створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог ЦПК України. Суддею були заслухані сторони у судовому засіданні, вивчені їхні обгрунтування на місці вирішено не надавати сторонам строк для примирення, оскільки шлюб грунтується на добровільній згоді чоловіка та жінки, а доданий документ з відділу поліції свідчить про інший предмет спору (місце проживання та спілкування батьків з дитиною). Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. Заслухавши думку представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суддя дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи положення ч.2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено загальні засади регулювання сімейних відносин. Так, згідно з ч. 1, 7-10 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною РадоюУкраїни. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно доморальних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 (набула чинності для України 27.09.1991) передбачає, що в усіхдіях щододітей,незалежно відтого,здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Як передбачено ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 22.04.2022, виданого Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), між позивачкою та відповідачем 22.04.2022 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 84. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: « [PERSON] » (а.с. 9). Позивач та відповідач мають дитину: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 31.05.2022 серії [NUMBER] , виданого Первомайським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 140 від 31.05.2022 (а.с. 10). Відповідач проживає окремо від позивачки та своєї дитини, жодної матеріальної допомоги на утримання сина не надає, домовитись про сплату аліментів сторонам не вдається. Відповідно до п. 1) ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. В силу приписів ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи вищевикладені обставини, суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів. Щодо позовних вимог про розірвання шлюбу, суд виходить з такого. Так, згідно з ч. 1, 6 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. (ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося. Наразі кожен з подружжя живе окремо самостійним життям. Позивачка вважає, що шлюб між ними є лише формальним, оскільки з лютого 2024 року вона з дитиною проживає окремо від чоловіка. Відносини між ними вже тривалий час мають негативний характер, у них відсутнє нормальне спілкування. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Позивач вказує, що спроба збереження шлюбу з відповідачем буде суперечити їхнім інтересам. Відповідач жодним чином заявлені до нього позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів не спростував. Зважаючи на те, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, відмова в розірванні шлюбу матиме ознаки примушування до шлюбу, що є недопустимим. Відтак, суддя вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню. Враховуючи вищевикладені обставини, суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу. Відповідно до вимог п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач при пред`явленні позову до суду сплатила судовий збір в сумі 1211,20 гривень (а.с. 1). Питання щодо судових витрат позивачка просила вирішити у відповідності до вимог чинного законодавства. Тому суддя вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивачки судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України). За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з огляду на задоволення позову у частині стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 гривень. На підставі статей 7, 24, 105, 112, 141, 180, 182-184, 191 Сімейного кодексу України, статті 5 Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved