Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник відповідача у судове засідання не явився, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити, розглянути справу у його відсутності. Представник позивачів на задоволенні позовних вимог наполягала, просила розглянути справу у її відсутності та відсутності позивачі, про що надала заяву. Ухвалою суду від 23.11.2023 року цивільну справу було прийнято до провадження головуючого судді та призначено підготовчий розгляд на 12.12.2023 року о 09:15 годині. Ухвалою суду від 20.08.2024р. позовна заява була залишена без руху. Ухвалою суду від 30.10.2024р. задоволено клопотання представника позивача про залучення правонаступника відповідача. Ухвалою суду від 30.10.2024р. задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Ухвалою суду від 13.03.2025 р. закрито підготовче провадження у справі та призначена справа до судового розгляду по суті. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] . За життя йому належало право на земельну частку (пай) 4,10 в умовних кадастрових гектарах, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ОД № 0291566. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіт не залишив. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] була його донька [PERSON] . У встановлений законодавством строк вона до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не зверталась, спадкова справа не відкривалась. Однак, донька спадкодавця прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки оригінал сертифікату на право на земельну часту (пай) серії ОД № 0291566 знаходився у спадкоємця. Тобто, вона прийняла спадщину в порядку п.1ч.1ст.549 ЦК України 1963 р., однак юридично її не оформила. [INFO] померла [PERSON] . За життя їй належало право на земельну частку (пай) 4,10 в умовних кадастрових гектарах (яке вона прийняла фактично після смерті батька [PERSON] ). На випадок смерті вона не розпорядилась належним їй майном, заповіт не залишила. Тому, спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після її смерті є діти: позивач [PERSON] та позивач [PERSON] . У встановлений законодавством строк вони звернулись державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. За зверненнями позивачів була відкрита спадкова справа № 220/12. Із спадкової справи, вбачається, що позивачі отримали свідоцтва на право на спадщину на частину спадкового майна, але в обсяг спадкового майна оформлений нотаріусом право на земельну частку (пай) 4,10 в умовних кадастрових гектарах не входив. Таким чином, позивачі прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріусу із заявами про прийняття спадщини та не заявили про відмову від неї. Враховуючі ці обставини, позивачі пізніше звернулись до нотаріальної контори із заявами про видачу їм свідоцтва про право на спадщину, однак їм в цьому було відмовлено та державний нотаріус виніс постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, посилаючись на те, що на спадкове майно відсутній оригінал правовстановлюючого документу. Після смерті [PERSON] це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на спадкове майно, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець. Таким чином, позивачі фактично прийняли спадщину, що залишилася після померлої [PERSON] і вважають, що мають всі законні підстави для визнання за ними права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці на неї не претендують. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ч. 1 п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України 2003р. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки [PERSON] помер у 2000 р. та [PERSON] померла у 2002р. (тобто до набрання чинності ЦК України 2003 р.), данні цивільні відносини регулюються положеннями ЦК Української РСР 1963р. Відповідно до ст. 524 ЦК Української РСР 1963р. спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно вимог ст. 548 ЦК Української РСР 1963 р. для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина вважається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. За п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як було встановлено судом, після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги спадщину прийняла його донька [PERSON] . Вона у передбачений законом строк не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але вона фактично прийняла спадщину, отже вважається такою, що прийняла спадщину. Після смерті [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги спадщину прийняли позивачі. Вони у передбачений законом строк подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини, отже вважаються такими, що прийняли спадщину. Таким чином, позивачі прийняли спадщину в порядку п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р., однак, вони не мали змоги оформити прийняття спадщини та отримати відповідне свідоцтво, із-за відсутності оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно, у зв`язку із чим в даний час позивачі вимушені звернутися до суду із позовом. Треба зазначити, що суд не погоджується із доводами представника відповідача вказані у відзиві, оскільки із матеріалів справи вбачається, що свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] була донькою померлого [PERSON] . Крім того, факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію шлюбу № 000221706331. Факт прийняття спадщини позивачами після смерті матері, підтверджується спадковою справою № 220/12 яка відкрита після смерті [PERSON] . Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на право на нерухоме майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку п.2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР 1963 р. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачів щодо визнання за ними права власності на спадкове майно.

Outcome: approved