Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Адвокатське об`єднання «Воронов та партнери», звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з останнього на його користь грошову суму боргу в розмірі 20287 грн. 25 коп., що складається з 16735,81 грн. сума основного боргу; 2900,35 грн. інфляційне збільшення, 651,09 грн. штрафні санкції. Відповідач у наданий судом строк та станом на 29.01.2026 року своїм правом подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався, відзив на позов не подав. У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до положення ч.2 ст.247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 19.07.2023 року між Адвокатським об`єднанням «Воронов та партнери» та [PERSON] був укладений договір про надання правничої допомоги (а.с.18). Згідно п.1.1. Договору предметом договору є збір та підготовка матеріалів для захисту прав довірителя , захист і представництво інтересів довірителя. Згідно п.2.1 Договору порядок обчислення гонорару , порядок його сплати визначаються протоколом узгодження договірної ціни. Обсяг виконаних робіт погоджуються сторонами шляхом підписання акту виконаних робіт. (а.с.58) Адвокат Воронов Є.Є. звернувся до суду в інтересах [PERSON] з позовом про відшкодування заподіяної шкоди. Ціна позову 89579 грн.06 коп.(а.с.20-24). Згідно рішення Броварського районного суду Київської області від 27.03.2024 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON] 83679 (вісімдесят три тисячі шістсот сімдесят дев`ять) грн. 06 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіля марки «ВАЗ», моделі «210934»; 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. в рахунок погашення витрат на проведення експертного дослідження з визначення розміру матеріальної шкоди; - 2300 (дві тисячі триста) грн. 00 коп. в рахунок погашення витрат на послуги евакуатора; - 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. судового збору. У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. За змістом угоди про розірвання договору про надання правничої допомоги від 27.03.2024 року підписаної сторонами договір від 19.07.2023 року вважати розірваним , протягом трьох днів після набрання рішення суду законної сили довіритель сплачує Повіреному гонорар в розмірі 20 відсотків від загальної суми, що підлягає стягненню за рішенням суду (а.с.26). Рішення Броварського районного суду Київської області від 27.03.2024 року набрало законної сили 27.04.2024 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118754750) 83679,06 грн. Х 20% : 100% =16735 грн.81 коп. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед АО «Воронов та партнери» в сумі 16735 грн.81 коп. Судом встановлено, що сторони не ставили питання про дострокове розірвання договору 19.07.2023, таким чином між позивачем та відповідачем виникли цивільні права та обов`язки, які вони врегулювали вказаним договором. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором. Відповідач [PERSON] не оспорював договір про надання правничої допомоги та договір про розірвання договору про надання правничої допомоги, не надав суду доказів, що зазначені договори укладені проти його справжньої волі. Від [PERSON] не надійшло заперечень про те, що між АО «Воронов та партнери» та ним було укладено договір про надання правничої допомоги та договір про розірвання договору про надання правничої допомоги. Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення позивачу суми коштів обумовленої договором про надання правничої допомоги та договір про розірвання договору про надання правничої допомоги тобто не виконує свої зобов`язання за Договорами. Доказів протилежного відповідачем не надано. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Тобто, відповідно до вимог ст.ст.12, 13 ЦПК України - відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 78 - 80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Відповідач не надав доказів того, що договори про надання правничої допомоги від 19.07.2023 року та 27.03.2024 року не укладались чи визнані недійсними. Відповідач не надав доказів про те, що грошові кошти, зазначені в договорі від 27.03.2024 року він сплатив . Сторонам, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їм законом, в тому числі надати докази. Докази, на які відповідач посилається, як на підставу своїх заперечень мають бути доведені не судом, а перед судом у змагальному процесі. Суд також не має права самостійно відшукувати докази, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції сторони, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідачем не надано доказів, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (див. пункт 41 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Правові норми та судова практика мають застосовуватися таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні. Як зазначено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2023 у справі № 752/2177/22 (провадження № 61-4447св23) доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21.10.2010). Суди у цивільних справах не оцінюють професійність, якість чи своєчасність правової допомоги, яка перешкодила особі, якій вона надається, отримати ефективний доступ до суду (див. ухвалу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 554/4001/17, провадження № 61-20093ск21). Матеріали справи не містять доказів та й доводів, які б свідчили про наявність перешкод для відповідача щодо своєчасного звернення за професійною правничої допомогою. Тобто час такого звернення залежав виключно від його волевиявлення. Частиною 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Позивач просив стягнути борг за надані послуги правничої допомоги 16735 грн. 81 коп. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 16 ч. 2 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути серед інших і визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом встановленим законом. Виходячи з вимог ст. 41 Конституції України, ст. 5 ЦПК України суд вважає, що порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договорами про надання правничої допомоги від 19.07.2023 року та 27.03.2024 року. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому на підставі викладеного суд вважає, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, а саме підлягає стягненню з відповідача на користь позивача борг за договорами про надання правничої допомоги від 19.07.2023 року та 27.03.2024 року в розмірі 16735 грн. 81 коп. Відповідач взагалі не надав відзиву на позов та доказів того, що він договір не укладав, сплачував обумовлену договорами суму коштів, своєчасно та в повному обсязі виконав умови договору та не надав доказів про відсутність заборгованості чи про заборгованість у меншому розмірі. З наданого позивачем розрахунку заборгованості, вбачається, що останній не сплатив гонорар адвоката. Враховуючи положення ч.7 ст.81 ЦПК України суд позбавлений можливості самостійно збирати докази. Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій, спрямованих на повернення позивачу коштів, тобто не виконує свої зобов`язання за Договорами. Доказів протилежного відповідачем не надано. Позивач серед іншого просить стягнути втрати від інфляційних процесів 2900 грн. 35 коп. та штрафні санкції 651 грн 09 коп.( за змістом розрахунку суми заборгованості 3% річних). Позивач обрахував інфляційні втрати та 3% річних, з 01.05.2024 року по 17.08. 2025 року відповідно. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3 % річних . Щодо обрахунку трьох процентів річних, за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні. Три проценти річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році). Дана правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року справа № 373/2054/16-ц. Судом встановлено, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача борг за договорами про надання правничої допомоги від 19.07.2023 року та 27.03.2024 року в розмірі 16735 грн.81 коп. Отже, три проценти річних становить 651 грн.09 коп., сума боргу 16735 грн.81 коп., кількість днів прострочення 474 дні з 01.05.2024 року по 17.08. 2025 року. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Сума інфляційних втрат, з урахуванням розрахунку нарахування інфляційних втрат на суму заборгованості становить 16735 грн.81 коп. х 1,17330222 - 16735 грн.81 коп. = 2900 грн. 35 коп. Таким чином , суд вважає обґрунтованими вимоги про стягнення з відповідача 16735 грн.81 коп. борг за договорами про надання правничої допомоги, 2900 грн. 35 коп. втрати від інфляційних процесів та 3% річних у розмірі 651грн.09 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 3028 грн. 00 коп. Відповідно до ст. ст. 526, 530, 533, 612, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved