Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

16 жовтня 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду міста Житомира з позовом до відповідачаКП «Еко-Сервіс» Житомирської обласної ради про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 липня 2023 року (справа № 296/4647/23) його позов до КП «Еко-Сервіс» Житомирської обласної ради задоволено частково, зокрема, ухвалено: стягнути заборгованість із заробітної плати у розмірі 129 742,93 гривень за період з грудня 2021 року по 29 вересня 2022 року; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 74 502,54 гривень за період з 1 жовтня 2022 року по 27 березня 2023 року; стягнути судовий збір у розмірі 1 073,60 гривень. Загальна сума заборгованості КП «Еко-Сервіс» Житомирської обласної ради за цим рішенням суду, яке набрало законної сили 16 серпня 2023 року, становить 204 245,07 гривень. Станом на 15 жовтня 2025 року КП «Еко-Сервіс» Житомирської обласної ради вищевказане рішення суду не виконує. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, позивач має право вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. За розрахунком позивача загальна сума до стягнення становить 59 925,26 гривень, з яких: інфляційні втрати - 46 619,78 гривень; 3% річних - 13 305,48 гривень. На підставі наведеного представник позивача просить стягнути з КП «Еко-Сервіс» Житомирської обласної ради на користь [PERSON] три проценти річних та інфляційні втрати, розраховані на підставі ст. 625 ЦК України, за невиконання простроченого грошового зобов`язання, встановленого рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 17 липня 2023 року (справа № 296/4647/23), в розмірі 59 926,26 гривень. Ухвалою від 20 жовтня 2025 року позовну заяву [PERSON] до КП «Еко-Сервіс» Житомирської обласної ради про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання залишено без руху. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою від 28 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на день розгляду справи відзив на позов від відповідача до Корольовського районного суду міста Житомира не надійшов. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, заявою від 27 січня 2025 року просить розгляд справи здійснювати без його участі. Представник відповідача КП «Еко-Сервіс» у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Установлено, що місцезнаходження КП «Еко-Сервіс» зареєстроване за адресою: м. Житомир, вул. Мала Бердичівська, 25. Матеріали справи містять відомості про те, що позивачем належно виконано вимоги ч. 7 ст. 43 ЦПК України та надіслано відповідачу на адресу зареєстрованого місцезнаходження копію позовної заяви з додатками. Крім того, відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, а також судові повістки надіслані рекомендованим листом на вищевказану адресу, що відповідає вимогам п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Однак, відповідне поштове відправлення повернуте на адресу суду неврученим відповідачу з відміткою пошти про причину повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». А тому, відповідно до змісту п. 4 ч. 8 ст.128ЦПК України відповідач вважається таким, що отримав судову повістку. Враховуючи, що судом вжито належних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, а також, беручи до уваги строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення. За наявності всіх умов, передбачених ст. 280 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про здійснення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Установлено, що рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 07 липня 2023 року частково задоволено позов [PERSON] до КП «Еко-сервіс» Житомирської обласної ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. Вказаним рішення суд ухвалив: стягнути з КП «Еко-сервіс» Житомирської обласної ради на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 129 742,93 гривень за період з грудня 2021 року по 29 вересня 2022 року без утримання прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів; стягнути з КП «Еко-сервіс» Житомирської обласної ради на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 жовтня 2022 року по 27 березня 2023 року в розмірі 74 502, 54 гривеньбез утримання прибуткового податку з громадян та інших обов`язкових платежів; стягнути з КП «Еко-сервіс» Житомирської обласної ради на користь [PERSON] 1073,60 гривень судового збору. Предметом спору в цій справі є застосування до відповідача цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 Цивільного кодексу України (стягнення інфляційних втрат та 3 % річних) за невиконання грошового зобов`язання, визначеного рішенням суду про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. До своєї позовної заяви [PERSON] додав розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних. При цьому позивач врахував, що сума заробітної плати в розмірі 12 974,29 гривень підлягала до негайного виконання, а тому період прострочення невиконання вказаного грошового зобов`язання з 17 липня 2023 року по 15 жовтня 2025 року (821 день). Для решти суми боргу 191 270,78 гривень період невиконання становить з 16 серпня 2023 року до 15 жовтня 2025 року. За розрахунком позивачазагальна сума, яка підлягає стягненню з КП «Еко-сервіс» Житомирської обласної ради на його користь, становить 59 925,26 гривень, з яких: інфляційні втрати - 46 619,78 гривень; 3% річних - 13 305,48 гривень. 27 січня 2026 року позивач через Електронний суд подав клопотання про долучення доказів, однак до вказаного клопотання позивач не додав відомостей про надсилання (надання) копій таких доказів відповідачу. Для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з предметом й підставами позову. Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Згідно з пунктами 4, 5 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Суд зазначає, що спір у цій справі виник у зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду про стягнення на користь позивача заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України. Отже, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої ЦК України). Тобто, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. В постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц (провадження № 14-429цс19) Велика Палата Верховного Суду вважала, що відмовляючи у задоволенні вимоги позивача про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості з виплати вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки виплати такої допомоги, суд апеляційної інстанції правильно застосував норми матеріального права. У постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду відступила від висловленого у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 висновку Верховного Суду України про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можна застосовувати норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) (див. пункт 32.1 постанови від 16 травня 2018 року). Однак, Велика Палата Верховного Суду не відступала від висловленого у зазначеній постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15 іншого висновку Верховного Суду України про те, що припис частини другої статті 625 ЦК України до трудових правовідносин не застосовується. Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення відповідних норм, зокрема можливість стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вказані висновки були підтримані постановою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі № 127/3821/18 (провадження № 61-10447ск19), у якій позивач просив стягнути з відповідача на його користь кошти за затримку виконання судових рішень на підставі ст. 625 ЦК України, та у якій Верховним Судом зазначено, що «після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме: виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.». При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 757/14073/16-ц (провадження № 61-29305сво18) вказано: «непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тлумачення статті 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що вона не застосовується до трудових правовідносин, які регулюються спеціальними нормами права». Застосування статті 625 ЦК України і нарахування інфляційних втрат і 3% річних на суму заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не відповідають вимогам спеціального законодавства. Стаття 625 ЦК України визначає можливість її застосування лише у разі, якщо законом чи договором не передбачений інший порядок відшкодування.Трудове законодавство передбачає спеціальні правила відповідальності роботодавця за порушення розрахунку з працівником. Підсумовуючи, суд зазначає, що ст. 625 ЦК України не підлягає до застосування у спірних правовідносинах, а тому позов [PERSON] до КП «Еко-Сервіс» Житомирської обласної ради про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання до задоволення не підлягає. На підставі ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з висновком суду про відмову в задоволенні позову, судові витрати позивача по сплаті судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покладаються на позивача.

Outcome: approved