Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

10 липня 2025 року засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Броварської міської ради Броварського району Київської області, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо його дочки [PERSON] , [INFO] . Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що з 27 квітня 2017 року перебувала з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2018 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. На підставі рішень Броварського міськрайонного суду Київської області з відповідача стягуються аліменти на її користь на утримання дочки, а також на її утримання. Крім того, ухвалами Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 та від 17 січня 2020 року затверджені мирові угоди, з приводу стягнення з відповідача на її утримання та на утримання дочки додаткових витрат. Зазначила, що на час звернення до суду з даним позовом у відповідача немає заборгованості зі сплати аліментів. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року між нею та відповідачем затверджена мирова угода, відповідно до умов якої сторони визначили місце проживання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, тобто з нею. Також зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 12 квітня 2024 року та витягу з Державного реєстру речових прав, набула право власності на житловий будинок та на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , де на теперішній час зареєстрована та проживає з дитиною. До набуття права власності на вказаний житловий будинок, вона разом з дитиною проживали та були зареєстровані у помешканні батьків позивача за адресою: [ADDRESS] . З моменту розірвання шлюбу і по цей час відповідач жодного разу не бачив свою дочку. Крім стягнених аліментів, які відповідач платив невчасно і не в повному завжди обсязі ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Дочка не отримує від батька жодного подарунку на день народження, жодної іграшки. Відповідач по справі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавився життям, не відвідував і не відвідує її вдома, в дитячому дошкільному закладі, у школі. Змінити таку поведінку батька вже неможливо. Звернення позивача до відповідача з питанням участі у вихованні дитини постійно ігнорувалися. Крім того, відповідач має іншу сім`ю. Вважає, що в даному випадку наявні всі підстави для вирішення питання про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 14 липня 2025 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Орган опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області в особі виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Представник позивача позовні вимоги також підтримала, надала пояснення відповідно до позовної заяви. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 06 січня 2026 року на адресу суду від відповідача [PERSON] , у спосіб, який унеможливлює ідентифікувати особу, а саме, засобами поштового зв`язку, надійшла заява, в якій він позовні вимоги визнав. Просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутність. 22 вересня 2025 року від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких, орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, вивчивши матеріали справи, вирішив за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки, [PERSON] [INFO] . Підтримали позовні вимоги. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення, про що суд у судовому засіданні постановив відповідну ухвалу. Заслухавши позивача та її представника, допитавши малолітню [PERSON] , дослідивши докази в сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі який було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 грудня 2018 року /а.с. 16/. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (відповідний актовий запис №1186 складений Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області) /а.с. 15/. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 листопада 2018 року по справі №361/5568/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1400 грн щомісячно, починаючи з 05 вересня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 17-18/. 17 грудня 2018 року Броварським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення по справі №361/5567/18, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі розмірі 500 грн, щомісячно з 05 вересня 2018 року, до досягнення їхньою дитиною [PERSON] , [INFO] , трирічного віку /а.с. 19-20/. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 січня 2020 року по справі №361/5461/19 затверджена мирова угода у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів, які стягуються на підставі судового рішення на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку /а.с. 21-22/. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2020 року по справі №361/5460/19 затверджена мирова угода по справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини /а.с. 23-24/. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2020 року по справі №361/7717/19 затверджена мирова угода про визначення місця проживання дитини, укладена між [PERSON] до [PERSON] . Відповідно до умов мирової угоди сторони зокрема визначили місце проживання спільної дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] /а.с. 25-26/. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 12 квітня 2024 року та Витягу з Державного реєстру речових прав [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] /а.с. 30-32, 33/. Згідно витягів з реєстру територіальної громади від 13 квітня 2024 року малолітня [PERSON] зареєстрована за місцем проживання своєї матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с. 34, 35/. Як вбачається з характеристики закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Барвінок» від 02 травня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , з 01 вересня 2022 року відвідувала вказаний заклад. Вихованням дитини займається мама. Тато ніколи не приводив і не забирав дитину з дитячого садка, не оплачував кошти за харчування дитини. Участь у вихованні також приймає бабуся /а.с. 27/. Відповідно до характеристики Броварського ліцею №11 Броварської міської ради Броварського району Київської області від 08 листопада 2024 року №146, [PERSON] навчається в школі з 01 вересня 2024 року. Оплата харчування здійснюється мамою. За період навчання в ліцеї [PERSON] переважно забирала мама, [PERSON] /а.с. 28/. Згідно довідки сімейного лікаря амбулаторії №2 Комунального некомерційного підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броварський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 25 липня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в амбулаторії з народження та по теперішній час. До амбулаторії в разі необхідності приходить лише мама. Батько ніколи не з`являвся з дитиною до амбулаторії /а.с. 29/. Згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 09 вересня 2025 року за №810, орган опіки та піклування виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] /а.с. 99-105, 108-114/. Допитана у судовому засіданні малолітня [PERSON] суду пояснила, що на даний час їй 8 років, вона народилась [INFO] . Її батько ніколи не телефонував їй, не дарує подарунків, вона його ніколи не бачила. Зі слів мами знає, що батька востаннє бачила, коли їй був 1 рік. Батьків батька не знає. Відповідно до частини другої та третьої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. В силу ст. 150 СК України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Згідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховному Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Суд враховує, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором, не є нормативним документом обов`язкового характеру у правовій системі України, і разом з тим зауважує, що обов`язково при вирішення справ, пов`язаних із забезпеченням інтересів дітей, слід враховувати норми Конвенції про права дитини, в якій реалізовано принцип домінанту інтересів дитини над усіма іншими, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, і такої, що є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України. За змістом пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Як вже було зазначено вище, згідно з пунктом 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 рокуу справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19,від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі№213/2822/21. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (див. постанову Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі№ 753/2025/19). Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і має гарантувати захист прав дитини. Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року). Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції. Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №404/3499/17). Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) 30 червня 2020 року ухвалив рішення у справі «Ilya Lyapin v. russia» (заява № 70879/11), за обставин якої, заявник із 2003 року не проживав разом зі своїм сином 2001 року народження, а з 2004 року не брав участі у вихованні сина та лише час від часу надавав фінансову допомогу. Отже на час позбавлення заявника батьківських прав він не проживав з дитиною на протязі восьми років і не підтримував зв`язок протягом семи років. Дитина була інтегрована в свою родину, глибоко прив`язана до матері, брата та нового чоловіка матері, з яким проживала протягом семи років, та який повністю взяв на себе роль батька і мав намір усиновити дитину. ЄСПЛ звернув увагу на суперечливі аргументи заявника, який з одного боку пояснював, що вирішив не втручатися у життя сина та дати йому можливість «адаптуватися до нової сім`ї», а з іншого боку вказував, що колишня дружина перешкоджала його контактам з дитиною. Однак ЄСПЛ не вважав вказані аргументи переконливими, вказавши, що якщо припустити, що заявник добровільно усунувся від життя своєї дитини, щоб дати їй можливість адаптуватися до нового чоловіка своєї матері, то незрозуміло чому цей період «адаптації» тривав сім років. Крім того, заявник ніколи не звертався за допомогою до органів опіки та піклування чи національних судів для організації доступу та контактів з дитиною. На думку ЄСПЛ, заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином - зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, - може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього. Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зав`язків між ним і його сином і, таким чином, підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини. Оцінюючи докази у сукупності, враховуючи висновок органу опіки та піклування, а також пояснення малолітньої дитини, суд вважає, що наявні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дочки [PERSON] , оскільки він тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з дочкою, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини. Суд вбачає винну поведінку батька в цьому та свідоме нехтування ним своїми обов`язками. Наведене підтверджується зокрема поясненнями малолітньої [PERSON] , яка зазначала, що батька взагалі не бачила, з ним не спілкується, батьків батька не знає. Докази того, що відповідач, як батько, проявляв інтерес до спілкування з дочкою, у матеріалах справи відсутні. Відповідач не вчинив жодних дій для здійснення своїх батьківських прав та обов`язків. Усе вищенаведене свідчить про свідому та винну поведінку [PERSON] в ухиленні від виконання обов`язків щодо виховання дочки. Одночасно суд роз`яснює відповідачу у справі, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. У позовній заяві позивач просила не стягувати з відповідача судовий збір.

Outcome: approved