Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 261633 від 11.08.2018 в розмірі 31113.89 грн, судових витрат у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн., посилаючись на те, що 11.08.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 261633. Відповідно до умов договору відповідачу було надано позику у розмірі 5 000 грн. в строкове, платне користування. Позикодавець виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, перерахувавши позичальнику кошти. Відповідач, у свою чергу, не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредиту, внаслідок чого станом на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018 її заборгованість перед кредитором склала 20700 грн,. із яких-заборгованість за основною сумою боргу -5000 грн, заборгованість по процентам -2700 грн, заборгованість за пенею та штрафами 13000 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір факторингу № 1, також, 12.04.2018 року укладено додаткову угоду № 9 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 10 від 06.12.2018, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором № 261633. 25.07.2024 відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 20700 грн . У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, позивачем на суму заборгованості нараховані інфляційні втрати в розмірі - 8549.19 грн, та 3% річних в сумі 1864.70 грн. Враховуючи, що відповідач ухиляється від сплати кредитної заборгованості , позивач звернувся до суду з вказаним позовом , в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 5000 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 2700 грн., штраф та пеню у розмірі 13000 грн., інфляційні втрати в розмірі 8549.19 грн. та 3% річних в розмірі 1864.70 грн., в загальному розмірі 31113.89 грн. Представник позивача в судове засідання не з"явився,в позовній заяві просили про розгляд справи у їх відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, від її представника адвоката Каратассо Л.Г.надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають частково , а саме в частині стягнення основної суми боргу 5000грн.та відсотків в розмірі 2700грн. У письмовій заяві представник відповідача зазначила, що відповідно до Закону №2120-ІХ розділу ІV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування» у період дії воєнного стану споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, а тому просить не стягувати з відповідача штрафні санкції в розмірі 13000 грн. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Із матеріалів справи вбачається, що 11.08.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 261633. Відповідно до індивідуальної частини вказаного договору ТОВ «Авентус Україна» надало [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (п.1.1 договору). Сторони погодили фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 1,53% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (558.45% річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору, починаючи з наступного дня після дня надання кредиту (п.1.2 договору). Відповідно до пункту 1.4 кредитного договору строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором. Кредит надається строком на 30 днів. Також у пункті 3.4 кредитного договору сторонами визначено, що у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1,4 цього договору. При цьому клієнт розуміє та надає згоду товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору. Продовження (пролонгація) строку кредитування згідно з умовами договору, можлива лише за зверненням клієнта (позичальника). Кредит надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок клієнта; здійснення грошового переказу на ім`я клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи (п.п. 1.5 договору). У випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом клієнт зобов`язаний сплатити товариству: пеню в розмірі 3% від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 днів; на 4 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн; на 30 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн; на 90 день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн (п. 4.4 договору). Факт отримання коштів відповідачем підтверджено довідками ТОВ ФК«ВЕЙ ФОРПЕЙ» від 10.02.2025 та ТВ «Авентус Україна» від 11.02.2025, із яких вбачається, що на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 5000 грн за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , номер транзакції в системі WayForPay-creditplus- 558798. Позикодавець виконав взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту, перерахувавши позичальнику кошти. Позичальник не виконувала належним чином взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в розмірі 20700 грн. 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 та за Наказом № 55-к від 25.07.2024 на виконання протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС», укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. У п. 2.2 договору факторингу № 1 від 12.04.2018 окрім іншого зазначено: у випадку укладення сторонами більш ніж одного реєстру прав вимоги кожен наступний реєстр прав вимоги є самостійним додатком та не замінює попередній. 06.12.2018 укладено додаткову угоду № 9 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 10 від 06.12.2018 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до боржників в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 261633 від 11.08.2018 перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (в подальшому ТОВ «ВІН ФІНАНС»). Зазначене підтверджено копією договору факторингу з додатковими угодами до нього, довідкою ТОВ «Авентус Україна», як первісного кредитора, реєстром прав вимог № 10 від 06.12.2018, з якого вбачається, що - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло права вимоги до відповідача в загальній сумі 20700 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений позивачем, заборгованість відповідача перед кредитором складає 20 700грн., з якої заборгованість за основною сумою складає 5000 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом складає 2700 грн.; заборгованість за штрафом та пенею складає 13000 грн., які нараховані у період з 14.09.2018 по 06.12.2018, що відповідає умовам договору про надання фінансового кредиту. За прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до ч 2 ст.625 ЦК України, позивачем нараховані інфляційні втрати в розмірі 8549.19 грн. за період з 19.03.2022по 19.03.2025 та 3% річних в сумі 1864.70грн. , разом 31113.89 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ч. 1 ст.1049, ст.1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Правилами статті 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частинами 1 та 2 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що прямо передбачено положеннями статті 629 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У відповідності до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Аналізуючи досліджені докази, суд приходить до висновку, що ТОВ «Він Фінанс» набуло право право грошової вимоги до відповідача за договором факторингу № 1 від 12.04.2018, що не суперечить вимогам законодавства.. Відповідно до ч 2 ст.625 ЦК України -боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачка неналежним чином виконували умови договору щодо повернення кредиту, а саме не повернула кредит у строки, визначені договором, тому суд вважає нарахування інфляційних втрат та 3 % річних відповідає умовам договору і підлягає задоволенню. Щодо штрафних санкцій в розмірі 13000 грн., які відповідач заперечує і просить в цій частині відмовити в задоволені позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. Законом України №2120-ІХ розділу ІV «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування», п.6-1- зазначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, оплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем. Відповідно до картки обліку договору( розрахунок заборгованості) штраф в розмірі 400 грн.(100 та 300) та пеня в розмірі 12600 грн. нараховані за період з 14.09.2018 по 06.12.2018, що відповідає умовам договору про надання фінансового кредиту. Позичальник звільняється від відповідальності перед кредитодавцем від сплати штрафних санкцій(неустойки) за прострочення виконання грошового зобов`язання у випадку нарахування таких санкцій включно з 24 лютого 2022 року і в період воєнного стану. Однак, відповідно до розрахунку заборгованості штрафні санкції були нараховані в 2018 році, тобто до набрання чинності «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про споживче кредитування». Таким чином, відповідачка не звільняється від відповідальності від сплати неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання по поверненню кредиту. Крім того, позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову до суду. Однак, суд звертає увагу, що застосування строку позовної давності можливо у разі звернення з такою заявою відповідача, якщо строк пропущений без поважної причини. Заяви про застосування строку позовної давності від відповідача не надходило, тому питання щодо поновлення строку позовної давності судом не вирішується. Відповідно до ч 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Зважаючи на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню , то з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 2422.40 грн. . Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а відповідач просить зменшити суму витрат, так як вважає її неспівмірною із ціною позову.. Статтею 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої статті 141 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Виходячи з критеріїв співмірності, складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, ціни позову, суд приходить до висновку , що позовні вимоги в частині стягнення витрат на надання правничої допомоги в розмірі 5000 грн. підлягають задоволенню. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved