Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

25.07.2025 року представник позивача Акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Запорізької філії Акціонерного товариства «Укртелеком» - Кочеванова М.С. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди в сумі 500000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 06 червня 2017 року, близько 15 години 10 хвилин, водій ПАТ «Укртелеком» [PERSON] , керуючи автомобілем «Opel Astra» реєстраційний номер [NUMBER] , при виконанні своїх трудових обов`язків, здійснював рух в правій смузі проїжджої частини проспекту Соборного в м. Запоріжжі, рухаючись з боку вул. Миколи Ласточкіна в напрямку вул. Привокзальної. В цей же час, в попутному з автомобілем «Opel Astra» напрямку, в середній смузі проспекту Соборного рухався автобус «Mersedes Benz 312D», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Під час руху, на перехресті з круговим рухом проспекту Соборного та вул. Сергія Серікова, водій [PERSON] , під час виконання маневру повороту наліво, перед зміною напрямку руху, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, різко змінив напрямок руху вліво. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок порушення вказаного пункту Правил дорожнього руху, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Opel Astra», реєстраційний номер [NUMBER] скоїв зіткнення з автобусом «Mercedes Benz 312D», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Opel Astra» [PERSON] , який також був працівником АТ «Укртелеком» та пересувався за службовою необхідністю, отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні 06.06.2017 року. Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року у справі № 333/4247/18, який набрав законної сили 21.08.2024, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 частиною 2 Кримінального кодексу України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, що спричинило смерть потерпілого), та призначено покарання. У травні 2023 року [PERSON] (батько загиблого [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртелеком» про відшкодування моральної шкоди. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2025 по справі № 333/4038/23 позовні вимоги [PERSON] було задоволено. З Акціонерного товариства «Укртелеком» стягнуто на користь [PERSON] 500 000 гривень 00 копійок моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Також, з АТ «Укртелеком» було стягнуто судовий збір на користь держави у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок. В рішенні суду від 07.04.2025 по справі № 333/4038/23 встановлено факт знаходження [PERSON] у трудових відносинах з ПАТ «Укртелеком» в особі Запорізької філії. З характеристики [PERSON] водія автотранспортних засобів 1 класу транспортного цеху відділу підтримки бізнесу Запорізької філії ПАТ «Укртелеком» та трудової книжки Комунарським районним судом м.Запоріжжя встановлено, що водій перебував у трудових відносинах з 27.08.2004 по 22.05.2018. АТ «Укртелеком» виконало судове рішення від 07.04.2025 добровільно. Так, 18 липня 2025 року АТ «Укртелеком» здійснило оплату судових витрат до бюджету України в сумі 5 000 грн згідно з платіжною інструкцією № 18423. Того ж дня, 18 липня 2025 року, АТ «Укртелеком» здійснило виплату моральної шкоди [PERSON] в сумі 500 000 грн згідно з платіжною інструкцією № 18394. 22 серпня 2025 року ухвалою судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя провадження по справі відкрите та визначено здійснювати розгляд справи в загальному позовному провадженні. 11.09.2025 року через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив врахувати, що в кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України характеризується необережною формою вини, ним не допускалось грубого нехтування правилами дорожнього руху, в момент ДТП він використовував автомобіль лише у виробничих цілях, на теперішній час він працює водієм та отримує заробітну плату, яка є єдиним джерелом його доходу, в нього відсутнє майно, за рахунок реалізації якого можливо здійснити погашення заявленої суми вимог. Просив зменшити суму заявлену до стягнення. 08.12.2025 року ухвалою суду підготовче засідання було закрито, справа призначена до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що ціна позову є надмірним тягарем для нього, він не має можливості відшкодувати її. Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працював в АТ «Укртелеком» на посаді водія автотранспортних засобів з 27.08.2004 р. по 22.05.2018 р. (а.с.36 зворот). Запорізька філія АТ «Укртелеком» не є самостійною юридичною особою, а входить до складу АТ «Укртелеком», що підтверджується Положенням про Запорізьку філію, витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, статутом позивача (а.с.58-81). Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року у справі № 333/4247/18, який набрав законної сили 21.08.2024, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286 частиною 2 Кримінального кодексу України (порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, що спричинило смерть потерпілого), та призначено покарання. З цього вироку судом встановлено, що 06 червня 2017 року, близько 15 години 10 хвилин, водій ПАТ «Укртелеком» [PERSON] , керуючи автомобілем «Opel Astra» реєстраційний номер [NUMBER] , при виконанні своїх трудових обов`язків, здійснював рух в правій смузі проїжджої частини проспекту Соборного в м. Запоріжжі, рухаючись з боку вул. Миколи Ласточкіна в напрямку вул. Привокзальної. В цей же час, в попутному з автомобілем «Opel Astra» напрямку, в середній смузі проспекту Соборного рухався автобус «Mersedes Benz 312D», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Під час руху, на перехресті з круговим рухом проспекту Соборного та вул. Сергія Серікова, водій [PERSON] , під час виконання маневру повороту наліво, перед зміною напрямку руху, не впевнився, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, різко змінив напрямок руху вліво. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п. 10.1 Правил дорожнього руху. Внаслідок порушення вказаного пункту Правил дорожнього руху, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Opel Astra», реєстраційний номер [NUMBER] скоїв зіткнення з автобусом «Mercedes Benz 312D», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Opel Astra» [PERSON] , який також був працівником АТ «Укртелеком» та пересувався за службовою необхідністю, отримав тілесні ушкодження, від яких помер у лікарні 06.06.2017 року. Дії водія автомобіля «Opel Astra» [PERSON] не відповідають вимозі п. 10.1 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП. У травні 2023 року [PERSON] (батько загиблого [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Укртелеком» про відшкодування моральної шкоди. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 квітня 2025 по справі №333/4038/23 з Акціонерного товариства «Укртелеком» стягнуто на користь [PERSON] 500000 гривень 00 копійок моральної шкоди, завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Також, з АТ «Укртелеком» було стягнуто судовий збір на користь держави у сумі 5000 гривень 00 копійок. 18 липня 2025 року АТ «Укртелеком» добровільно виконало рішення суду та здійснило оплату судових витрат до бюджету України в сумі 5000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №18423. Також 18 липня 2025 року, АТ «Укртелеком» здійснило виплату моральної шкоди [PERSON] в сумі 500000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №18394. Позивач, посилаючись на ст.1191 ЦК України просить стягнути з відповідача в порядку регресу сплачену суму моральної шкоди. Суд керувався такими нормами права. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до частин першої та другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. Згідно зі статтею 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Відшкодування шкоди заподіяної працівником установі врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України (постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 760/15085/18). Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником, можливе у випадках та за наявності зазначених у ст.137 КЗпП України умов. Відповідно до положень ч.2 ст.137 КЗпП України суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 із внесеними змінами роз`яснено, що зменшення розміру шкоди, що підлягає покриттю працівником, допустиме лише у виключних випадках за наявності зазначених у статті 137КЗпП України умов, які мають бути підтверджені ретельно перевіреними в судовому засіданні доказами, з обов`язковим викладенням у рішенні мотивів зниження суми, яка стягується. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Суд врахував, що дорожньо-транспортна пригода, в результаті якого загинув [PERSON] , сталася з вини працівника [PERSON] під час виконання ним трудових обов`язків, а також врахував, що позивач в порядку ст.1172 ЦК України відшкодував моральну шкоду, завдану його працівником, у розмірі 500000 грн., тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача покриття шкоди. Щодо доводів відповідача про зменшення розміру шкоди згідно ст.137 КЗпП України. Відповідачем 15.10.2025 року надані докази на підтвердження свого майнового стану, а саме: виписки з історії хвороб відповідача протягом 2024, 2025 року. Разом із відзивом надана довідка про доходи відповідача від 09.09.2025 року Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс», з якої вбачається, що [PERSON] працює на підприємстві в автобусному парку на посаді водія автотранспортних засобів (автобус пасажирський на міських маршрутах), середня заробітна плата за 6 місяців складає 38899,23 грн. Суд враховує, що є різними фінансові можливості юридичної особи АТ «Укртелеком» з розміром статутного капіталу 4681562000 грн. та фізичної особи, яка перебувала з ним в трудових відносинах на посаді водія. Очевидно, що для позивача та відповідача є неспіврозмірними можливості сплатити грошові кошти в сумі 500000 грн. Суд під час прийняття рішення від 07 квітня 2025 по справі №333/4038/23 керувався принципами розумності та справедливості та стягував моральну шкоду з юридичної особи - позивача, при цьому відповідач [PERSON] до участі в розгляді цієї справи не був залучений, отже був позбавлений можливості висловити свою позицію та надати відповідні докази. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне врахувати особливості предмету позову, оцінює баланс інтересів сторін спору з урахуванням платоспроможності осібта запобіганню настанню негативних наслідків для кожної зі сторін, вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу понесену шкоду у розмірі 150000 грн., в решті позову слід відмовити. На підставі ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду пропорційно задоволених позовних вимог. Позивачем сплачений судовий збір в сумі 6060 грн. Позов задоволений на 30%, отже стягненню підлягає судовий збір в сумі 1818 грн.

Outcome: partial