Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

В травні 2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси звернулась з позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, з урахуванням змінених позовних вимог просить суд у якому просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] почергово з кожним із батьків, у такому порядку: місяць з її матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; місяць з її батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Щомісячний період проживання дитини з кожним з батьків починається з першого дня місця та завершується останнім днем відповідного місяця. Перший місяць, з моменту вступу рішення в законну силу, дитина проживає з батьком [PERSON] . По завершенні місяця, протягом якого дитина проживала з батьком чи матір`ю, в останній день той з батьків, з ким вона проживала, зобов`язаний супроводити (привезти) дитину до місця проживання іншого з батьків та передати фізичну опіку іншого з батьків. Позов обґрунтовано тим, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, після припинення шлюбних відноси дитини залишилась проживати з батьком, який нехтує своїми батьківськими обов`язками, що, негативно впливає на психіку малолітньої дитини та ухиляється від її виховання. Зокрема, у квартирі, де проживає відповідач, постійно не прибрано, в раковині та на кухонному столі брудна посуд, у кімнатах шари пилу, брудний одяг та взуття. Відповідач дозволяє малолітній дитині не ночувати вдома. Відповідач ніде не працює і майже не займається вихованням дочки. Відповідач часто буває у стані алкогольного сп`яніння, брутально висловлювалася на адресу позивачки і не пускає дочку до мене. У зв`язку з чим, позивачка звернулась до суду з цим позовом. Ухвалою судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 20.05.2025 року по справі було відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 12.06.2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси через систему «Електронний Суд» від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому [PERSON] просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Також, 12.06.2025 року до Хаджибейського районного суду м. Одеси через систему «Електронний Суд» звернувся [PERSON] із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком. Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що дитина проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] разом із батьком з самого дитинства. На момент звернення до суду у дитини склався адаптований та звичний для неї побут, частина квартири, у якій проживає дитина належить самій дитині на праві власності, згідно висновку органу опіки та піклування, доцільним є визначити місце проживання дитини разом із батьком, що також відповідає бажанням самої дитини. Ухвалою (протокольною) Хаджибейського районного суду м. Одеси від 19.06.2025 року по справі було прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] за участі третьої особи Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з батьком. Ухвалою (протокольною) Хаджибейського районного суду м. Одеси від 12.08.2025 року по справі було прийнято заяву [PERSON] про зміну предмету позову. Ухвалою (протокольною) Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17.09.2025 року по справі закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримали, [PERSON] додатково пояснила, що бажає приймати участь у вихованні дочки, має змогу належним чином піклуватись про її добробут, в квартирі, де вона мешкає, створені всі належні умови для проживання дитини, в інтересах дитини є збереження особистих стосунків з обома батьками, у зв`язку із чим доцільно застосувати модель спільної фізичної опіки. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити в задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги з мотивів, викладених в зустрічній позовній заяві, додатково пояснив суду, що проживання з ним відповідає інтересам дитини, дитина в квартирі, де вони мешкають, має окрему кімнату, він забезпечує добробут дитини, піклується про неї, сприяє захопленню дитини музикою, придбав необхідні музичні інструменти, поряд з будинком, де проживає разом з ним дитина, розташована школа, яку відвідує дитина, центр життєвих інтересів дитини пов`язаний із місцем її проживання з батьком. Також зазначив, що мати налаштовує дитину проти нього, дитина не бажає спілкуватись з матір`ю, періодичне проживання дитини з матір`ю негативно впливатиме на її уклад її життя та психологічний стан. Представниця органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком. В судовому засіданні в присутності психолога була заслухана думка дитини [PERSON] , яка пояснила суду, що проживає з батьком за адресою: [ADDRESS] , у вказаній квартирі проживає все своє життя, батьки розійшлись приблизно рік тому, бажає проживати з батьком, з матір`ю не спілкується, оскільки та її постійно повчає, останній раз бачились два місяці тому, мати телефонує їй, але дитина не має бажання спілкуватись з матір`ю. Також пояснила суду, що нещодавно у неї був день народження, батько подарував їй ноутбук, купив солодощі для друзів, яких вона запросила на день народження, на новий рік обіцяв подарувати синтезатор. Також в судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що з позивачкою вона знайома приблизно п`ять років, з відповідачем знайома, до розриву стосунків справляли враження ідеальної сім`ї, зі слів [PERSON] , їй відомо, що дитина постійно спала разом із матір`ю. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з позивачкою вона знайома три роки, позивачка стригла її кота та собаку, постійно розповідала про доньку, яку дуже любить. Також пояснила суду, що одного разу бачила дівчинку, яка дуже схожа на позивачку, дівчинка займалась квадробінгом, була неохайна: брудне волосся, рвані штани, на коліні дірка, до того випадку, один раз вона бачила дитину у супроводі батька, один раз у супроводі матері. Свідок [PERSON] пояснила суду, що з [PERSON] знайома багато років, познайомилась з [PERSON] як з дружиною [PERSON] , дружили сім`ями, їй відомо про проблеми у сім`ї, про те, що сторони часто між собою сварились. [PERSON] приїжджає до неї з донькою. В розмові з дитиною, вона дізналась від дитини, що мама їй не телефонує і не пише. Матір з донькою не спілкується. Була якась сварка. До квартири [PERSON] приходила місяць тому. Дитина виглядає нормально. Батько забезпечує дитину повністю, купив їй музичний інструмент гітару. Свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] знає більше 20 років. Знайома з його першою дружиною, потім [PERSON] познайомив її з новою дружиною [PERSON] . Вони спілкувались між собою деякий час. Свідок бувала у них дома і бачила, що вдома не прибрано. Зі слів [PERSON] , їй стало відомо, що вони будуть розлучатись. Коли свідок була в гостях, в розмові з дитиною, вона дізналась, що дитина хоче жити з батьком. Справу розглянуто в змішаній (електронній та паперовій) формі. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, заслухавши думку дитини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 11). Також судом встановлено та визнається сторонами, що сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, дитина проживає з батьком [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира належить на праві спільної часткової власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (наявні в матеріалах електронної справи). В квартирі створені належні умови для проживання дитини, що підтверджується висновком Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування № 1788/01-20 від 04.06.2025 року (а.с. 28-30). [PERSON] навчається в 7-В класі Одеського ліцею № 53 Одеської міської ради, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Є. Танцюри, 34, що підтверджується відповідною довідкою № 01-23/840 від 11.11.2025 року, копія якої наявна в матеріалах електронної справи. Батько дитини [PERSON] з 21.04.2025 р. зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 35118178 від 13.05.2025 р. (міститься в матеріалах електронної справи), є отримувачем пенсії по інвалідності, що підтверджується копією довідки про доходи, виданої Малиновським об`єднаним ПФУ в м.Одесі та Одеській області № 1722 3976 4075 2787 (міститься в матеріалах електронної справи). Батько дитини [PERSON] за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується копією характеристики, наданої ЖБК «Китобой-4» від 11.06.2025 р. (міститься в матеріалах електронної справи). Мати дитини, [PERSON] на час розгляду справи проживає за адресою [ADDRESS] , в якій створені належні умови для проживання дитини, що підтверджується актом обстеження житлових умов від 16.12.2025 року (а.с. 97) З пояснень [PERSON] , наданих в судовому засіданні, вбачається, що вказану квартиру вона винаймає, також у вказаній квартирі надає послуги грумінгу тварин. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Виходячи зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20). Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини судом враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини. У цій справі встановлено, що батьки мають належні житлові умови, доходи (батько є фізичною особою-підприємцем, мати надає послуги грумінгу), мають бажання виховувати дитину та брати участь в її житті. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17). При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку. У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29 травня 2013 року Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. У Резолюції «Рівність і спільна батьківська відповідальність: роль батька» від 02 жовтня 2015 року № 2079 Парламентська Асамблея Ради Європи підкреслила необхідність поваги органів влади держав-членів до права батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, щоб сімейне право передбачало у разі роздільного проживання батьків або розірвання шлюбу можливість спільної опіки над дітьми в їх найкращих інтересах на основі взаємної згоди між батьками (пункт 2). Крім того, Парламентська Асамблея Ради Європи звернула увагу, що розвиток спільної батьківської відповідальності допомагає подолати гендерні стереотипи щодо ролей, які нібито призначаються жінкам і чоловікам у сім`ї, і є очевидним відображенням соціологічних змін, які відбулися за останні п`ятдесят років в організації приватної та сімейної сфер (пункт 4). Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений. Водночас труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина. З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною. Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, суди, окрім загальних обставин, мають також враховувати: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо. Судом встановлено, що як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхньої спільної дитини в позасудовому порядку. Суд враховує, що сторони по справі проживають в одному населеному пункті, висловлюють бажання в однаковій мірі піклуватися про дитину. Суд зауважує, що дійсно, дитина досить тривалий час проживає з батьком і емоційний контакт з матір`ю у певній мірі втрачено. Протягом розгляду справи дитина висловила бажання проживати з батьком, заперечувала можливість проживання з матір`ю. Суд вважає, що дитина протягом певного часу не мала належних контактів з матір`ю, тривалий час проживає з батьком, і саме під впливом цих обставин висловила бажання не змінювати місце проживання. Суд враховує наявність у дитини відповідних соціальних контактів та зв`язків за місцем проживання батька, виявляє більшу прихильність до батька. Проте, вочевидь, дитина потребує і материнської турботи та безумовної любові, яка має позитивно впливати на її розвиток. Подолання певних дискомфортних на першому етапі незручностей для дитини, пов`язаних з тимчасовою зміною звичного для неї місця проживання і середовища, а також налагодження емоційного контакту дитини з матір`ю має відбуватися у співпраці батька і матері, а також органів у справах дітей, за необхідності - психологів. Доказів, які б свідчили про неможливість відновлення та підтримання належного емоційного контакту між матір`ю та дитиною або шкідливість таких контактів для дітей, суду не надано. Використання спільної фізичної опіки у цій справі спрямоване на повернення матері у життя і виховання дитини, яка потребує як батьківського, так і материнського виховання. Враховуючи викладене, суд не погоджується із висновком органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання лише з батьком як таким, що суперечить інтересам дитини, та доходить висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] почергово з кожним з батьків у такому порядку: один місяць з батьком, один місяць з матір`ю. Почергове проживання дітей доцільно розпочати за місцем проживання батька, де дитина тривалий час проживає, надавши можливість батькам та дитині налагодити необхідні комунікації та залагодити непорозуміння. Суд зауважує, що згідно з положеннями частини третьої статті 160 СК України, по досягненні 14 років, дитина набуває права самостійно обирати з ким з батьків вона буде проживати. Враховуючи задоволення первісного позову та відмову в задоволенні зустрічного позову, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved