Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.09.2025р.; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , оформленого на ім`я [PERSON] ; копія рішення Виконавчого комітету Ренійської ради народних депутатів від 17.11.1967р. про відведення земельної ділянки під житлову забудову; копія акту про відведення земельної ділянки від 12.10.1967р.; копія плану земельної ділянки; копія договору від 09.12.1967р. про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку; копія свідоцтва про народження [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] ; копія витягу від 10.12.2022р. з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ; копія свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] ; копія свідоцтва про шлюб між [PERSON] та [PERSON] ; копія довідки КП «Ренійське бюро технічної інвентаризації» від 05.11.2025р. №121 про право власності [PERSON] на нерухомість; відповідь завідувачки Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області від 05.11.2025р. (спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 05.11.2025р. (дата заведення спадкової справи після смерті [PERSON] [INFO] ); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 05.11.2025р. (після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилась); відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори Одеської області від 02.12.2025р.; копія заяви [PERSON] від 08.11.2001р. про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] ; копія заяви [PERSON] від 07.11.2001р.; копія свідоцтва про народження відповідачки; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 28.11.2025р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка [PERSON] , діюча через свого представника, звернулась до суду із вищезгаданими вимогами до відповідачки [PERSON] , зазначивши, що 05.09.2025 р. між нею та [PERSON] була досягнута домовленість про купівлю належного їй житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , - за 100 000 грн. 05.09.2025р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. В той же день позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала документи на житловий будинок (які були в неї в наявності). У майбутньому відповідачка пообіцяла позивачці засвідчити договір купівлі-продажу нерухомості в нотаріальному порядку. Після вчинення правочину позивачка розпорядилась щодо догляду за придбаним житловим будинком, зробила там ремонт, сплачує всі необхідні комунальні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину позивачка неодноразово зверталась до відповідачки, однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки про зустріч не реагує, мотивуючи нестачею вільного часу, матеріальними труднощами та ін. Пізніше, при зустрічі, відповідачка пояснила, що засвідчити угоду в нотаріальному порядку неможливо, оскільки на час укладення договору купівлі-продажу (05.09.2025р.) вона не рахувалась зареєстрованим власником будинку, а фактично володіла ним. Так, вищевказаний житловий будинок на підставі договору забудови належав батькові відповідачки [PERSON] [PERSON] , який помер [INFO] . За життя [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. У передбачений законом строк ніхто зі спадкоємців не звернувся до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Незважаючи на це, дружина [PERSON] [PERSON] прийняла спадщину на майно померлого чоловіка фактично, в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 р (який діяв на той час). [INFO] [PERSON] померла. За життя матір відповідачки не розпорядилась належним їй майном, заповіту не залишила. У передбачений законом строк [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. Однак, оформити спадковий житловий будинок не надалося можливості з причини відсутності оригіналів належних правовстановлюючих документів на цей об`єкт нерухомості. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При зверненні до відповідних органів із питанням про засвідчення договору, оформлення документації на житловий будинок на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину, крім того, під час укладення договору про купівлю-продаж житлового будинку [PERSON] не була зареєстрованим власником майна. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно : було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Також не підлягає віндикації майно, що було продане набувачу у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Відповідно до ч.3 ст. 388 ЦК України майно набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, може бути витребуване в усіх випадках. Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього. Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Враховуючи вищевикладені засади законодавства, сторона у справі позивачка [PERSON] є добросовісним набувачем, оскільки на час укладення письмової угоди про купівлю-продаж житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , вона не знала і не могла знати про те, що [PERSON] не мала права на відчуження нерухомості раніше, ніж вона зареєструвала б право власності на неї. Отже, вбачаються правові підстави для набуття позивачкою права власності на вищевказану нерухомість як добросовісним набувачем. Як вже зазначалося вище, між позивачкою та відповідачкою була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомості, згідно якої відповідачка [PERSON] продала, а позивачка купила житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , за 100000 грн. 05.09.2025р. позивачка передала відповідачці обумовлену суму, а відповідачка передала позивачці документи на будинок (які були в наявності) за цією адресою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Оскільки це виявилося неможливим, позивачка звернулась до суду із відповідним позовом. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо жилого будинку та встановленні права на нерухомість у позивачки як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на нерухомість за позивачкою, як добросовісним набувачем.

Outcome: approved