Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

08 жовтня 2025 року позивач Органу опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, звернувся до суду в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , із зазначеним позовом до відповідачки - [PERSON] , третя особа - Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), із вимогами про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а. с. 1-10). В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , в закладі [INFO] народила дитину - хлопчика [PERSON] . Відповідно до акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, складеного 04 червня 2025 року про те, що виявлена без батьківського піклування в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М. Ф. Руднєва» Дніпровської міської ради» дитина чоловічої статі, народжена [INFO] в КНП «МБКЛМД ім. проф. М. Ф. Руднєва» ДМР. Породілля [PERSON] залишила самовільно заклад охорони здоров`я, залишивши дитину без батьківського піклування. В даному акті зазначено, що жінка [PERSON] у лікаря з приводу вагітності не спостерігалась, зловживала алкоголем, а 18 травня 2025 року [PERSON] самовільно покинула пологове відділення, залишивши хлопчика і з того часу ні вона, ні інші родичі у відділенні не з`являлися і дитиною не цікавилися. Породілля [PERSON] з дитиною у відділенні не перебувала, після самовільного уходу з пологового відділення, народжену нею дитину-хлопчика не відвідувала, здоров`ям та розвитком не цікавилась. [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , а фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що [PERSON] самовільно покинула заклад охорони здоров`я, залишила народжену нею дитину чоловічої статі в пологовому відділенні, представниками органу опіки та піклування за місцем розташування пологового відділення закладу охорони здоров`я, в якому народилась дитина, вживались заходи щодо реєстрації народження покинутої дитини чоловічої статі. За рішенням органу опіки та піклування - Центральна адміністрація Дніпровської міської ради проведена реєстрація народження дитини чоловічої статі, яка залишилась без батьківського піклування - [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька записані відповідно до ч. 2 ст. 135 Сімейного кодексу України (за рішенням органу опіки та піклування). Зазначає, що 08 серпня 2025 року представниками управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради був здійснений вихід за місцем фактичного проживання породіллі [PERSON] - [ADDRESS] , двері не відчинили. Представниками управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради 11 серпня 2025 року проведено бесіду із матір?ю [PERSON] - [PERSON] щодо зв?язку із [PERSON] та надання нею згоди на усиновлення, народженої нею дитини, [PERSON] [PERSON] , [INFO] , зазначила, що її донька [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, що раніше позбавлялась батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , яка зараз виховується в її родині під опікою. У зв?язку із тим, що [PERSON] фактично залишила дитину в закладі охорони здоров?я, покинула новонароджену дитину, не піклується про хлопчика, на цікавиться станом здоров`я, не надає матеріальної допомоги, дитина була взята на облік дітей, які залишились без батьківського піклування. Відповідно до розпорядження голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 11 липня 2025 року №217-р «Про надання правового статусу дитині» [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Вказує, що [PERSON] від народження дитини до теперішнього часу до управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради не приходила, дитиною не цікавилась, не намагалась забрати дитину на виховання. Від народження та на даний час дитина [PERSON] перебуває в відділенні патології новонароджених та недоношених дітей з інфекційними захворюваннями КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М. Ф. Руднєва» Дніпровської міської ради, мати - [PERSON] , до дитини не приходить, не цікавиться станом здоров`я, розвитком новонародженої дитини. Вважає, що [PERSON] безвідповідально поставилась до своєї дитини [PERSON] залишила дитину в пологовому відділенні та самовільно покинула заклад охорони здоров`я. Без будь-яких поважних причин [PERSON] не цікавиться дитиною, її здоров`ям, розвитком, вже впродовж 5 місяців, а як би мала бажання займатися вихованням народженої дитини, могла звернутися за допомогою, за соціальними послугами, але [PERSON] не має бажання займатися вихованням дитини [PERSON] , вона байдужа до долі своєї дитини. Крім того, відповідно до відкритої інформації з сайту Судова влада України [PERSON] неодноразово потрапляла в поле зору правоохоронних органів, притягувалась до адміністративної та кримінальної відповідальності. А тому, всі вищевикладені факт свідчать про байдужість матері по відношенню до своєї малолітньої дитини. Також пояснює, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов?язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Дитина в такому ранньому віці потребує цілодобової уваги від батьків, відносини, які формуються між дитиною та матір?ю, прив?язаність, почуття безпеки, залишаються із дитиною на все життя. А дитина [PERSON] не мала досвіду спілкування із матір?ю, ніякої прив`язаності у дитини не має до матері, яка покинула свою дитину, залишили саму. Дитині необхідно відчувати любов матері по відношенню до себе, це почуття запускає формування відчуття безпеки. Завдяки спілкування матері з дитиною, у дитини формується чуттєвість, емоційність, базова довіра до світу. Покинута дитина [PERSON] вже втрачає можливість бути повноцінно психологічно та емоційно стабільною дитиною, що негативно вплине на його доросле життя. Дитина потребує на даний час тісного спілкування із людиною, яка замінить дитині матір. Всі відчуття та емоції, які повинна була дитина отримати від матері, малолітній [PERSON] не отримував, що в подальшому негативно відобразиться на його формування особистості. Вважає, що безвідповідальна поведінка відповідачки негативно впливає зараз на психологічних розвиток дитини, у зв`язку з чим прохає прийняти рішення про позбавлення матері дитини [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що надасть можливість дитині знайти родину, яка зможе вжити необхідних заходів, щоб наздогнати психологічних розвиток дитини, сформувати у дитини довіру до людей. Також пояснює, що від народження дитини пройшло вже 5 місяців, уа увесь цей час не цікавилась дитиною, не намагалась повернути дитину на виховання, а отже відповідачка прийняла свідомо рішення покинути дитину. 03 вересня 2025 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглядалось питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення матері батьківських прав, було прийняте рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, позивач вважає, що з відповідачки належить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку матері, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму, починаючи з дня надходження заяви до суду до досягнення дитиною повноліття, на користь законного представника дитини або на особистий розрахунковий рахунок дитини, відкритий в банківській установі або закладу, де буде перебувати дитина на повному державному утриманні. Ухвалою суду від 13 жовтня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 15 годину 15 хвилин 11 листопада 2025 року (а. с. 46), копія якої надіслана учасникам справи 13 жовтня 2025 року за вихідним № 25010/25-вих/2/204/4867/25 (а. с. 47). Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, надала заяву про проведення судового засідання за її відсутності (а. с. 87), в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином (а. с. 84), причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв або клопотань до суду не надавав, причини неявки суду невідомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 червня 2025 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується (а. с. 11). Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М. Ф. Руднєва» Дніпровської міської ради» № 526 від 04 червня 2025 року до управління служби у справах дітей Центральної адміністрації ДМР, що у закладі перебуває дитина хлопчик [PERSON] [INFO] , мати дитини [PERSON] [INFO] , яка мешкає за адресом [ADDRESS] , зареєстрована [ADDRESS] , у лікаря з приводу вагітності не спостерігалася, зловживала алкоголем. Після пологів жінка разом з дитиною перебувала у відділенні патології новонароджених та недоношених дітей з інфекційними захворюваннями, але 18 травня 2025 року самовільно покинула відділення, залишивши хлопчика і з того часу ні вона, ні інші родичі в лікарні не з`являлися і дитиною не цікавилися. 04 червня 2025 року був складений Акт закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я (а. с. 12). Згідно із акту закладу охорони здоров`я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров`я, складеного 04 червня 2025 року №526/1 про те, що виявлена без батьківського піклування в Комунальному некомерційному підприємстві «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М. Ф. Руднєва» Дніпровської міської ради» дитина чоловічої статі, народжена [INFO] . [PERSON] залишила самовільно заклад охорони здоров`я, у лікаря з приводу вагітності не спостерігалась, зловживала алкоголем. 18 травня 2025 року [PERSON] самовільно покинула пологове відділення, залишивши хлопчика і з того часу ні вона, ні інші родичі у відділенні не з`являлися і дитиною не цікавилися (а. с. 14 та на звороті). [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , станом на 18 червня 2025 року, що підтверджується листом № 3/5-563 від 23 червня 2025 року Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур (а. с. 15 та на звороті). Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 19 червня 2025 року було зареєстровано народження дитини [PERSON] , [INFO] , актовий запис про державну реєстрацію народження №296 від 19 червня 2025 року. Відомості про дитину та батьків внесено на підставі Розпорядження Голови центральної адміністрація Дніпровської міської ради про реєстрацію народження № 202-р від 06 червня 2025 року, згідно із повідомлення № 372/3029-30 від 19 червня 2025 року (а. с. 16). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 19 червня 2025 №00051900714 проведена реєстрація народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про батька записані відповідно до ч. 2 ст. 135 Сімейного кодексу України (за рішенням органу опіки та піклування) (а. с. 17 та на звороті). 08 серпня 2025 року представниками управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради був здійснений вихід, з метою роз`яснення можливості надати згоду на усиновлення народженою нею дитини 14 травня 2025 року, за місцем фактичного проживання [PERSON] - [ADDRESS] , двері не відчинили (а. с. 18), що підтверджується актом управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради (а. с. 18). Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2024 року [PERSON] , [INFO] , позбавлена батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] (справа № 204/8921/23) (а. с. 19-21). 08 серпня 2025 року за № 03/17-2293 (а. с. 22), 21 серпня 2025 року за № 03/17-2344 (а. с. 24) та 09 жовтня 2025 року за № 03/17-3374 (а. с. 65 та на звороті) начальником управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, був направлений листи за місцем проживання та реєстрації [PERSON] для надання письмової згоди на усиновлення дитини [PERSON] , [INFO] , а у разі не надання вказаної у листі письмової згоди, орган опіки та піклування буде змушений ініціювати процес позбавлення її батьківських прав відносно дитини, разом з цим було повідомлено про дату розгляду вказаного питання на засіданні комісії. Наказом начальника управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 01 липня 2025 року №57, [PERSON] , [INFO] , був взятий на облік дітей, які залишились без батьківського піклування (а. с. 26-27). Відповідно до розпорядження голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради від 11 липня 2025 року №217-р «Про надання правового статусу дитині» [PERSON] , [INFO] , надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а. с. 28 та на звороті). Згідно із листа № 03/17-3367 від 07 жовтня 2025 року начальника управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради «До особової справи дитини» (а. с. 29) управління-служба у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради повідомляє, що з часу надходження повідомлення про покинуту дитину 04 червня 2025 року та до теперішнього часу [PERSON] , [INFO] , до управління-служби у справах дітей не зверталась відносно її дитини, не цікавилась її долею, здоров`ям народженою нею хлопчика, [PERSON] , [INFO] , не намагалась повернути дитину на виховання до своєї родини. На прохання надати нотаріально посвідчену згоду на усиновлення новонародженої дитини [PERSON] не реагує, чим порушує право дитини на усиновлення, мати родину та батьків. Відповідно до листа КНП «Міська багатопрофільна клінічна лікарня матері та дитини ім. проф. М. Ф. Руднєва» Дніпровської міської ради від 04 вересня 2025 року №986 дитина [PERSON] , [INFO] , знаходиться в лікарні з першої доби свого життя. Громадянка [PERSON] , що народила дитину, [INFO] самовільно покинула його в лікарні, з того часу ні вона, ні інші родичі в лікарні більше не з`являлися, станом здоров`я дитини, її розвитком не цікавилася, турботу про її утримання не виявляли (а. с. 30). Згідно із листом Дніпровського міського центру соціальних служб від 08 вересня 2025 року № 2/01-14-2927 [PERSON] з питань отримання соціальних послуг з метою соціального захисту дитини, повернення дитини на виховання, від дати народження нею дитини до теперішнього часу, до Центру не верталась (а. с. 31). Відповідно до листа відділу поліції №3 Дніпровського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 26 серпня 2025 року №221324-2025 [PERSON] , [INFO] , мати дитини [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] (а. с. 32). Розпорядженням голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради 24 вересня 2025 року № 302-р було затверджений висновок органу опіки та піклування - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до дитини [PERSON] , [INFO] (а. с. 35,36-38). Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 16 вересня 2021 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (справа №204/6448/21) (а. с. 57 та на звороті). Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (справа №204/2091/23) (а. с. 58). Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (справа №204/6758/23) (а. с. 59). Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (справа №204/10530/23) (а. с. 58). Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2013 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 309 ККУ та призначено покарання у вигляду позбавлення волі строком на два роки (справа № 204/577/13) (а. с. 61-62). Вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 ККУ та призначено покарання у вигляді штрафу (справа № 204/2605/23) (а. с. 63 та на звороті). Вироком Овідіопольского районного суду Одеської області від 25 березня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , визнано винною у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 185 ККУ та призначено покарання у вигляді штрафу (справа № 509/5580/18) (а. с. 64 та на звороті). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Приписами ст. 5 СК України встановлено що, держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Нормою ст. 15 СК України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень, які містяться у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такий висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладено у постанові від 30 квітня 2020 року у справі № 283/1309/17. Крім того, з аналізу норми, що міститься у пункті 2 частини першої статті 164 СК України убачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц. Згідно з вимогами ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу опіки та піклування - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, який затверджений розпорядженням голови Центральної адміністрації Дніпровської міської ради № 302-р від 24 вересня 2025 року, останні вважали за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , і суд не вбачає підстав ставити такий висновок під сумнів (а. с. 35,36-38). Наведені обставини у своїй сукупності є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини, на підставі викладеного, таке позбавлення батьківських прав є необхідним та відповідає найкращим інтересам дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини. Приписами ст. 3 вказаної Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У своєму рішенні у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року ЄСПЛ вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. Позбавлення батьківських прав, відповідно до вимог ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. За таких обставин, враховуючи, що матеріалами справи у повному обсязі підтверджуються всі факти, викладені у позові, а намагання всіх можливих інстанцій, які відповідають за благонадійність та належні умови проживання та забезпечення неповнолітніх дітей, не дали очікуваного результату через небажання відповідачки виправитись, у зв`язку із чим суд вважає, що такий виключний захід, як позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її малолітньої дитини, є єдиним та вірним способом захисту як найкращих інтересів її малолітньої дитини. На думку суду, з урахуванням наведених вище норм Закону, встановлено, що позивачем по справі надано достатньо переконливих і зважених аргументів, які можуть вважатись виправданими для розірвання сімейних зв`язків між матір`ю та дитиною і будуть відповідати якнайкращим інтересам дитини. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідачка байдуже ставиться до сина, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її дитини. Отже, судом встановлено, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, її поведінка свідчить про наявність кожного окремо і всіх у сукупності факторів, зазначених у Постанові Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 року, а тому позовні вимоги в частині позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Натомість, суд зазначає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей не підлягають задоволенню, оскільки у вимозі не зазначено на користь кого потрібно стягувати аліменти, а отже така вимога є вимогою на майбутнє. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим. Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із наведеного вище, суд доходить висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, в частині позбавлення відповідачки батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, при цьому, позивач при зверненні з вказаним позовом до суду був звільнений від сплати судового збору, то з відповідачки на користь Держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок за задоволення однієї вимоги немайнового характеру. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial