Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

22 квітня 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Агаєва Сабіна Мирсаррафівна звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення компенсації частини майна, що є спільною власністю подружжя. Позов обґрунтовано тим, що 29.12.2007 року між сторонами, позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 495 від 29.12.2007 року. Під час перебування в шлюбних відносинах за спільні кошти сторонами 20.10.2023 року було придбано на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ФОП [PERSON] автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1998 см. куб., державний номерний знак [NUMBER] . Також, 20.08.2024 року було придбано транспортний засіб - причеп ЛЕВ ЗВ2514, 2024 року випуску. Обидва транспортні засоби були зареєстровані на відповідача за взаємною згодою сторін. З вересня 2024 року між сторонами зіпсувались відносини, що призвело до розірвання шлюбних відносин. Відповідачем було ініційовано 01.11.2024 року подання позову до суду про розірвання шлюбу. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2024 року у справі № 638/20990/24 шлюб між сторонами розірвано. Перед зверненням до суду, відповідач, за день до подання позову, 30.10.2024 року здійснила відчуження спільного автомобіля третім особам без згоди позивача. Також в одноособовому користуванні відповідача залишився і придбаний за спільні кошти причеп ЛЕВ ЗВ2514, 2024 року випуску. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 740/3930/15-ц (провадження №61-10751св19). Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Про порушене право позивач дізнався у листопаді 2024 року після отримання відповіді на адвокатський запит представником позивача. Згідно позовної заяви про розірвання шлюбу між сторонами, поданої самою відповідачкою, остання зазначила, що «спільне майно ми розділимо в добровільному порядку», але на вимогу позивача, після того, як він дізнався про відчуження відповідачем без його згоди спільного автомобіля, повернути компенсацію за спільне майно у розмірі у2 частини вартості автомобіля та причепу, остання відмовилась. Таким чином, в добровільному порядку поділити спільне майно не уявляється можливим, в зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно консультаційного висновку з визначення ймовірної вартості майна від 14.04.2024 року, виконаного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , ймовірна вартість майна складає 479 000,00 грн., яка складається з автомобіля марка КІА модель SPORTAGE, держ.№ [NUMBER] , вартість - 444300,00 грн. та причеп марки ЛЕВ модель ЗВ2514, вартість - 34700,00 грн. Порушення прав позивача на володіння та розпорядження майном, що було придбано ним у шлюбі разом з відповідачем полягає в неможливості розпоряджатись спільним майном через ного неподільність такого майна (щодо причепу) та позбавленні права власності позивача на автомобіль, що був відчужений відповідачем без його згоди, не отримавши компенсації вартості такого майна. [PERSON] просить суд здійснити поділ сумісного майна, придбаного під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , шляхом стягнення з [PERSON] , [INFO] РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , грошової компенсації вартості 1/2 частини автомобіля марка КІА модель SPORTAGE, держ. № [NUMBER] , та причепа марки ЛЕВ модель ЗВ2514, у розмірі 239500, 00 грн. Стягнути з [PERSON] , [INFO] РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] судові витрати, що складаються з витрат на судовий збір та витрат на професійну правову допомогу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 квітня 2025 року, визначено головуючого суддю (суддю-доповідача) Яковлеву В.М. Матеріали справи передані в провадження судді Яковлевої В.М. 23 квітня 2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 28 квітня 2025 року позовна заява залишена без руху та надано строк для усунення недоліків, що містяться в ній. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації частини майна, що є спільною власністю подружжя прийнято до провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 25 серпня 2025 року представник відповідача за первісним позовом (представник позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - адвокат Мальцева Г.Ю. звернулась до суду із зустрічним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Харкова від 25.09.2025 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації частини майна, що є спільною власністю подружжя, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Об`єднано в одне провадження вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації частини майна, що є спільною власністю подружжя, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 25.08.2025 представником відповідача [PERSON] подано відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що 13 січня 2025 року набрало законної сили рішення Шевченківського районного суду міста Харкова від 11.12.2024 р. у справі № 638/20990/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Щодо автомобілю Kia Sportage, 2011 року випуску, то у період шлюбу за спільною згодою подружжя автомобіль Kia Sportage, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , було перереєстровано на [PERSON] , так як транспортний засіб перебував у неробочому стані. Підтвердженням згоди позивача на відчуження автомобіля є сам факт того, що позивач не оспорює договір дарування від 30.10.2024 р. Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідачки половину вартості автомобіля 222 150,00 грн. (444300,00/2 = 222150,00 грн.), що визначено на підставі Консультативного висновку ФОП [PERSON] від 14.04.2025 р. № 019. Просить суд звернути увагу, що консультативний висновок ФОП [PERSON] від 14.04.2025 р. № 019 є неналежним доказом у справі, так як виконаний без фактичного огляду спірного майна - автомобіля Kia Sportage, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , та містить лише припущення про його вартість у вигляді визначення «ймовірної вартості майна». Окремо оцінювач зазначає, що судження оцінювача про вартість мають виключно консультативний характер та не можуть бути використанні для здійснення правових угод. Натомість відповідачкою замовлено у суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТ І К» проведення незалежної оцінки майна з метою визначення реальної ринкової вартості автомобіля Kia Sportage, 2011 року випуску. Згідно висновку ТОВ «ЕКСПЕРТ І К» від 08.08.2025 р. ринкова вартість спірного автомобіля складає 205 000,00 грн. Таким чином, саме встановлена суб`єктом оціночної діяльності в процесі безпосереднього дослідження об`єкту оцінки дійсна вартості конкретного спірного автомобіля Kia Sportage, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер вартості, на яку посилається позивач у позові. Щодо причепу марки ЛЕВ модель ЗВ2514 слід зазначити, що позивач вигнав відповідачку зі спільного місця проживання, а саме з квартири [ADDRESS] , де й досі залишились речі [PERSON] , а також все спільне майно подружжя, у тому числі вказаний причеп марки ЛЕВ модель ЗВ2514. Житло перебуває у приватній власності [PERSON] , який змінив замки, та не надає відповідачці навіть можливості вивезти свої особисті речі. Щодо протиправних дій [PERSON] . [PERSON] у травні 2025 р. зверталась до Ізюмського районного управління поліції, однак поліція посилається на цивільно-правові відносини сторін та рекомендує подавати заяви до суду у порядку цивільного судочинства. Отже, незважаючи на те, що спірний причеп зареєстровано на відповідачку, однак перебуває він у фактичному володінні самого позивача. Доступу до вказаного спірного майна у [PERSON] не має, у тому числі навіть не має документів на вказаний транспортний засіб, які залишились у житлі позивача, з якого останній вигнав колишню дружину із дитиною. Тому відповідачка заявляє зустрічні позовні вимоги щодо поділу вказаного причепу, в яких просить суд при поділу цього неподільного спільного майна залишити його у власності позивача, зобов`язавши останнього виплатити на користь [PERSON] половину його вартості. На підставі викладеного, просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі. 15.11.2023 представниця [PERSON] [PERSON] подала зустрічну позовну заяву, в якій просить прийняти зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації 1/2 частини майна, що є спільною власністю подружжя. Стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 вартості транспортного засобу причепа ЛЕВ ЗВ2514, 2024 року виготовлення, виділивши в приватну власність [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя транспортний засіб причеп ЛЕВ ЗВ2514, 2024 року виготовлення. Припинити право власності [PERSON] на транспортний засіб причеп ЛЕВ ЗВ2514, 2024 року виготовлення. Стягнути судові витрати по справі. Зустрічна позовна заява мотивована тим, що, дійсно, у період з 29 грудня 2007 року по 13 січня 2025 року [PERSON] перебувала у шлюбі зі [PERSON] . У період шлюбу 20.08.2024 р. сторонами у справі придбано причеп ЛЕВ ЗВ2514, 2024 року виготовлення, який зареєстровано на [PERSON] , що підтверджено інформацією Територіального сервісного центру МВС № 6344 від 31.10.2024 р., копію якого надано до матеріалів справи [PERSON] . Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу. [PERSON] заявляє позовні вимоги відносно причепа ЛЕВ ЗВ2514, 2024 року виготовлення, який пропонує поділити шляхом виплати відповідачкою за первісним позовом грошової компенсації 1/2 його вартості, яка визначена орієнтовно у розмірі 34700,00 грн. відповідно до Консультативного висновку ФОП [PERSON] від 14.04.2025 р. № 019 (копія якого міститься в матеріалах справи). Проте, [PERSON] вводить суд в оману та не вказує на те, що спірний причеп перебуває у повному володінні та користуванні позивача за первісним позовом. У [PERSON] немає доступу до вказаного спірного майна та навіть не має документів щодо державної реєстрації вказаного транспортного засобу, так як [PERSON] вигнав [PERSON] з житла, в якому вони спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , де залишилось все їх спільно нажите майно. З цього приводу [PERSON] зверталась до поліції, проте Ізюмське РУП надало відповідь, що це цивільні правовідносини з рекомендацією вирішення спірних питань у судовому порядку (копія відповіді поліції надано до відзиву на позов). [PERSON] погоджується з вартістю причепу ЛЕВ ЗВ2514, 2024 року виготовлення, визначеного [PERSON] у розмірі 34700,00 грн. Однак просить суд визначити інший порядок поділу спільного майна подружжя. Зокрема, враховуючи, що [PERSON] не має фактичного доступу до вказаного спільного майна, яке перебуває у володінні [PERSON] , а також те, що [PERSON] не має у власності транспортного засобу, за допомогою якого можливе використання за призначенням причепу, то пропонує здійснити поділ цього спільного неподільного майна подружжя в натурі у наступний спосіб, а саме залишити вказане майно у власності [PERSON] , зобов`язавши останнього виплатити грошову компенсацію [PERSON] у розмірі 17 350,00 грн (34700,00 /2 = 17350,00 грн). Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Отже поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). 09.09.2025 представник [PERSON] адвокат Агаєва С.М. подала відповідь на відзив, який мотивовано тим, що оскільки рішення суду про розірвання шлюбу набрало чинності 13.01.2025 року, то відчуження спільного автомобіля було вчинено за спільною згодою подружжя її матері, що не відповідає дійсності, оскільки остання звернулась до суду з відповідним позовом в перших числах листопада 2024 року (в суді зареєстровано 05.11.2024 року) після одноособового відчуження спільного автомобіля своїй матері 30.10.2024 року. Відчуження автомобіля було проведено без згоди позивача в одноособовому порядку відповідачкою. Позивач в день прибуття останньої до Сервісного центру для відчуження майна, [PERSON] був у відрядженні в м. Івано-Франківськ і, дізнавшись про її намір від знайомого, який телефоном його про це попередив, він звертався до поліції на 102, де повідомив про вчинення правопорушення останньою, яка має намір відчужити спільну машину без його згоди. Вказане повідомлення зареєстроване за № 8862 від 29.10.2024 р. Згідно талону-повідомлення з єдиного обліку №8862, згідно якого «29.10.2024 року о 9:30 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 29.10.2024 о 9:27 за адресою: [ADDRESS] , Повідомляє, що дружина (яка подала на розлучення) [PERSON] номер тел. [NUMBER] наразі перебуває біля МРЕО ймовірно має намір зняти з обліку їх тз марки Кія Спортеж 2011 Є, д.н.з. [NUMBER] , сірого кольору. Тз зареєстровано на дружину. Заявник наразі перебуває в м. Івано- Франківську. Заявник: [PERSON] , [INFO] , тел.: [NUMBER] ». У день звернення [PERSON] до поліції стосовно спроби його на той час дружини без його згоди відчужити їх автомобіль на користь третьої особи, відповідач не змогла вчинити відчуження автомобіля. Після цього вона на наступний день - 30.10.2024 року це здійснила, але зробила це без згоди позивача, про що позивач дізнався вже після звернення його представника із адвокатським запитом до сервісного центру, копія відповіді на запит міститься в матеріалах справи. Таким чином, відповідачем не надано жодного доказу про здійснення відчуження спірного автомобіля за згодою подружжя, в свою чергу позивач не погоджується з вказаним висновком та додатково будуть надані докази такої незгоди. Позиція відповідача в цій частині спростовується приписами ст. 69 СК України та висновками Верховного Суду. Також відповідач у відзиві зазначає, що оцінка вартості спільного автомобіля, яка зроблена на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 14.04.2025 року без огляду автомобіля, згідно якого ймовірна вартість автомобіля марка КІА модель SPORTAGE, держ.№ [NUMBER] , становить - 444300,00 грн., є невірною. Заперечуючи вказану вартість подано до суду звіт про оцінку майна від 08.08.2025 року, виконаний на замовлення [PERSON] ТОВ « ЕКСПЕРТ ІК», згідно якого, вартість автомобіля марка КІА модель SPORTAGE, держ. № [NUMBER] , становить 205 000 грн вважає неналежним доказом. Вказаний звіт ТОВ « ЕКСПЕРТ ІК» також було виконано без огляду автомобіля. В самому звіті зазначено, що експерту було надано технічний паспорт автомобіля, документи замовника та фотографії автомобіля. При цьому сам звіт не містить вказаних фотографій автомобіля. Більш того, в описовій частині звіту у п. 4 Характеристика об`єкта оцінки зазначено, що легковий автомобіль (Універсал) KIA SPORTAGE (PH: АХ91100А), рік випуску - 2011, об`єм двигуна 1998 КУБ. СМ. (ЗНГ 1 Балон). Автомобіль знаходиться в не робочому стані. Виявлені значні зовнішні та внутрішні пошкодження. Салон знаходиться в незадовільному стані. Панель приладів в не повній комплектації, не всі прилади працюють, Робота двигуна автомобіля викликає нарікання. Ходова частина. гальмівна система знаходяться у незадовільному стані. Вказана характеристика не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами, оскільки до звіту не долучені фотографії огляду цього автомобіля що підтвердили б знаходження автомобіля в неробочому стані. Разом із тим, у серпні 2025 року (в час здійснення звіту) на сайті з продажу автомобілів відповідач [PERSON] , як продавець, вказала свої контакти «тел. [NUMBER] » (у відзиві вказаний телефон відповідач зазначила як свій контактний) при продажі спірного автомобіля та виставила фотографії автомобіля KIA SPORTAGE (PH: АХ91100А), який перебуває в належному стані з описом товару мовою оригіналу « Машинка в отличном состоянии. Все делалось во время. Коробка огонь капитальный ремонт двигателя детали 15000 назад меняли все. Тормоза, ремень, цепь ролики, направляющие, сцепление (сакс). Короче как за ребенком следила». Скриншот з сайту з оголошенням про продаж відповідачем спірного майна додається до відповіді на відзив. При цьому вартість продажу відповідачем в оголошені зазначена 11300 доларів СІНА, що дорівнює 470 700 грн. ( що більша за оцінку майна, подану позивачем до позову). Отже, звіт про оцінку майна, виготовлений на замовлення відповідача у справі - [PERSON] , ТОВ « ЕКСПЕРТ ІК» зроблено на автомобіль, що знаходиться в неробочому стані із зовнішніми та внутрішніми пошкодженнями, з салоном в незадоволеному стані та іншими ушкодженнями, що не відповідає дійсності та спростовується інформацією, наданою відповідачем у оголошенні про продаж автомобіля. Крім того, в оголошені міститься світлина автомобіля без ушкоджень та з описом про його належний відмінний стан. Зі змісту звіту автомобіль оцінено не як повноцінний автомобіль, готовий до експлуатації, а сумарна оцінка його запчастин, як комплектуючих вузлів, що свідчить про неналежність вказаного доказу в розумінні приписів ст. ст. 76-81ЦПК України, та є спробою відповідача ввести суд в оману стосовно вартості спірного майна. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 03 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення компенсації частини майна, що є спільною власністю подружжя, та зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. У судовому засіданні представниця [PERSON] - адвокат Агаєва С.М. первісний позов підтримала, у задоволенні зустрічної позовної заяви просила відмовити. Акцентувала увагу, що перед зверненням до суду, відповідачка за день до подання позову 30.10.2024 року здійснила відчуження спільного автомобіля третім особам без згоди позивача. Також в одноособовому користуванні відповідача залишився і придбаний за спільні кошти причеп ЛЕВ [NUMBER] , 2024 року випуску. Вважає, що зустрічні позовні вимоги є необгрунтованим, безпідставними та недоведеними. Зазначила, що докази понесення судових витрат будут подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Представник [PERSON] - адвокат Мальцева Г.Ю. подала заяву про розгляд справи без участі. Просить суд провести розгляд справи № 638/7307/25 без участі [PERSON] та її, адвоката Мальцевої Г.Ю., як її представника. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підтримуємо у повному обсязі. Первісний позов [PERSON] до [PERSON] не визнають у повному обсязі. Заслухавши пояснення представниці [PERSON] - адвокат Агаєва С.М., дослідивши матеріали, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. 29 грудня 2007 року між сторонами, позивачем [PERSON] , [INFO] , та відповідачем [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 495 від 29.12.2007 року. Під час перебування в шлюбних відносинах за спільні кошти сторонами 20.10.2023 року було придбано на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ФОП [PERSON] автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1998 см. куб., державний номерний знак [NUMBER] . Також, 20.08.2024 року було придбано транспортний засіб - причеп ЛЕВ ЗВ2514, 2024 року випуску. Обидва транспортні засоби були зареєстровані на відповідачку [PERSON] за взаємною згодою сторін. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.12.2024 року у справі №638/20990/24 шлюб між сторонами розірвано. Згідно консультаційного висновку з визначення ймовірної вартості майна від 14.04.2024 року, виконаного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , ймовірна вартість майна складає 479 000,00 грн., яка складається з автомобіля марка КІА модель SPORTAGE, держ. № [NUMBER] , вартість - 444300,00 грн. та причеп марки ЛЕВ модель ЗВ2514, вартість - 34700,00 грн. Таким чином беззаперечно встановлено, що, перебуваючи у шлюбі, сторони набули у спільну сумісну власність подружжя: автомобіль марки КІА модель SPORTAGE, держ. № [NUMBER] , вартість - 444300,00 грн. та причеп марки ЛЕВ модель ЗВ2514. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, статтею 60 СК Українивстановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя хто її спростовує. Спростовує презумпцію спільності майна подружжя той із подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном (див. постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17, постанова Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі №595/324/17. Набуття майна за час шлюбу створює презумцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує, поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними (Постанова Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 727/11406/17). За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на якій вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що спірне майно було набуте за особисті кошти когось зі сторін і є його особистою власністю. Статтею 63 СК Українивизначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ч. 1 ст. 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до статті 70 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно доЦивільного кодексу України. З метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (ст. 369 ЦК України, частина 3 та 4 ст. 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна. Такий висновок висловлений у п.п.72,73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 29 січня 2021 року у справі № 161/14048/19, які у порядку ч.4 ст.263ЦПК Українивраховуються при застосуванні норм права. Згідно з частинами першою, третьою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відтак, спірне майно, набуте сторонами за період перебування у зареєстрованому шлюбі і таке майно підлягає поділу відповідно до статей 60, 61,70,71 СК України. Як встановлено, спірні транспортний засіб та причеп були придбані сторонами за час шлюбу. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках. Даний факт сторонами підтверджено та не заперечується. Таким чином, за встановлених обставин, суд дійшов висновку, що, оскільки право власності на спірне нерухоме майно було набуте під час перебування сторонами у справі у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, тому вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Згідно талону - повідомлення з єдиного обліку № 8862, «29.10.2024 року о 9:30 [PERSON] звернувся з повідомленням до служби 102 про те, що «29.10.2024 о 9:27 за адресою: [ADDRESS] , Повідомляє, що дружина (яка подала на розлучення) [PERSON] номер тел. [NUMBER] наразі перебуває біля МРЕО ймовірно має намір зняти з обліку їх тз марки Кія Спортеж 2011 Є, д.н.з. [NUMBER] , сірого кольору. Тз зареєстровано на дружину. Заявник наразі перебуває в м. Івано-Франківську. Заявник: [PERSON] , [INFO] , тел.: [NUMBER] .» Як свідчать матеріали справи, у відповідь на адвокатський запит від 31.10.2024 начальник РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях за № 31/32/6344 Микола Храпунов повідомив, що під час проведення перевірки зясовано, що відповідно до інформації Єдиного державного реєстру МВС, за [PERSON] , [INFO] , станом на 31.10.2024 року, значаться зареєстрованими транспортні засоби: 20.08.2024 зареєстрований транспортний засіб причеп марки ЛЕВ модель ЗВ2514, 2024 року випуску. Транспортний засіб автомобіль марки КІА модель SPORTAGE, держ. № [NUMBER] , 2011 року випуску, який був зареєстрований за [PERSON] , [INFO] , було відчужено 30.10.2024 року. За [PERSON] , [INFO] , станом на 31.10.2024 року, транспортних засобів не зареєстровано (а.с. 14). Територіальним сервісним центром № 6344 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях розглянуто адвокатський запит від 01.04.2025 року, щодо надання інформації про реєстрацію на ім`я [PERSON] автомобіля марки KIA SPORTAGE, 2011 року випуску, також підстави перереєстрації на іншу особу, та вказати всі технічні характеристики транспортного засобу. За підсумками розгляду зазначеного запиту повідомлено наступне. Відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль марки KIA SPORTAGE, 2011 року випуску, об`єм двигуна 1998 см. куб., номерний знак співпадає з зазначеним в запиті, був зареєстрований за [PERSON] , дата народження співпадає з датою зазначеною в запиті, 20.10.2023, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з суб`єктом господарювання ФОП [PERSON] . В подальшому, 30.10.2024 зазначений транспортний засіб був перереєстрований на [PERSON] , на підставі договору дарування, укладеному в ТСЦ 6344. Під час реєстрації права власності на спірний транспортний засіб, а саме автомобіль KIA SPORTAGE, 2011 року випуску, за [PERSON] , будь-які відомості стосовно інших співвласників автомобіля адміністраторам сервісного центру не повідомлялися. Відповідно і не були внесені до Реєстру (а.с. 15). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 21.12.2007 року № 11«Пропрактику застосування судами законодавства при розгляді справ проправо на шлюб, розірвання шлюбу, визнання йогонедійсним таподіл спільногомайна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. За змістом ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Верховний Суд у своїй постанові від 30 січня 2019 року у справі № 158/2229/16-ц зазначив наступне: Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватися за письмової згоди другого з подружжя. Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Разом із тим, Верховний Суд у частині вирішення позовних вимог про поділ автомобіля, що є спільним майном подружжя та стягнення грошової компенсації зазначив наступне: Оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. З огляду на викладене, висновки судів про наявність згоди позивача на відчуження автомобіля, які ґрунтуються на показах свідка - суперечать положенням статті 59 ЦПК України щодо допустимості доказів. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 22 вересня 2022 року по справі №125/2157/19 зазначила наступне: За вимогами ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Разом із тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного законодавства містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Сторони правочинів повинні діяти добросовісно й у випадку порушення цього обов`язку вони позбавляються захисту (ст. 13 ЦК України). Зазначене свідчить, що відчуження одним із подружжя спільного подружнього майна за ціною, нижчою за ринкову вартість цього майна, без згоди на таку вартість іншого подружжя є порушення права цього подружжя на мирне володіння своїм майном та отримання за нього справедливої ціни, а також проявом недобросовісності відчужувача, що позбавляє останнього права виплатити компенсацію саме у визначеному договором розмірі. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової), визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції іншому з подружжя (співвласнику) у зв`язку з припиненням його права на спільне майно. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним з подружжя проти волі іншого. Норми сімейного права визначають не тільки право спільної власності подружжя на майно, а при його відчуженні й розмір їх часток у цьому майні та презумпцію згоди одного з подружжя на укладення від його імені іншим подружжям договорів про відчуження майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №916/2813/18). Разом із тим, з метою захисту прав співвласників майна, у тому числі майна подружжя, норми цивільного та сімейного законодавства (стаття 369 ЦК України, частина третя та четверта статті 60 СК України) містять приписи, згідно з якими для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Зазначені приписи не тільки забезпечують права одного з подружжя, а й обмежують права іншого з подружжя у відчуженні спільного подружнього майна, оскільки ставлять правомочності одного з подружжя на відчуження майна в залежність від наявності належним чином оформленої згоди іншого з подружжя на таке відчуження. Відсутність такої згоди свідчить про відсутність повноважень в одного з подружжя (відчужувача) на відчуження подружнього майна. Системний аналіз зазначених постанов, письмових доказів дає підстави для висновку про те, що автомобіль та причеп є цінним майном в розумінні ч. 3 ст. 65 СК України і для його відчуження мала бути згода другого з подружжя. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що [PERSON] давав письмову згоду на продаж спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю сторін. Доказів того, що [PERSON] отримав свою частку заавтомобіль суду також не надано. А також доказів на використання коштів від продажу транспортного засобу в інтересах сім`ї. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України викладених у Постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби, або приховав його, таке майно, або його вартість враховується при поділі. Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно правових висновків у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження №61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), від 17 серпня 2022 року у справі № 545/2396/20 (провадження № 61-4894св22), у випадку встановлення судом факту відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Суди також виснували, вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. У разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу у разі недосягнення згоди між подружжям визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц. Як вбачається з висновку ВП ВС, викладеного у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, якщо сторона договору про відчуження майна, що є спільною власністю, або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а в разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. У п.76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21), зроблено висновок, що якщо сторона договору про відчуження майна, що є спільною власністю, або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості своєї частки у спільному майні, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а в разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого. Згідно наданого стороною позивача за первісним позовом [PERSON] , консультаційного висновку з визначення ймовірної вартості майна від 14.04.2024 року, виконаного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , ймовірна вартість майна складає 479 000,00 грн., яка складається з автомобіля марка КІА модель SPORTAGE, держ. № [NUMBER] , вартість - 444300,00 грн. та причеп марки ЛЕВ модель ЗВ2514, вартість - 34700,00 грн. Водночас, у зустрічному позові [PERSON] просила суд звернути увагу, що консультативний висновок ФОП [PERSON] від 14.04.2025 р. № 019 є неналежним доказом у справі, так як виконаний без фактичного огляду спірного майна - автомобіля Kia Sportage, 2011 року випуску, ідентифікаційний номер [NUMBER] , та містить лише припущення про його вартість у вигляді визначення «ймовірної вартості майна». Окремо оцінювач зазначає, що судження оцінювача про вартість мають виключно консультативний характер та не можуть бути використанні для здійснення правових угод. Відповідачкою замовлено у суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТ ІК» проведення незалежної оцінки майна з метою визначення реальної ринкової вартості автомобіля Kia Sportage, 2011 року випуску. Згідно наданого на замовлення [PERSON] висновку ТОВ «ЕКСПЕРТ ІК» від 08.08.2025 р. ринкова вартість спірного автомобіля складає 205 000,00 грн. Слід зазначити, що у звіті про оцінку майна від 08.08.2025 року, виконаного на замовлення [PERSON] ТОВ «ЕКСПЕРТ ІК», згідно якого, вартість автомобіля марка КІА модель SPORTAGE, держ. № [NUMBER] , становить 205 000 грн, зазначено, що експерту було надано технічний паспорт автомобіля, документи замовника та фотографії автомобіля. При цьому сам звіт не містить вказаних фотографій автомобіля. А також не вбачається, що він виконаний з реальним фактичним оглядом автомобіля. Більш того, в описовій частині звіту у п. 4 Характеристика об`єкта оцінки зазначено, що легковий автомобіль (Універсал) KIA SPORTAGE (PH: АХ91100А), рік випуску - 2011, об`єм двигуна 1998 КУБ. СМ. (ЗНГ 1 Балон). Автомобіль знаходиться в неробочому стані. Виявлені значні зовнішні та внутрішні пошкодження. Салон знаходиться в незадовільному стані. Панель приладів в не повній комплектації, не всі прилади працюють, Робота двигуна автомобіля викликає нарікання. Ходова частина. гальмівна система знаходяться у незадовільному стані. Вказана характеристика не відповідає дійсності та не підтверджується жодними доказами, оскільки до звіту не долучені фотографії огляду цього автомобіля що підтвердили б знаходження автомобіля в неробочому стані. Разом із тим, у серпні 2025 року (в час здійснення звіту) на сайті з продажу автомобілів відповідач [PERSON] , як продавець, вказала свої контакти «тел. [NUMBER] » (у відзиві вказаний телефон відповідач зазначила як свій контактний) при продажі спірного автомобіля та виставила фотографії автомобіля KIA SPORTAGE (PH: АХ91100А), який перебуває в належному стані з описом товару мовою оригіналу «Машинка в отличном состоянии. Все делалось во время. Коробка огонь капитальный ремонт двигателя детали 15000 назад меняли все. Тормоза, ремень, цепь ролики, направляющие, сцепление (сакс). Короче как за ребенком следила». Скриншот з сайту з оголошенням про продаж відповідачем спірного майна додається до відповіді на відзив. При цьому вартість продажу відповідачем в оголошені зазначена 11300 доларів СІНА, що дорівнює 470 700 грн. (що більша за оцінку майна, подану позивачем до позову). Отже, звіт про оцінку майна, виготовлений на замовлення [PERSON] , ТОВ «ЕКСПЕРТ ІК» зроблено на автомобіль, що знаходиться у неробочому стані із зовнішніми та внутрішніми пошкодженнями, з салоном в незадоволеному стані та іншими ушкодженнями, викликає обгрунтовані сумніви, оскільки є вкрай суперечливим, не узгоджується з інформацією, наданою [PERSON] в оголошенні про продаж автомобіля, в оголошені міститься світлина автомобіля без ушкоджень та з описом про його належний відмінний стан, а також спростовується іншими матеріалами справи. Таким чином, суд бере до уваги, висновок з визначення вартості майна від 14.04.2024 року, виконаного на замовлення позивача суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , згідно якого, ймовірна вартість майна складає 479 000,00 грн., яка складається з автомобіля марка КІА модель SPORTAGE, держ. № [NUMBER] , вартість - 444300,00 грн. та причеп марки ЛЕВ модель ЗВ2514, вартість - 34700,00 грн. Водночас, з оцінкою причепу марки ЛЕВ модель ЗВ2514, вартістю у 34700,00 грн, зробленого у цьому ж висновку суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , [PERSON] згодна. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно правових висновків у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц (провадження №61-9018сво18), від 09 грудня 2020 року у справі №301/2231/17 (провадження №61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18 (провадження №61-8383св19), від 17 серпня 2022 року у справі №545/2396/20 (провадження №61-4894св22), у випадку встановлення судом факту відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Суди також виснували, вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. З огляду на вищевказане, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини автомобіля марка КІА модель SPORTAGE, держ. № [NUMBER] , та причепа марки ЛЕВ модель ЗВ2514, у розмірі 239 500, 00 грн. Таким чином, перевіривши та з`ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог зустрічного позову стягнути зі [PERSON] на користь 1/2 вартості транспортного засобу причепа ЛЕВ ЗВ2514, 2024 року виготовлення, виділивши в приватну власність [PERSON] у порядку поділу спільного майна подружжя транспортний засіб причеп ЛЕВ ЗВ2514, 2024 року виготовлення, в обгрунтування якого посилається на те, що, враховуючи, що [PERSON] не має фактичного доступу до вказаного спільного майна, яке перебуває у володінні [PERSON] , а також те, що [PERSON] не має у власності транспортного засобу, за допомогою якого можливе використання за призначенням причепу. [PERSON] не має доступу до вказаного спірного майна та, навіть, не має документів щодо державної реєстрації автомобілів. При цьому зазначена позиція є вкрай суперечливою, до якої суд ставиться критично, з огляду на наступне. Так, заперечуючи проти прийняття звіту щодо вартості як такого, що був виконаний без фактичного огляду спірного майна - автомобіля Kia Sportage, 2011 року випуску, при цьому прийняти наданий нею звіт суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «ЕКСПЕРТ І К» проведення незалежної оцінки автомобіля Kia Sportage, 2011 року випуску, як належний. Разом із тим, суд бере до уваги, що згідно висновку ТОВ «ЕКСПЕРТ І К» власником автомобіля є [PERSON] , матеріали, надані замовником: фото автомобіля, копія технічного паспорта автомобіля; копія документів власника. А відтак без надання автомобіля у розпорядження експерта-оцінювача. [PERSON] також надано копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. При цьому [PERSON] вказала, що не має доступу до вказаного спірного майна та, навіть, не має документів щодо державної реєстрації. Більше того, у звіті ТОВ «ЕКСПЕРТ І К» щодо технічного стану та характеристики зносу також зазначено: двигун у неробочому стані; КПП у неробочому стані; передня підвіска у неробочому стані; кермове управління у неробочому стані; задня підвіска у неробочому стані; кузов - у неробочому стані; електроустаткування у неробочому стані; гальмівна ситсема у неробочому стані; покришки ходової частини у неробочому стані (а.с. 72-99). Натомість, на сайті з продажу автомобілів [PERSON] , як продавець, зазначила, що автомобіль перебуває в ідеальному стані. Окрім того, [PERSON] іншими жодними належними, допустимими та беззаперечними доказами не спростовано обставини та вимоги первісного позову. За наведених обставин у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити за його безпідставністю та недоведеністю. Крім цього, згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з ч.1-2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Оскільки позовні вимоги первісного позову, то, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, то з [PERSON] , [INFO] РНОКПП: [NUMBER] на користь [PERSON] слід стягнути документально підтверджений судовий збір в розмірі 2 395 (дві тисячі триста девяносто п`ять) грн 00 коп.

Outcome: approved