Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернулася з вказаним позовом до Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (далі - відповідач, Аджамська сільська рада), в якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд визнати за нею після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/2 частку вищевказаного житлового будинку. Позовні вимоги аргументувала наступним, що 24 січня 2022 року, як єдиний спадкоємець за законом, що прийняла спадщину після смерті матері та батька, звернулася до приватного нотаріуса Кропивницького районного нотаріального округу Флоренко С.К. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями, та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що належать колгоспному двору, голова якого є її батько [PERSON] , який помер [INFO] . Нотаріус винесла відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із відсутністю документа, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на вищезазначений житловий будинок. Позивачка в судове засідання не з`явилася, в позові просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач Аджамська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. Зважаючи на викладене, суд вважає, що сторони є належно повідомленими про дату судового засідання і справа може бути розглянута за їх відсутності. Безпосередньо розгляд справи суд здійснив в судовому засіданні 03.02.2026. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , а [PERSON] - [INFO] (а.с.11-12). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] (а.с. 27, 91, 93). У копії свідоцтва про право власності на будівлю від 26.06.1989 зазначено, що домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с.7). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 3/02-14 від 11.01.2023 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вищевказаний житловий будинок (а.с.5-6). Відповідно до архівної довідки ОКП «Кіровоградське ООБТІ» від 21.11.2022 право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.01.2013 зареєстровано за [PERSON] (свідоцтво про право власності від 26.06.1989, виконком Аджамської сільської ради народних депутатів), реєстрова книга № 3 запис № 102 (а.с.9-10). Як вбачається із спадкової справи №42-2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка заведена [INFO] (а.с. 66 -134), після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину шляхом подання відповідної заяви прийняла його дочка - позивач по справі [PERSON] та отримала на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку кадастровий номер 3522580300:03:000:0202, що належала [PERSON] (а.с.69, 113). На момент смерті [PERSON] разом із ним проживала та була зареєстрована його дружина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 79, 80), яка в поданій до нотаріуса заяві від 12.04.2013 відмовилася від прийняття спадщини, що залишилася після померлого чоловіка на користь дочки померлого - [PERSON] (а.с.70). З копії погосподарської книги за 1991-1995 роки (станом на 15.04.1991) Аджамської сільської ради вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] відноситься до суспільної групи господарства - колгоспний двір. Список членів господарства: голова сім`ї - [PERSON] , 1938 р.н., дружина - [PERSON] , [INFO] (а.с.123). Як вбачається із спадкової справи №123/2021 до майна померлої [INFO] [PERSON] , яка заведена [INFO] (а.с. 146-248), після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , спадщину за законом шляхом подання відповідної заяви прийняла її донька позивач по справі - [PERSON] та отримала на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, кадастровий номер 3522580300:03:000:0201, що належала [PERSON] (а.с.181, 246). Відповідно до довідки Аджамської сільської ради № 364 від 02.07.2021 [PERSON] , [INFO] , дійсно була зареєстрована з 1959 року до дня смерті [INFO] в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті за вищевказаною адресою проживала одна. Заповіт від імені [PERSON] в Аджамській сільській раді не посвідчувався (а.с.182 на звороті). Інші спадкоємці відсутні. Вартість житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , складає 480397,46 грн (а.с. 16-17). Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж Кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися У ч. 2 ст. 1223 ЦК України зазначено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частина 1 ст.1267 ЦК України зазначає, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У ч. 3 цієї ж статті зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до ст. 120, 123 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно з підпунктом «а» пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 23 грудня 1995 року «Про судову практику у справах про захист права приватної власності» передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в його майні. Отже, [PERSON] як голова колгоспного двору був власником 1/2 частки спірного житлового будинку, яку після його смерті успадкувала позивачка по справі як єдиний спадкоємець першої черги за законом (з врахуванням відмови від прийняття спадщини [PERSON] після смерті чоловіка), а [PERSON] як член колгоспного двору була власником 1/2 частки спірного житлового будинку, яку після її смерті успадкувала позивачка по справі як єдиний спадкоємець першої черги за законом, що прийняла спадщину. Таким чином позовні вимоги [PERSON] необхідно задовольнити повністю, визнавши за нею право власності на спірний будинок після смерті батька на 1/2 частку та після смерті матері на 1/2 частку. На підставі викладеного,

Outcome: approved