Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

16 вересня 2025 року [PERSON] звернулась до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, поданим представником позивача - адвокатом Лимарем А.В., до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, третя особа - Перша Хмельницька державна нотаріальна контора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності, в якому просить визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , на будинок загальною площею 87,90 кв.м., житловою площею 50,60 кв.м., а також земельну ділянку кадастровий номер 4412900000:10:004:0151, площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачі посилалися на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Після його смерті залишилась спадщина на житловий будинокзагальною площею 87,90 кв.м., житловою площею 50,60 кв.м., а також земельну ділянку кадастровий номер 4412900000:10:004:0151, площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] .Заповіту чоловік не складав, але позивач фактично прийняла спадщину, оскільки проживала з померлим до дня його смерті та фактично прийняла спадщину. Окрім неї спадкоємців більше немає. Після смерті чоловіка та введення воєнного стану в Україні, позивачка не мала змоги звернутись вчасно до нотаріальної контори, оскільки змушена була переміститися в інше місце проживання. 21 лютого 20224 року за заявою позивачки державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заведено спадкову справу та 16 вересня 2024 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом на автомобіль серії НТК №980230. Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку та житловий будинок нотаріусом видане не було, оскільки неможливо підтвердити реєстрацію права власності на нерухоме майно через відсутність доступу до архівних документів БТІ. Оскільки територія Сіверськодонецької міської територіальної громади є окупованою, БТІ не виконує свої функції, в тому числі не надає інформацію на запити державних реєстраторів про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01 січня 2013 року. Наведене свідчить, що в майбутньому можуть виникнути труднощі в реалізації позивачами свого права власності, іншого способу захисту права власності позивача, ніж як звернення із даним позовом, на даний момент не існує, тому позивач просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач відзив на позов не подав. Ухвалою суду від 22 вересня 2025 року у цивільній справі відкрито провадження та призначено справу в підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року за заявою позивача витребувані докази. 08 грудня2025року закрите підготовче провадження та справу призначено до розгляду. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Сєвєродонецької міської військової адміністрації Сєвєродонецького району Луганської області в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом. Представник Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом по справі встановлено, що згідно з копією паспорту [PERSON] [INFO] , згідно штампу про реєстрацію місця проживання, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки № 6825-5002702524 від 11 квітня 2023 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа, фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 29 грудня 1966 року, [PERSON] та [PERSON] 29 грудня 1966 року зареєстрували шлюб. Відповідно до копії паспорту [PERSON] , домової книги та довідки про склад сім`ї від 08 грудня 2009 року, вбачається, що [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Судом по справі встановлено, що згідно з копією державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ №4050000376 від 20 листопада 1996 року [PERSON] належала земельна ділянка з кадастровим номером 4412900000:10:004:0151, площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відділом у м. Сіверськодонецьку ГУ Держгеокадастру в Луганській області право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом від 18 серпня 2021 року № НВ-4405648502021. Відповідно до копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 23 січня 1997року, виданого виконавчим комітетом Кудряшівської сільської ради на підставі рішення виконкому від 20 січня 1997 року, вбачається, що [PERSON] є власником будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] . Вказане свідоцтво було зареєстровано в реєстровій книзі № 1 за реєстровим №50. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 лютого 2022 року. Листом державного нотаріуса Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Шевченко О. 16 вересня 2024 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на земельну ділянку та житловий будинок в зв`язку з неможливістю підтвердити реєстрацію права власності на вказане нерухоме майно. З копії спадкової справи №81/2024 вбачається, що єдиним спадкоємцем, який звернувся з заявою для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] є позивач. 16 вересня 2024 року [PERSON] було видане свідоцтво про право на спадщину на автомобіль марки Тойота Королла після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.02.2015 у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Крім того, у постанові Верховного Суду від 07.10.2015 у справі № 6-1622цс15 вказується, що відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, утому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Пункт 5 ППВССУ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснює, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як встановлено з матеріалів справи, позивач є спадкоємцем першої черги. Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивач не може реалізувати своє право на отримання спадщини і тому звернувся з позовом до суду, оскільки в інший спосіб, окрім судового порядку, не може захистити своє спадкове майнове право. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] житловий будинокзагальною площею 87,90 кв.м., житловою площею 50,60 кв.м., а також земельну ділянку кадастровий номер 4412900000:10:004:0151, площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Крім того,позивачем [PERSON] доведено суду про неможливість в інший ніж судовий спосіб оформити право власності на спадкове майно, тому суд дійшов висновку про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинокзагальною площею 87,90 кв.м., житловою площею 50,60 кв.м., а також земельну ділянку кадастровий номер 4412900000:10:004:0151, площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved