Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що [PERSON] , [INFO] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . 01.03.2004 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Давидовою Н.Г. Тарутинської районної державної нотаріальної контори, яким заповідала [PERSON] , спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Тарутинський», Одеської області, Тарутинського району, смт Серпневе розміром 6,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій на підставі сертифікату серії №0535387, виданого Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області 02 квітня 1998 року, зареєстрованого 02 квітня 1998 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №483. 01.12.2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 21 липня 2004 року №275/А-2004 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НА №159970 на ім`я [PERSON] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав від 14.07.2025 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер 512475900:01:002:0440 не зареєстровано. Враховуючи вищевикладені обставини, а саме невірний запис в Державному акті на право власності на землю серії НА №159970 від 01.12.2004 року в графі «прізвище, ім`я, по батькові» записано [PERSON] замість вірного [PERSON] , та видачу Державного акту після смерті спадкодавця становить не можливим її без рішення суду та подальшого оформлення на ім`я право власності на земельну ділянку кадастровий номер 512475900:01:002:0440 в порядку спадкування. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі та про підтримання позовних вимог. Представник відповідача до суду не з`явився, у письмовій заяві просив справу слухати без їх участі позовні вимоги визнав повністю. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Суд, дослідивши надані позивачем документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7). 01.03.2004 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Давидовою Н.Г. Тарутинської районної державної нотаріальної контори, яким заповідала [PERSON] , спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Тарутинський», Одеської області, Тарутинського району, смт Серпневе розміром 6,59 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій на підставі сертифікату серії №0535387, виданого Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області 02 квітня 1998 року, зареєстрованого 02 квітня 1998 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №483 копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.5). Згідно довідки Бессарабської селищної ради Болградського району Одеської області від 15.07.2025 року №685/17/10/22, [PERSON] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] , разом з нею мешкала з 1987 року донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] російською мовою " [PERSON] та [PERSON] " уклали шлюб. Після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.9). 01.12.2004 року на підставі розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 21 липня 2004 року №275/А-2004 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НА №159970 на ім`я [PERSON] , замість вірного [PERSON] (а.с.11). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав від 14.07.2025 року право власності на земельну ділянку кадастровий номер 512475900:01:002:0440 не зареєстровано. Згідно копії сертифікату на право на земельну частку (пай) №053587 від 02 квітня 1998 року прізвище ім`я по батькові зазначено « [PERSON] » (а.с.6). Згідно Додатку до розпорядження голови Тарутинської РДА Одеської області від 21.07.2004 року №275/А-2004 від №502 значиться прізвище ім`я по батькові « [PERSON] » (а.с.17-22). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа заводилась. Відповідно до пункту 3.1. Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» та п.1 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, якщо, зокрема, не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. За змістом ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 396 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Згідно п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи досліджені по справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності в їх сукупності, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ, який дають право власності на земельну ділянку належав [PERSON] , а також, що у вказаному правовстановлюючому документі прізвище спадкодавця вказане невірно, тобто помилка, яка сталася не може бути усунута іншим шляхом, ніж звернення до суду та перешкоджає спадкоємцю в реалізації ЇЇ права на спадщину. При цьому, суд вважає, що заявник позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документу. Також суд вважає, що необхідно визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 7,39 га кадастровий номер 512475900:01:002:0440 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі наведеного,

Outcome: approved