Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

29.05.2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Запорізької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: П`ята Запорізька державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин та про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем однією сім`єю. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що вона є двоюрідною онукою [PERSON] , [INFO] . Родинний зв`язок як двоюрідної онучки та двоюрідної бабусі підтверджується наступним. [INFO] народилася бабуся позивачки - [PERSON] , що підтверджується архівним витягом від 30.12.2024 №05-07/Р-3192, де в графі «звання, ім`я, по-батькові, прізвище батьків, якого віросповідання» зазначено мова оригіналу: «села Жеребца крестьянин [PERSON] и законная жена его [PERSON] , оба православные». [INFO] народилася двоюрідна бабуся позивачки - [PERSON] . Надати підтверджуючу довідку про її народження немає можливості, так як, книги запису актів цивільного стану відділу ЗАЦС при Жеребецькій (Кіровській) сільській раді нині Пологівського (до 2020 р. Оріхівського) району Запорізької області за 1924 р. на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили. 29.04.1929 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу дружина змінила на « [PERSON] », що підтверджується записом про шлюб №8. [INFO] народилася мати позивачки [PERSON] , що підтверджується архівним витягом від 30.12.2024 №05-07/Р-3192 запису акта про народження №11, де в графі «відомості про батьків» зазначено мати: [PERSON] , батько: [PERSON] . 01.04.1967 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу дружина змінила на « [PERSON] », що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища. [INFO] народилас ь позивачка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.10.1969 року, де в графі «мати» зазначено - [PERSON] , в графі «батько» - [PERSON] . [PERSON] являється позивачці двоюрідною бабусею по маминій лінії. З 1992 року [PERSON] була зареєстрована та проживала однією сім`єю разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] . [INFO] померла двоюрідна бабуся позивачки [PERSON] , [INFO] , у віці 86 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області від 12.08.2010 року, актовий запис №5130. Позивачка зі своєю двоюрідною бабусею - [PERSON] , проживала за однією адресою: [ADDRESS] , так як вона була людиною похилого віку і за нею потребувався догляд. Після смерті двоюрідної бабусі позивачки залишилась спадщина: 1)59/200 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру від 20.02.2002 року № 276. 20.02.2002 року, на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] позивачка стала власницею 59/200 частки квартири. 41/100 частки вищевказаної квартири, належить позивачці на підставі договору дарування від 02.03.2002 року в рамках якого: - [PERSON] , передала безоплатно у власність позивачки 41/100 (сорок одну соту) частки квартири [ADDRESS] , а позивачка прийняла в дар вищевказану частку квартири. Згідно довідки виданої виробничим ремонтно-експлуатаційним житловим об`єднанням №3 №5731 від 07.09.2010 року зазначено, що «довідка видана [PERSON] , в тім, що вона зареєстрована і мешкає по [ADDRESS] , основний власник, склад сім`ї: [PERSON] , 2004 р.н., донька та [PERSON] , 1924 р.н., бабуся, померла [INFO] ». Дана довідка підтверджує факт родинних відносин з бабусею та факт спільного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №76461913 від 03.04.2024 року вбачається, що була заведена спадкова справа №72243445 у П`ятій запорізькій державній нотаріальній конторі 03.04.2024 за №224/2024, щодо спадщини [PERSON] за заявою позивачки. 24.04.2025 позивачка звернулась до П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. 24.04.2025 року позивачка отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії П`ятої Запорізької державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) згідно якої було повідомлено, що «…Спадкова справа до майна померлої [INFO] громадянки [PERSON] , [INFO] , заведена П`ятою запорізькою державною нотаріальною конторою за №224/2024. Згідно матеріалів спадкової справи із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-03/3/5190 від 09.04.2024 [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , в період з 16.07.1992 по 07.09.2010 (померла [INFO] ). Разом з нею на день смерті були зареєстровані такі особи: [PERSON] , [INFO] , з 31.01.1991 по теперішній час та [PERSON] , [INFO] , з 16.09.2004 по теперішній час. Таким чином, [PERSON] проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та прийняла спадщину згідно частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1265 Цивільного кодексу України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичи спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до підпункту 4.4 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 за №296/5, доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів державної реєстрації актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин, а також документи, видані органами іноземних держав, які посвідчують такі факти. Таким чином, для спадкування в четвергу чергу необхідне рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту проживання [PERSON] разом із [PERSON] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини…». Позивачка зазначила, що окрім неї інших спадкоємців у двоюрідної бабусі немає. Позивачка зазначила, що вирішення даного спору вплине на права ЗАПОРІЗЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ, так як вона, після встановлення факту родинних відносин та після встановлення факту постійного проживання однією сім`єю за однією адресою не менше як 5 (п`ять) років до часу відкриття спадщини, буде спадкоємницею четвертої черги за законом, внаслідок чого спадок, який залишився після смерті [PERSON] , не перейде у власність органу місцевого самоврядування, тому позовна заява й була подана в рамках позовного провадження. В підготовче засідання позивач та його представник - адвокат Вартанова Г.М. не з`явились. Представник позивача надала заяву про розгляд клопотання за їх відсутності. У судове засідання 30.01.2026 року з`явилась позивачка та її представник адвокат Вартанова Г.М. Відповідач до суду не з`явився, про місце та час судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні дослідженими письмовими доказами та допитом свідків: [PERSON] та [PERSON] встановлено, що позивачка та [PERSON] проживали разом з 1992 року по [INFO] (день смерті останньої) за адресою: [ADDRESS] та дійсно є родичами, однак згідно норм чинного законодавства не визначено поняття «двоюрідна бабуся», тому встановити той факт, що [PERSON] та позивачка є двоюрідною бабусею та онукою не встановлюється можливим. Також у Суді встановлено, що позивачка проживала з померлою [PERSON] однією сім`єю, більше п`яти років до часу відкриття спадщини, та входить у четверту чергу на спадкування за законом та має право на спадщину, але без встановлення Судом факту спільного проживання унеможливлюється здійснити оформлення спадщини. Судом встановлено, що позивачка слідкувала за здоров`ям померлої, піклувалась про неї, вона була найріднішою та найближчою людиною, у них завжди були гарні стосунки, завжди підтримували один одного. Позивачка приймала активну участь у житті померлої, а саме забезпечувала її потреби, оплачувала комунальні послуги та вирішувала всі побутові потреби, допомагала їй матеріально, купувала одяг, предмети домашнього вжитку тощо, а після її смерті, позивачка займалась її похованням, що підтверджується свідоцтвом про поховання № [NUMBER] . Також Судом встановлено, що згідно довідки від 07.06.2003 року зазначено, що «довідка видана [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , в тім що, відповідно до договору дарування №161 від 02.03.2002 р. об`єднати особовий рахунок [NUMBER] та особовий рахунок [NUMBER] . Привласнений особовий рахунок [NUMBER] з 01 червня 2003 р.». Дана довідка підтверджує, що позивачка мала один особовий рахунок, на який сплачувала кошти за комунальні послугу за себе та за свою родичку. На теперішній час позивачка проживає у вищевказаній квартирі. Факт спільного проживання однією сім`єю, разом за адресою: [ADDRESS] , з 1992 року по [INFO] (день смерті) підтверджується також наступними документами, посвідчені копії яких додаються: 1)свідоцтвом про поховання №70965. 2)спільними фотографіями з померлою. 3)довідкою від 07.06.2003 року. 4)довідкою виданої виробничим ремонтно-експлуатаційним житловим об`єднанням №3 №5731 від 07.09.2010 року. 5)показами свідків. 6)всі оригінали правовстановлюючих документів, які посвідчують право власності на спірну квартиру: ?Свідоцтвом про право власності на квартиру № [NUMBER] від 20.02.2002 року, видане Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради; ?Технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] ; ?Розпорядженням голови районної адміністрації №455 від 15.02.2002 видане Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради; ?Договір дарування від 02.03.2002 року тощо. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що визначається ст. 1264 ЦК України. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18), та Верховним Судом у постановах: від 21 березня 2019 року у справі №461/4689/15-ц (провадження №61-43735св18); від 10 жовтня 2019 року у справі №520/8495/17 (провадження №61-7058св19); від 17 жовтня 2019 року у справі №712/1294/17 (провадження №61-34351св18); від 09 січня 2020 року у справі №186/421/17 (провадження №48280св18); від 09 червня 2021 року у справі №346/5702/18 (провадження №61-17111св20). До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо (пункт 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»). Згідно з Постановою від 12.08.2019 № 521/16365/15 Верховного Суду вказано, що для встановлення факту спільного проживання не має значення те, що спадкодавець та позивач ніколи не були зареєстровані за однією адресою, оскільки норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини не вимагають наявності такого факту. Як зазначено в Постанові № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Відповідно до вимог ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Відповідно до положень статті 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст.1268 ЦК України, передбачено, що спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, згідно з ч.3 ст.1223 ЦК України. Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1220-1221, 1223 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з положеннями частиною 3 статті 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В даних правовідносинах суд знаходить, що позивачка проживала зі спадкодавцею однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли часткове підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial