Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник ТОВ«Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з зазначеним позовом та просив стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 32 489,91 грн., з яких: 3 799,98 грн. - сума кредиту; 28 689,93 грн. - сума заборгованості за процентами. В обґрунтування позову зазначив, що 22.03.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» укладено Договір №1511800 про надання споживчого кредиту, за яким відповідач отримав кредит в сумі 3800 грн. на строк 360 днів, з відсотковою ставкою 2,5% на добу. 24.12.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ»(далі Первісний кредитор) та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №24122024, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги до боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором №1511800від 22.03.2024, укладеним з [PERSON] . Посилаючись на норми ЦК України та умови укладених договорів, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 12400 грн. Крім того, просив у порядку частин 10, 11 ст 265 ЦПК України під час примусового виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позовна заява містить прохання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він повідомлявся вчасно та належним чином, однак про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, заяв про відкладення розгляду справи від нього не надходило, суд вважає за можливе, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів у мережі Інтернет, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та їх змісту (прав та обов`язків). Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Судом установлено, що 22.03.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію» укладено Договір №1511800 про надання споживчого кредиту, за яким відповідач отримав кредит в сумі 3800 грн. на строк 360 днів з відсотковою ставкою 2,5% на день. Зарахування коштів у сумі 3800 грн на картковий рахунок [PERSON] підтверджується інформацією АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», наданою на запит суду. 24.12.2024 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» (далі Первісний кредитор) та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №24122024, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги до боржників, у тому числі право вимоги за кредитним договором №1511800 від 22.03.2024, укладеним з [PERSON] . Щодо нарахування відсотків за користування кредитом, суд дійшов наступного висновку. 24.12.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону №3498-ІХ, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору. Оскільки позивач звертає стягнення за Договором №1511800 про надання споживчого кредиту від 22.03.2024 за період тривалістю 360 днів з дати його надання, суд дійшов висновку про необхідність перерахунку денної процентної ставки за даним кредитним договором з урахуванням дії ч. 5 ст. 8 та п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», та визначає суму процентів у розмірі 17727 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку, відповідачем частково сплачено заборгованість за договором - у сумі 2576,42 грн. Таким чином, залишок заборгованості відповідача визначається як сума тіла кредиту та процентів, зменшена на суму сплачених коштів: 3800 грн + 17727 грн - 2576,42 грн = 18950,58 грн. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, суд визнає необґрунтованими вимоги позивача в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3% річних, з огляду на зміст п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено воєнний стан, дію якого продовжено і він триває до теперішнього часу. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн. До позовної заяви додано копію Акту №9420 прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору про надання правничої допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024 між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» та адвокатом Столітнім М.М., на суму 10000 грн. (а.с. 90) Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката. Враховуючи фактично надані послуги та часткове задоволення позовних вимог, суд визнає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн. Крім того, згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача відшкодування витрат зі сплати судового збору пропорційно частині задоволених позовних вимог - в сумі 1412,93 грн. Таким чином, загальна сума судових витрат, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 3412 грн. 93 коп.

Outcome: partial