Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

11.04.2025 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , в якій позивач просить усунути перешкоди у користуванні нею її приватної власності, а саме квартирою [ADDRESS] шляхом зобов`язання відповідача знести самочинне будівництво, а саме металеву раму з металевими дверима, у під`їзді на 6 поверху перед їх з відповідачем дверима; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.04.2025 року вищевказана справа була розподілена судді Гниличенко М.В. 16.04.2025 року ухвалою Київського районного суду м.Одеси позовна заява була залишена без руху та надано судом строк п`ять днів на усунення недоліків. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 24.04.2025 року провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження та запропоновано відповідачу у встановлений законом строк подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов. 22.05.2025 року через канцелярію суду від представника відповідача адвоката Шкребтієнко О.О. надійшов відзив на позовну заяву, яким просили відмовити у позові у повному обсязі. Також, від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності. 02.06.2025 року від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив на позовну заяву. 01.10.2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. 02.07.2025 року від позивача [PERSON] надійшло клопотання, яким позивач просила збільшити розмір позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди до 120000 грн. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. Позивач [PERSON] до судового засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Шкребтієнко О.О. до судового засідання з`явились, позовні вимоги не визнали, просили відмовити у повному обсязі та застосувати строки позовної давності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача та її представника, відповідача та її представника, встановивши наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини, приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована у квартири [ADDRESS] та є власником вказаної квартири на підставі договору дарування від 20.07.2017 року./а.с.141,142/ Відповідач [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , та власниками вказаної квартири на праві спільної часткової власності є вона та її син [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 01.08.2005 року./а.с.61/ Як вбачається із позову, сторони проживають на 6 поверсі багатоквартирного житлового будинку [ADDRESS] , є сусідами, двері їх квартир виходять на сходову клітину під`їзду, та мають при виході із квартир металеву раму з металевими дверима, які оснащені засувом, при цьому як зазначає позивач, відкриття та закриття металевих дверей чинить нестерпний шум, при виїзді сім`ї відповідача на велосипедах позивач повинна чекати виходу з квартири, згоди на встановлення металевих дверей вона не надавала, вказана конструкція є самочинною, та чинить перешкоди позивачу у вільному користуванні своєю квартирою, на неодноразові вимоги демонтувати вказані двері, між сторонами виникають конфлікти, звернення до поліції не надало результатів, внаслідок чого вона змушена звернутись до суду з вказаним позовом. Крім того, просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 120000 гривень. Судом встановлено, що у вказаному багатоквартирному будинку ОСББ не створено, є обслуговуюча організація КП ЖКС «Чорноморський», до якої з заявами зверталась [PERSON] та просила демонтувати незаконно встановлені металеві двері, які перешкоджають вільному доступу до її квартири. Зокрема, позивачем до матеріалів справи надано її звернення до директора ТОВ УК «Чорноморський» від 28.02.2024 року з проханням демонтувати тамбурні двері; відповіді ТОВ УК «Чорноморський», який у подальшому було перейменовано на КП ЖКС «Чорноморський» від 19.03.2024 року та 20.09.2024 року на звернення позивача щодо вирішення вказаного питання мирним шляхом або звернення з позовом до суду. Відповідно до Протоколу про адміністративне правопорушення № 00256 від 16.09.2024 року [PERSON] було притягнено до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП (встановлення дверей тамбуру без згоди мешканців будинку, чим порушено правила користування житлових будинків) та на підставі Постанови № 19-11 від 02.10.2024 року накладено стягнення у вигляді штрафу, який правопорушницею було сплачено відповідно до чинного законодавства. /а.с.65,66/ Крім того, на адресу правоохоронних органів позивачем неодноразово направлялись звернення, внаслідок чого на підставі вказаних звернень було внесено відомості до ЄРДР за № 12023167480000203 від 18.09.2023 року та № 12024167480000062 від 28.03.2024 року за ознаками складу ч.1 ст.125 КК України, проте [PERSON] не визнано стороною у вказаних кримінальних провадженнях, що вбачається із листа Начальника сектору дізнання ВП № 4 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області від 25.06.2025 року/а.с.110/ Відповідач та її представник свою правову позицію мотивують тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] з 1976 року, у квартирі [ADDRESS] вказаного будинку, до позивача [PERSON] , були декілька власників, за згодою та за спільні кошти яких у 1997 році було встановлено металеві двері з металевою решіткою з метою безпечного користування двох квартир від квартирних крадіжок. При придбанні квартири [ADDRESS] позивачем будь-яких претензій з приводу встановлення тамбурних дверей заявлено не було, фактично з 2006 року по 2024 рік позивач безперешкодно користувалась вказаними дверима, та будь-яких суперечок з цього приводу між сторонами не виникало, у тамбурі не зберігаються жодні речі, позивач має вільний доступ до своєї квартири та ключі від металевих дверей, органи виконавчої влади не звертались до суду з позовами до власниці кв. [ADDRESS] про демонтаж металевих дверей, тобто права позивача не порушено. Крім того, представник позивача надала заяву про застосування строків позовної давності, оскільки з часу встановлення металевих дверей пройшло 18 років. Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини справи та відповідні правові норми до вказаних правовідносин, суд зазначає наступне. Права співвласників у користуванні спільним майном багатоквартирного будинку (без ОСББ) регламентує Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» № 417-VIII від 14.05.2015 року. Цей закон визначає спільне майно як спільну сумісну власність, що не ділиться. Співвласники мають право вільно користуватись спільним майном, брати участь в управлінні, приймати рішення на загальних зборах. Також, загальні норми права власності регулюються Цивільним кодексом України. Допоміжними є приміщення, призначені для експлуатації будинку. Це сходові клітини, вестибюлі, спільні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери, технічні приміщення. Все це входить до спільного майна будинку. Тамбур - це проміжне приміщення між вхідними дверима під`їзду та сходовою кліткою або між сходовою кліткою та квартирами на поверсі. Аналізуючи судову практику, суди задовольняють позови про усунення перешкод у користуванні квартирою, зобов`язуючи демонтувати самовільно встановлені металеві двері/рами на сходових клітинах під`їзда, оскільки такі конструкції порушують права сусідів та норми пожежної безпеки, обмежуючи доступ до спільного майна (тамбуру). Власник має право вимагати усунення порушень його права власності, навіть якщо вони не пов`язані з позбавленням володіння. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами, ч.1 та 2 ст.382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку. Відповідно до частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої та другої статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до пункту 1 частини першої та частина друга статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі № 461/9578/15-ц викладено висновок, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень, в даному випадку тамбура (сходова клітина під`їзда) вимагає погодження всіх співвласників. Проте, в матеріалах справи відсутні докази на отримання згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку на встановлення металевої рамки та металевих дверей на сходовій клітини. Відповідно до п.1 ч.1 ст.6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники мають право, зокрема, вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані, зокрема, використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням. З урахуванням викладеного, суд вважає, що незалежно від дати встановлення вказаної металевої конструкції, всупереч вимог законодавства України, без згоди усіх мешканців квартир відповідного будинку, та приймаючи, що на даний час саме відповідач перешкоджає та заперечує проти її демонтування, внаслідок чого була притягнута до адміністративної відповідальності та сплатила штраф, постанову № 19-11 від 02.10.2024 року про накладення штрафу не оскаржувала. Такими протиправними діями відповідач створює мешканцям багатоквартирного будинку, в тому числі і позивачу, перешкоди у вільному користуванні тамбуром та доступу до квартири. Тому, обов`язок привести до попереднього стану шляхом знесення самочинного обладнання металевої рамки та металевих дверей у тамбурі, де розташовані кв. [ADDRESS] та кв. [ADDRESS] , покладається на відповідача. Незалежно від того, хто порушив право спільної власності (треті особи чи попередні власники квартири, чи окремі співвласники, в даному випадку відповідач, яка пояснила, що її сім`єю за згодою сусідів та сумісними коштами у 1997 році було встановлено металеві двері з метою безпеки, тому категорично не визнає позов та заперечує проти демонтування металевих дверей), суд захищає право спільної власності співвласників багатоквартирного будинку (у т.ч. від самовільного/одноосібного розпоряджання спільним майном окремими особами) та зобов`язує відповідача відновити попередній стан спільного майна. Особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення будь-яких додаткових дій. Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав.(Постанова ВС від 16.12.2020 року, справа №914/554/19) Крім того, суд звертає увагу представника відповідача на те, що до позовів про усунення перешкод у користуванні квартирою (негаторний позов, ст. 391 ЦК України) строки позовної давності не застосовуються, оскільки порушення права власності є таким, що триває в часі. Власник може вимагати усунення перешкод у будь-який час, доки існує саме правопорушення. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення. Цей спосіб захисту може знаходити свій прояв у вимогах про усунення перешкод у здійсненні права спільної власності між співвласниками (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 серпня 2018 року у справі № 545/3728/16-ц (провадження № 61-9958св18)). Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити в межах позовних вимог частково, зобов`язавши відповідача привести елементи багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] в попередній стан, шляхом демонтування (знесення) самочинного будівництва, а саме металевої рами з металевими дверима, встановленими на сходовій клітині шостого поверху під`їзду, перед дверима квартир позивача та відповідача. Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 120000 грн., суд відмовляє, оскільки вказана вимога не доведена позивачем належними та допустимими доказами. Відповідно до п.9 ч.2 ст.16 ЦК України передбачено, що одним із судових способів захисту особистого немайнового або майнового права та інтересу особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, позивачем не зазначено, в чому конкретно виразились її моральні страждання та з чого вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди саме в сумі 120000,00 грн. Моральна шкода - це немайнові втрати (фізичні/душевні страждання), завдані протиправними діями, що потребують обґрунтування через порушення прав, наявність причинно-наслідкового зв`язку та глибину страждань. Доказами слугують документи (медичні довідки), свідчення, відео/аудіозаписи, що підтверджують стрес, приниження або зміну життя. Обґрунтування розміру компенсації (наприклад, тривала хвороба, неможливість працювати). Доказами моральної шкоди є медичні документи: Довідки, виписки з медичних установ, історії хвороб, рецепти на ліки, що підтверджують погіршення здоров`я (фізичний біль), також пояснення свідків, висновки психологічної експертизи. Розмір відшкодування визначається судом на основі глибини страждань, а не лише заявленої суми, і має бути співмірним із завданою шкодою та підтвердженим доказами. Тобто, розмір моральної шкоди повинен бути обґрунтований, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. До позовної заяви позивачем не надано жодного медичного документу щодо погіршення стану її здоров`я, звернення до лікарів та інше, окрім відомостей із Реєстру застрахованих осіб за період з 2001 по 2022 рік; Довідку Пенсійного Фонду України від 10.04.2025 року про те, що [PERSON] ,1983 року народження, на обліку у пенсійному фонді не перебуває, пенсію не отримує; Довідку Департаменту праці та соціальної політики від 10.04.2025 року про те, що не отримує ніяких видів державних соціальних допомог; Довідку податкової служби від 10.04.2025 року про те, що за період 2024-2025 року відсутня інформація щодо отримання доходів відповідачем; Довідку обласного центра зайнятості від 10.04.2025 року, що позивач не зареєстрована як безробітна в Одеській філії Одеського обласного центру зайнятості станом з 09.04.2024 по 09.04.2025 року./а.с.12-18/ Представник відповідача адвокат Шкребтієнко О.О. у судовому засіданні звернула увагу на той факт, що вказані докази не підтверджують наявність моральної шкоди, безпосередньо стягнення моральної шкоди не повинно приводити к збагаченню позивача. Стягнення моральної шкоди має на меті компенсацію страждань, погіршення стану здоров`я, а не збагачення позивача, тому суми відшкодування повинні бути розумними, справедливими та відповідати обставинам справи. Верховний Суд неодноразово наголошував, що розмір компенсації не може бути джерелом безпідставного збагачення, а має лише компенсувати моральні втрати, підтверджені належними доказами. Таким чином, оцінивши усі докази у сукупності, судом не встановлено підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 120000 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає розмір 1211,20 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial