Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 605097 грн. 00 коп. за договором позики від 11.09.2025 та 6051 грн. 50 коп. судового збору, 8000 грн. витрат, понесених на правничу допомогу. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 11.09.2025 між нею та [PERSON] укладено договір позики, за умовами якого позичальник отримала у позику 14500 доларів США, що еквівалентно 605097 грн., які зобов`язалася повернути частинами, зокрема першу частину коштів 15.09.2025, другу частину 30.09.2025. Факт передачі коштів у сумі 14500 доларів США підтверджується письмовою розпискою позичальника. У вказані в розписці строки відповідач борг не повернула, на її неодноразові прохання повернути кошти не реагує. Покликаючись на положення ст. 526, 530 ЦК України, просила стягнути з відповідача на її користь борг у сумі 605097 грн. та понесені нею судові витрати у справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала, покликаючись на обставини, викладенеі у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день, місце та час розгляду справи повідомлена вчасно та належним чином, відзиву на позов не подала. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про дату, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов не подав та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що 11.09.2025 позивач [PERSON] під розписку передала відповідачу [PERSON] у борг 14500 доларів США, які остання зобов`язався повернути частинами, зокрема 15.09.2025 та 30.09.2025, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою позичальника [PERSON] від 11.09.2025, яка містить її підпис та всі істотні умови договору позики, оригінал якої досліджено в судовому засіданні Також встановлено, що в обумовлені в розписці строки відповідач не повернула позику, зазначене зобов`язання залишилося не виконаним. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають у тому числі з договорів. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, ст. 1046 ЦК України. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки». Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. За договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Враховуючи те, що у вказані в розписці про отримання в борг грошових коштів строки відповідач суму позики позичальнику [PERSON] не повернула, суд вважає доведеним, що вказане зобов`язання належним чином не виконано. При цьому суд дійшов висновку, що сума боргу, яка підлягає поверненню позивачу, складає 605097 грн. 00 коп. та правом позивача є визначати заборгованість у національній валюті. Існування боргу саме в такому розмірі відповідачем не спростовано. За наведених обставин позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, що був сплачений позивачем при поданні позову до суду. Витрати позивача на отримання професійної правничої допомоги становлять 8000 грн. 00 коп., що підтверджується договором № 24-Ф про надання правничої допомоги від 22.10.2025, попереднім розрахунком судових витрат, актом приймання-передачі наданої правової допомоги від 27.10.2025, квитанцією до прибуткового касового ордера № 24-Ф від 27.10.2025. При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд враховує складність справи та об`єм виконаних адвокатом робіт, ціну позову, а також те, що зазначені витрати є обгрунтованими, співмірними із складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. На підставі викладеного та

Outcome: approved