Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до Покровського міського суду Дніпропетровської області із вказаним вище позовом про стягнення заборгованості у розмірі 40 250,00 грн. та судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на наступні обставини. 17.09.2021 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено кредитний договір №3772899, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000,00 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. ТОВ «МІЛОАН» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. Відповідач не виконала умови кредитного договору. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно правил відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п. 2.1 цього договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №3772899 від 17.09.2021 в розмірі 40 250,00 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням 5 000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 34 250,00 грн., заборгованість за комісіями 1000,00 грн. Крім того, стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 16 000,00 грн. Наведене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Згідно відзиву на позовну заяву та пояснень по справі відповідач [PERSON] не заперечує проти факту отримання кредиту, однак вважає розмір заявлених вимог необґрунтованим і завищеним. Просить позов задовольнити частково відповідно до умов договору у сумі 8500 грн., у тому числі тіло кредиту 5000 грн., відсотки 1500 грн. та комісію 1000 грн. Згідно з умовами кредитного договору № 3772899 від 17.09.2021, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю Мілоан (первісний кредитор) та [PERSON] Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Пункт 1.6. Договору передбачає, що Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Але, як зазначалося вище, такий розмір відсоткової ставки застосовується у разі пролонгації (якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах). При цьому, для пролонгації строку кредитування Позичальник повинен вчинити активні дії, передбачені Договором і Правилами надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, зокрема, сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Жодних доказів вчинення Позичальником дій, спрямованих на пролонгацію Договору, матеріали справи не містять. А отже, застосуванню підлягають пункти 1.3 Договору щодо строку кредитування саме 20 днів, та 1.5.2 щодо процентної ставки 1,50 відсотків від фактичного залишку кредиту. З розрахунку заборгованості, який надав позивач, вбачається, що на його переконання загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №3772899 від 17.09.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 40250.00 грн, з яких: - Заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000.00 грн., -Заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 34250.00 грн., -Заборгованість за комісіями - 1000.00 грн. Однак, такий розрахунок не відповідає договірним умовам. За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Крім того, очевидно, що визначений позивачем розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), та не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права Правильність застосування положень п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до зменшення заборгованості саме за процентами від суми позики, а не лише до неустойки, підтверджується постановою Верховного Суду від 07.10.2020 у справі №132/1006/19. Також, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Отже, на переконання відповідача, при стягненні заявленої позивачем заборгованості слід керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено ціну кредиту і строк кредитування саме у 5000 грн. та в 20 днів відповідно, з відсотковою ставкою 1,50%, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Таким чином, розмір відсотків за користування коштами за кредитним Договором № 3772899 від 17.09.2021 в межах 20-денного строку кредитування становить: 5000 грн (сума кредиту)х1,50 (відсоткова ставка)/100х20 (строк кредитування) = 1500 грн. За наведеного, на переконання відповідача, позовні вимоги можуть бути задоволені лише частково, в розмірі 8500 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту -5000 грн, за відсотками - 1500 грн, за комісією - 1000 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилася, надала заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином. Надала заяву, в якій просить справу розглянути за її відсутності. Просить суд при винесенні рішення врахувати пояснення, викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях її представника. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, 17.09.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] було укладено Договір №3772899, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 5000,00 грн. (п. 1.2 договору). Кредит надається строком на 20 днів з 17.09.2021 (п. 1.3 договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії - 07.10.2021 (п. 1.4 договору). Відповідно до п.1.5 Договору, загальні витрати позичальника, включаючи проценти та комісії 2500,00 грн. та 163,456,00% річних ( орієнтована реальна річна процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту 7500,00 грн. Пунктом 1.5.1. передбачено комісію з надання кредиту- 1000,00 грн., що нараховується за ставкою 20,00% від суми кредиту одноразово. Відповідно до п.1.5.2.- проценти за користування кредитом 1500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5%. Крім того, п. 2.3. Договору передбачено пролонгацію строку кредитування або на пільгових або на стандартних (базових) умовах. Зокрема, 3,7,15 днів на пільгових умовах , тоді розмір комісії складає 3,5,10 відсотків від залишку кредиту, проценти нараховуються відповідно до п.1.5.2. та 60 днів на стандартних умовах, коли проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною ставкою, вказаною у п.1.6. Договору 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Договір укладено в електронній формі на підставі анкети заяви, заповненої на сайті «miloan.ua» від 16.09.2021. Номер договору відповідає номеру анкети-заяви. Процедура заповнення заяви, автоматичної перевірки та підписання договору підтверджується, крім того, довідкою про ідентифікацію за допомогою одноразового ідентифікатора. Отже, договір укладено в електронній формі, що підтверджується підписом відповідача, у формі одноразового ідентифікатора за номером телефону (підписання аналогом ЕЦП). Факт перерахування кредитних коштів за договором №3772899 визнано відповідачем. 15.12.2021 було укладено договір №15/12-2021-22, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним договором №3772899. 10.01.2023 року ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» уклали договір відступлення прав вимоги № 10-01/2023. Згідно вищевказаного договору ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» включно і до [PERSON] за кредитним договором №3772899. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно- телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Змістом ст. 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувана електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Порядок укладення електронного договору передбачено нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» а саме електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 2 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. На підставі викладеного, суд приходить до переконання про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000,00 грн. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами, слід зазначити наступне. За договором №3772899 від 17.09.2021 позивач вважає, що заборгованість відповідача складає прострочене тіло кредиту 5000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 34 250,00 грн., заборгованість за комісіями 1000,00 грн. Але договір №3772899 від 17.09.2021 укладений на визначений строк 20 днів, договором розрахована сума процентів 1500,00 грн. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц вказано на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Верховний Суд підтримує правовий висновок, сформований Великою Палатою ще у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12. Цей правовий висновок має тенденцію до застосування судами першої та апеляційної інстанції в будь-яких кредитних спорах. ВС/КЦС у постанові від 20 вересня 2018 року по справа № 712/12031/15-ц зазначає що строк кредитного договору у даному випадку сплив, тому проценти не повинні сплачуватись боржником, оскільки зі спливом строку кредитування припиняється право банку нараховувати проценти за кредитом. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі №910/1238/17 касаційний суд, формуючи практику, дійшов такого висновку: «Проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування». За логікою Верховного Суду, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних). Також слід звернути увагу на правову позицію Верховного Суду від 14.07.2021 р. у справі №186/1376/19. Загальним правилом визначено, що у разі пред`явлення вимоги в порядку ст. 1048 ЦК України банком боржнику чи у разі закінчення кредитного договору на суму заборгованості не нараховуються проценти за користування кредитними коштами, а застосовується інший порядок, передбачений ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, після спливу визначеного цим договором строку кредитування, який складає 20 днів, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилося 07.10.2021. Виходячи з наведеного, правомірним є стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом за договором №3772899 тільки за період з 17.09.2021 по 07.10.2021, що виходячи з погодженої сторонами процентної ставки у розмірі 1,5% на день складає 1500,00 грн. (5000 грн. х 1,5% х 20 днів). Також правомірним є стягнення з відповідача на користь позивача у межах заявлених позовних вимог комісії у розмірі 1000,00 грн., яка передбаченап. 1.5.1. договору, що нараховується за ставкою 20,00% від суми кредиту одноразово. На підставі викладеного, суд приходить до переконання про часткове задоволення позовних вимог позивача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 16 000,00 грн. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3 ст.141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач долучив до матеріалів справи договір про надання правової допомоги №02-07/2024 від 02 липня 2024 року, згідно якого ТОВ «Лігал Ассістанс» уклало договір щодо надання юридичної допомоги з ТОВ «Факторинг Партнерс». Відтак, вимоги позивача ТОВ «Коллект Центр» щодо стягнення з відповідача на свою користь понесених витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 16 000,00 грн. не підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 450,57 грн. (2422,40 грн.х18,6%). На підставі викладеного та

Outcome: partial