Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

28.10.2025 до суду електронними засобами зв`язку через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 82 008,32 грн та судові витрати. Позовна заява обґрунтована наступним. 03.10.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер [NUMBER] , та MITSUBISHI LANCER, державний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким чином було встановлено факт, що відповідач відмовився від проходження медичного огляду у встановленому порядку на стан алкогольного сп`яніння. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-212985449. Позивач, на виконання полісу страхування №EP-212985449, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди потерпілому за пошкодження транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, державний номер [NUMBER] , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 64 892 грн. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача на підставі пп. «в» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплачене страхове відшкодування з урахуванням штрафних санкцій та понесені судові витрати. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 13.11.2025 відкрито провадження у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу судом направлено копію ухвали про відкриття провадження за зареєстрованим місцем проживання, однак конвертом з вкладеннями повернувся до суду без вручення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ЦК України, зокрема, з договорів та інших правочинів. 03.10.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер [NUMBER] , та MITSUBISHI LANCER, державний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, таким чином було встановлено факт, що відповідач відмовився від проходження медичного огляду у встановленому порядку на стан алкогольного сп`яніння. Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-212985449. У Постанові Оболонського районного суду м. Києва від 08.12.2023 у справі № 756/13595/23 встановлено, що 03.10.2023 о 10:00 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Passat» реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Києві по вул. Семена Скляренка, в районі будинку № 5, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановою, не зреагував на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, унаслідок чого скоїв зіткнення транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Mitsubishi», моделі «Lancer» реєстраційний номер [NUMBER] . Під час дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Вказаною Постановою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП. У Постанові Оболонського районного суду м. Києва від 12.01.2024 у справі № 756/13595/23 встановлено, що 03.10.2023 о 10:00 год. [PERSON] , керуючи транспортним засобом, легковим автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Passat» реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Києві по вул. Семена Скляренка, в районі будинку № 5. Після зупинки вказаного транспортного засобу в [PERSON] було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовся, що зафіксовано на б/к. Дії [PERSON] особою, уповноваженою на складання адміністративного протоколу, кваліфіковано за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмовлення від огляду на стан сп`яніння. Отже, [PERSON] учинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. Вказаною Постановою, яка залишена без змін Постановою Київського апеляційного суду від 15.05.2024, [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КупАП. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] , як водія транспортного засобу VOLKSWAGEN PASSAT, державний номер [NUMBER] , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-212985449. Позивач, на виконання полісу страхування №EP-212985449, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди потерпілій особі за пошкодження транспортного засобу MITSUBISHI LANCER, державний номер [NUMBER] , VIN-код [NUMBER] , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 64,892 грн, що підтверджується платіжними документами. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до пп. «в» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, порушення ним обов`язків, встановлених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією виплаченого страхового відшкодування в розмірі виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума страхового відшкодування у розмірі 64 892 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Досудову вимогу відповідачу було направлено 16.01.2025, та отримано ним 24.01.2025. Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку штрафних санкцій за період з 29.01.2025 по 19.09.2025, розмір інфляційних втрат становить 3 103,20 грн, пені - 12 765,06 грн, 3% річних - 1 248,06 грн. Вказаний розрахунок перевірений судом та є правильним. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню розмір інфляційних втрат - 3 103,20 грн, пені - 12 765,06 грн, 3% річних - 1 248,06 грн. Згідно із статтею 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача, які складають 2 422,40 грн суми судового збору та 7 300 грн витрат на професійну правничу допомогу, які доведені належними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved