Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

25 березня 2025 року позивач [PERSON] звернулась до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом. В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що за рішенням військової частини Прикарпатського військового округу, її чоловіку - майору [PERSON] згідно ордера від 04.11.1979 року на сім`ю була надана 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] . На даний час зазначена квартира не приватизована. [PERSON] помер у 2003 році. Згідно довідки № КЗ-03-9362 від 25.02.2025 року, про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої ЦНАП м. Хмельницького, на даний час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані 5 осіб, а саме: відповідач - правнук позивачки [PERSON] , [INFO] , позивачка [PERSON] . [INFO] , відповідачка донька позивачки [PERSON] , [INFO] , син позивачки [PERSON] , [INFO] , відповідачка - онука позивачки [PERSON] , [INFO] .. Однак, позивачка стверджує, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] не проживають в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, про що складено відповідний акт. [PERSON] 03 грудня 2012 року виїхала за кордон України в Ізраїль, а внучка [PERSON] з сином [PERSON] в лютому 2022 року виїхали за кордон України до Румунії, де постійно проживають. В квартирі залишились проживати із зареєстрованих тільки двоє осіб, позивачка та її син [PERSON] . Також з ними стала проживати без реєстрації невістка [PERSON] . Після виїзду за межі України, відповідачі жодного разу не з`являлися у квартирі [ADDRESS] , отже відповідачі фактично не проживають в квартирі більше трьох років, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою вони не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивачка, ні її син відповідачам не чинили. У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою судді від 28 березня 2025 року по справі відкрито провадження та призначено судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 11 квітня 2025 року представник співвідповідачки [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що заперечує проти задоволення позову, оскільки позивачем не надано суду доказів, що відповідачі без поважних причин не проживають за адресою: [ADDRESS] протягом більше шести місяців підряд. Наданий позивачкою акт підтверджує не проживання відповідачів у спірній квартирі саме 20.02.2025 року, проте в даному акті не вказано і не зафіксовано, протягом якого саме періоду відповідачі не проживають в квартирі. Звертає увагу суду, що відповідачі не мають іншого житла, окрім спірної квартири. Вказує, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зберігаються речі відповідачів (всі меблі в спальній кімнаті, фотографії відповідачів, посуд, дитячі іграшки Ар`є). Також стверджує, що відповідачі давали кошти позивачці для встановлення вхідних дверей в квартиру. Однак позивачка після встановлення цих дверей, не дає ключі від них, для входу до квартири. Вважає, що триваюча війна на території України та масовані обстріли українських міст є поважною причиною для не проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] протягом всього часу коли триває ця жахлива війна (24.02.2022 року збройні сили російської федерації почали широкомасштабну збройну агресію на територію України). Зазначає, що відповідачі не втратили інтересу до квартири за адресою: [ADDRESS] , в даній квартирі зберігаються речі відповідачів. Щодо приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , то [PERSON] та [PERSON] зверталися усно до [PERSON] про надання документів для приватизації вказаної квартири, на що отримали відмову. В подальшому, представник відповідачів звертався із заявою від 09.04.2025 року до [PERSON] про надання документів для приватизації вказаної квартири. Однак [PERSON] відповіді на вказану заяву не надає. Також, 11 квітня 2025 року представник співвідповідачки [PERSON] [PERSON] подав до суду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , [PERSON] , про вселення та зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги представник [PERSON] мотивував, окрім того ж, що зазначено у відзиві на первісний позов, також і тим, що між невісткою позивачки [PERSON] - [PERSON] та відповідачами за первісними позовом склалися не приязні стосунки через зловживання спиртними напоями невісткою, чим також створюються перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою (постійні сварки та непорозуміння з цього приводу). Таким чином [PERSON] бажає позбавити [PERSON] права на приватизацію квартири і вже після позбавлення відповідачів права користування квартирою, приватизувати квартиру лише на себе та її сина. У зв`язку з наведеним, просить суд вселити [PERSON] у квартиру за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] надати [PERSON] (або її уповноваженому представнику) документи передбачені пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року № 396, які необхідні для приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06 травня 2025 року витребувано у Державної прикордонної служби України докази по справі. Ухвалою суду від 06 травня 2025 року було здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження справи до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору службу у справах дітей Хмельницької міської ради; залучено до участі у справі законного представника співвідповідача малолітнього [PERSON] його матір співвідповідачку [PERSON] . 22 травня 2025 року представник [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] подав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що після 24.02.2022 року (початку широкомасштабного вторгнення збройних сил рф на територію України) [PERSON] та її син [PERSON] були змушені покинути територію України в пошуках безпечнішого місця для тимчасового проживання (на період до завершення війни на території України), у зв`язку з чим виїхали до Румунії, де отримали посвідки № [NUMBER] та № [NUMBER] на проживання для бенефіціарів тимчасового захисту, на період дії постанови (ЄС) 2022/382. Вказує, що [PERSON] періодично приїжджає в Україну, але [PERSON] не допускає її в квартиру та не дає ключі від квартири. Викликати поліцію з цього приводу [PERSON] не бажає, оскільки вважає, що конфлікт за участі поліції негативно вплине на здоров`я позивачки та має надію, що непорозуміння між позивачем та відповідачами з часом вирішиться. Водночас стверджує, що відповідачі теж бажають приватизувати свою частку у квартирі за адресою: [ADDRESS] , де зберігають власні речі (посуд, книги, меблі, дитячі іграшки, сімейні фотографії та інше майно). Також вказує, що відповідачі надавали кошти позивачу для встановлення металопластикового вікна в квартирі, вхідних дверей, заміни сантехніки та надавали кошти на інші витрати на утримання та ремонт квартири. Крім того повідомив, що [PERSON] має діагноз - хвороба Пертеса правового кульшового суглобу, стадія паталогічного перелому, згинально-привідна контрактура правового кульшового суглобу. Оскільки він потребував постійного нагляду лікарів та лікування, а в період початку повномасштабного вторгнення рф в Україну було важко забезпечити належне лікування, тому даний факт також став підставою для його тимчасового виїзду з матір`ю [PERSON] за кордон. Ухвалою суду від 27 травня 2025 року було замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - службу у справах дітей Хмельницької міської ради на належну орган опіки та піклування Хмельницької міської ради; об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням із зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] , про вселення та зобов`язання вчинити дії; зобов`язано орган опіки та піклування Хмельницької міської ради надати суду письмовий висновок про доцільність/недоцільність втрати права користування житлом малолітнім [PERSON] , [INFO] . 16 червня 2025 року представник [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] подав до суду додаткові пояснення, у яких зазначив, що [PERSON] виїхала з України до Держави Ізраїль тимчасово, для допомоги своїй дочці [PERSON] під час лікування психічного розладу та на заробітки, оскільки в Україні рівень оплати праці є досить низьким. [PERSON] постійно не вистачало коштів для проживання в Україні та для допомоги своїй хворій дочці [PERSON] у лікуванні, тому вона була змушена поїхати тимчасово на заробітки до Держави Ізраїль. Відповідно до довідки від 23.06.2014 року [PERSON] працювала з 10.09.2013 року по дату видачі довідки на підприємстві в Державі Ізраїль. Згідно довідки від 13.05.2025 року виданої головою комітету Палати представників, [PERSON] працює з прибирання будинків за адресою: [ADDRESS] з 05/2017 року по теперішній час. 23 липня 2025 року представниця третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування Хмельницької міської ради Кошай Н.С. подала до суду висновок органу опіки і піклування № 1390/01-31 від 22.07.2025 року, а також зазначила клопотання про подальший розгляд справи за її відсутності. 08 вересня 2025 року представник позивачки-відповідачки [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив на зустрічний позов, у якому зазначив, що повністю заперечує проти його задоволення, оскільки [PERSON] та [PERSON] не проживають та не відвідують квартиру [ADDRESS] уже більше 10 років, при чому жодних перешкод у проживанні їм ніким не створювалось. Малолітній [PERSON] взагалі ніколи не проживав у спірній квартирі, а був зареєстрований в квартирі на прохання [PERSON] для отримання довідок. Також вказує, що згідно видаткової накладної на отримання вхідних дверей від 27.04.2015 року, оплату за них здійснювала [PERSON] і крім того, ці двері встановлювались більш ніж 10 років тому, відповідачі за первісним позовом жодної участі у ремонті та утриманні спірної квартири не брали. Упродовж більш ніж 10 літньої відсутності в квартирі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] квартплату та комунальні послуги сплачувала [PERSON] з особистих коштів, що підтверджується відповідними квитанціями. Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка-відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] первісний позов підтримали, просили його задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник відповідачки-позивачки [PERSON] та відповідачки-третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог первісного позову, зустрічний позов просив задовольнити у повному обсязі. Відповідачка-позивачка [PERSON] та відповідачка-третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представниця третьої особи, яка заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - органу опіки та піклування Хмельницької міської ради Кошай Н.С. в судове засідання не з`явилась, 23 липня 2025 року подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом встановлено, що згідно копії талону до ордера № 356 від 04.11.1979 року, виданого військовою частиною [NUMBER] Прикарпатського військового округу, майору [PERSON] з сім`єю з 5-ти чоловік: дружина [PERSON] , 1942 р.н., донька [PERSON] , 1963 р.н., син [PERSON] , 1974 р.н., мати [PERSON] , 1911 р.н., було надано у користування квартиру [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до довідки № К-03-9362 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 25.02.2025 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 5). Позивачка зазначає, що [PERSON] помер у 2023 році, що не заперечується стороною відповідачів. На час розгляду справи, спірна квартира не приватизована (а.с. 29), належить Міністерству оборони України та перебуває в управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький (а.с. 40, 41). Також встановлено та не заперечується сторонами, що на даний час у спірній квартирі продовжують проживати двоє зареєстрованих осіб: позивачка-відповідачка [PERSON] та її син [PERSON] . Витрати по утриманню квартири [ADDRESS] несе [PERSON] (копії відповідних квитанцій а.с. 217-237). [PERSON] звертаючись до суду з первісним позовом про визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , малолітнього [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] стверджує, що вони понад 6 місяців без поважних причин не проживають у вказаній квартирі. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно з ч. 4 ст. 9 Житлового Кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім`ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У постанові від 18.03.2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у ст. 71 ЖК України строки. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Ця ж позиція була підтверджена судом і в інших постановах, в тому числі й у постанові від 06.07.2022 року у справі № 760/25823/14-ц. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності особа зберігає намір ставитися до жилого приміщення, як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на житло, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18). При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності її у приміщенні понад 6 місяців та поважність причин такої відсутності. Такого висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.05.2021 року у справі № 759/19579/17. Щодо відповідачки-позивачки [PERSON] встановлено, що вона була зареєстрована у квартирі [ADDRESS] 02.11.1995 року як член сім`ї наймача (донька). В подальшому [PERSON] виїхала до Держави Ізраїль та у періоди з 10.09.2013 року по 23.06.2014 року та з травня 2017 року по 13.05.2025 року офіційно працювала у цій країні. Згідно інформації, наданої на запит суду Державною прикордонною службою України 16.07.2025 року, [PERSON] у період з 08.11.2017 року по 16.07.2025 року не перетинала державний кордон України. Отже, підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що у період з 10.09.2013 року по 16.07.2025 року (біля 11 років 10 місяців) [PERSON] не проживає на території України, а отже і в квартирі [ADDRESS] . У відповідності до положень ч. 2 ст. 77, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Частина 1 ст. 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стороною відповідачки-позивачки [PERSON] не надано суду доказів поважності її не проживання в спірній квартирі у період з 10.09.2013 року по 16.07.2025 року. Покликання на факт її працевлаштування у Державі Ізраїль як на поважну причину її відсутності за місцем її реєстрації суд не бере до уваги, оскільки у період з 23.06.2014 року по травень 2017 року не було доведено її офіційного працевлаштування. Хоча станом на 07.04.2025 року у [PERSON] відсутнє на праві власності в Україні інше житло, окрім спірної квартири (а.с. 26), проте нею не надано до суду доказів її наміру зберігати протягом 11 років 10 місяців правовий зв`язок із квартирою [ADDRESS] , як то звернення до управителя Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький з відповідними заявами щодо збереження за нею житла, доказів її участі у витратах на утримання житла, сплаті за комунальні послуги. Також судом враховано, що [PERSON] 22.03.2021 року (ще до початку повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну) отримала постійний дозвіл на проживання у Державі Ізраїль з терміном дії до 17.03.2031 року, що не свідчить про її наміри повертатись до України. Отже, судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] понад шість місяців без поважних причин не проживає у квартирі [ADDRESS] , що є передбаченою законом підставою для визнання її такою, що втратила право користування житлом. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання [PERSON] та малолітнього [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Згідно інформації, наданої на запит суду Державною прикордонною службою України 16.07.2025 року, [PERSON] та її малолітній син [PERSON] 28.02.2022 року перетнули державний кордон України у напрямку «виїзд» через пункт пропуску «Кельменці» (а.с. 190-191). Відповідно до пояснень представника відповідачки [PERSON] , даний виїзд був зумовлений початком широкомасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України 24.02.2022 року. За таких умов [PERSON] та [PERSON] виїхали до Румунії, де отримали посвідки № [NUMBER] та № [NUMBER] на проживання для бенефіціарів тимчасового захисту (а.с. 119, 123) на період дії постанови (ЄС) 2022/382. Тимчасовий захист включає право на житло, освіту, роботу, соціальне забезпечення, медичну допомогу, але скористатися цими правами можна після реєстрації в обраному місці проживання в будь-якій країні ЄС (лише в одній). Періодично [PERSON] з сином [PERSON] приїжджає в Україну (згідно інформації, наданої на запит суду Державною прикордонною службою України 16.07.2025 року)проте у квартирі [ADDRESS] не проживає, що підтверджується відповідними актами (а.с. 6, 214, 215, 216) та не заперечується сторонами. Також, виїзд [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] у 2022 році за межі України був зумовлений необхідністю лікування останнього, оскільки він мав діагноз - хвороба Пертеса правового кульшового суглобу, стадія патологічного перелому, згинально-привідна контрактура правового кульшового суглобу (а.с. 131-142), та з початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну йому було складно отримувати постійне лікування та нагляд лікарів в Україні. 22 квітня 2025 року за № 1390/01-31 орган опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради надав суду висновок про недоцільність визнання малолітнього [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Станом на 07.04.2025 року у відповідачів [PERSON] та малолітнього [PERSON] відсутнє на праві власності чи праві користування інше житло, окрім спірної квартири (а.с. 27, 28). Отже, [PERSON] та малолітній [PERSON] з причин, які суд оцінює як поважні, з 28.02.2022 року не проживають за адресою: [ADDRESS] , що унеможливлює задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування вказаною квартирою. Отже, суд, з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази у справі, проаналізувавши норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позивачем належними та допустимими доказами перед судом доведено факт порушення його права у вказаних правовідносинах відповідачкою [PERSON] , а тому її слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] ; разом з тим, судом встановлено, що відсутність [PERSON] та малолітнього [PERSON] понад встановлені законом строки (шість місяців) у спірному житловому приміщені зумовлена поважними причинами, тому у задоволення позову про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] слід відмовити. Задоволення позовної вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , унеможливлює задоволення вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про вселення [PERSON] у квартиру за адресою: [ADDRESS] , та зобов`язання [PERSON] надати [PERSON] (або її уповноваженому представнику) документи передбачені пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 року № 396, які необхідні для приватизації квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки із задоволенням первісного позову в частині вимог щодо [PERSON] , остання втратила правовий зв`язок зі спірною квартирою. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Так, частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог [PERSON] (на 1/3), понесені нею судові витрати підлягають їй відшкодуванню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 403 грн. 73 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial