Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів. Свій позов мотивує тим, що на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 18.11.2021 з нього стягуються аліменти на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 07.02.2017 з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття. За двома судовими рішеннями з позивача стягується половина його доходу. Вважає, що його сімейний та матеріальний стан змінився, при стягнення аліментів на користь відповідача, не було взято до уваги рішення Маньківського районного суду Черкаської області. Просить суд змінити розмір аліментів, які стягуються на користь відповідача на утримання сина [PERSON] , 2017 р.н. з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Ухвалою судді від 31.12.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, які беруть участь у справі. Відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи, за зареєстрованим місцем її проживання було направлено ухвалу про відкриття провадження. Відзив на позов не надходив. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/1829/21 від 18.11.2021 змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/2560/18 від 09.01.2018 з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] з твердої грошової суми в розмірі 1000,00 грн., на частку від заробітку, а саме 1/4 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили. Відкликано з виконання виконавчий лист Канівського міськрайонного суду №697/2560/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1000,00 грн. щомісячно з урахуванням індексації відповідно до закону (а.с.3,4). Рішенням Маньківського районного суду Черкаської області від 07.02.2017 з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.10.2016 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Таким чином, конструкція ч.1 ст. 192 СК передбачає альтернативні підстави для зміни розмірів аліментів: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, в інших випадках. Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 по справі №565/2071/19 прийшов до висновку про те, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. Водночас, зміна сімейного стану позивача не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. За результатами розгляду справи судом касаційної інстанції зроблено висновок про не підтвердження погіршення майнового стану позивача, у тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу, оскільки навпаки було встановлено збільшення доходів останнього, у зв`язку із чим позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів. Згідно до ч.17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Отже, відповідно до ст. 192 СК України зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду. Відповідно до норми СК України батьки дитини повинні виконувати свої батьківські обов`язки сумлінно, дбати про здоров`я та матеріальний добробут дитини виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, зазначено зміну матеріального та сімейного стану позивача. Разом з тим, суд зазначає, що на момент винесення Канівським міськрайонним судом Черкаської області судового рішення у справі №697/1829/21 від 18.11.2021, позивач знав про зміну свого сімейного стану та не заперечував щодо зміни розміру стягнутих з нього аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] на користь відповідача [PERSON] , з твердої грошової суми в розмірі 1000,00 грн., на частку від заробітку, а саме 1/4 частини його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Крім того, згідно наданої позивачем довідки Форми ОК-7 від 16.12.2025 вбачається, що матеріальний стан позивача не погіршився, а навпаки покращився: - за 2021 рік дохід [PERSON] склав 71941,23 грн.; - за 2022 рік 68124,35 грн; - за 2023 рік 473731,14 грн; - за 2024 рік 713157,81 грн., - за 2025 рік 524863,71 грн. (а.с.9-11). Крім того, позивач просить зменшити розмір аліментів на сина [PERSON] , натомість питання про зменшення розміру аліментів на дочку [PERSON] не ставиться. Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. При розгляді справ зазначеної категорії до предмета доказування відносяться обставини, які свідчать про існування змін, що відбулись в матеріальному чи сімейному становищі платника аліментів, і що саме такі зміни вплинули на його здатність сплачувати аліменти в присудженому судовим рішенням розмірі. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів необхідно з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Суд враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, відповідно до яких зменшення розміру аліментів можлива лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст.ст.77, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його майнового стану. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, щодо зміни сімейного стану або матеріального стану позивача, які виникли згодом після ухвалення рішення Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/1829/21 від 18.11.2021. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.1, ч.3 ст.128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові. Згідно матеріалів справи вбачається, що із заробітної плати позивача відраховуються аліменти у розмірі, що не перевищують 50% його заробітку. З огляду на викладене та оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Також суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України. Згідно з п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed