Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 14.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 195169166 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового ідентифікатору. На підставі даного договору відповідач отримав кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 6700 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом. На виконання умов зазначеного договору грошові кошти перераховані на № 5168-75ХХ-ХХХХ-1243 яка зазначена відповідачем при укладенні договору. Проте в порушення умов Договору та Правил Позичальник не повернув надані йому кредитні кошти та не сплатив проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки. 15.10.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № МВ-ТП/4, відповідно до якого право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість Відповідача перед позивачем становить 21674,50 грн., з них: заборгованість по кредиту 6700 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 14974,50 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 21.08.2025 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивачем відповідачу направлялась копія позовної заяви з додатками та судом копія ухвали про відкриття провадження по справі, яка отримана останнім 07.11.2025 особисто, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач правом на подання відзиву до суду не скористався. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 14.08.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено кредитний договір №195169166. Договір підписано електронним підписом відповідача, електронний підпис відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора KDAR. Пунктом 14.1 Договору передбачено, що невід`ємною частиною договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано відповідачу до укладення Договору. Підписавши договір, відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися Правил, текст яких розміщений на сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»: www.moneyveo.ua. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язувалося надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту у розмірі 6700 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (п.2.1 Договору). Сума кредитного ліміту, вказана в п.2.1 договору, є загальною сумою кредиту за цим договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні відповідача (п.2.2 Договору). Кредитодавець надає відповідачу перший транш за договором в сумі 6700,00 грн. одразу після укладення договору (п.2.3 Договору). Відповідно до розділу 3 Договору сторонами узгоджено строк дисконтного періоду та порядок пролонгації. За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти відповідно до умов Договору (розділ 7. Договору). Відповідно до п.7.3 договору кінцева дата повернення (виплати) кредиту 13.09.2029. Згідно п.9.1.1.7 у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення Договору. При цьому договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту позичальника. Відповідно до паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до договору №195169166 від 14.08.2024 базова процентна ставка: 547,50 % (при виконанні умов передбачених кредитним договором можуть надаватися знижки до рівня Дисконтної ставки: 3,65%-547,50% або Індивідуальної ставки: 365,00-547,50%) Згідно заявки на отримання грошових коштів в кредит від 14.08.24, сформованої в системі «moneyveo», заявка містить загальну інформацію про позичальника [PERSON] , номер договору - 195169166, дату укладення договору 14.08.2024, строк кредиту - 30 днів; персональні дані позичальника. Перерахування коштів відповідачу підтверджується випискою за договором № б/н за період з 14.082024 по 17.08.2024 наданою АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до якої здійснено перерахування грошових коштів відповідачу в розмірі 6700 грн. 15.10.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № МВ-ТП/4. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги до Договору факторингу № МВ-ТП/4 від 15.10.2024 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 195169166 від 14.08.2024 до відповідача на загальну суму 16281,00 грн. Згідно з платіжною нструкцією № 867 від 29.11.2024 ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перерахувало ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» плату за відступлення права вимоги за договором факторингу № МВ-ТП/4 від 15.10.2024. З 11.01.2025 позивач ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» достроково розірвав кредитний договір№ 195169166 від 14.08.2024, що підтверджується повідомленням про дострокове розірвання Договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 195169166 від 14.08.2024 сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить станом на 10.01.2025 становить 25024,50 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6700, заборгованості за відсотками у розмірі 14974,50 грн., штрафу в розмірі 3350 грн. Відповідно до вказаного розрахунку відповідачем заборгованість за кредитним договором не сплачувалась. Позивач розмір штрафних санкцій не включає до розміру позовних вимог та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 195169166 від 14.08.2024 у розмірі 21674,50 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6700 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 14974,50 грн. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Статтею 208 ЦПК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до ст. 1047 договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з частиною першою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За приписами абзацу 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином судом встановлено, що укладений Договір № 228830788 від 11.07.2024 відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 639, 1047, 1055 ЦК України. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Крім того, ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч.1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідно до кредитного договору надало відповідачу споживчий кредит, однак відповідач кошти не повернув, тому заборгованість, яка виникла станом на день звернення до суду у розмірі 21674,5 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «Таліон Плюс», як нового кредитора, що отримав право грошової вимоги до відповідача. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, не надав суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед ТОВ «ТОВ «Таліон Плюс»», не довів відсутність заборгованості. Таким чином позовні вимоги ТОВ «ТОВ «Таліон Плюс»» про стягнення заборгованості за Договором № 195169166 від 14.08.2024 у розмірі 21674,5 грн. є обґрунтованими. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги є доведеними позивачем наявними в матеріалах справи доказами, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 21674,5 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Матеріали цивільної справи містять копії Договору про надання правничої допомоги №5 від 02.12.2024, Додаткову угоду №1141 від 01.07.2025 до Договору про надання правничої допомоги №5 від 02.12.2024, Акт приймання-передачі наданих послуг від 01.07.2025, платіжну інструкцію № 1142 від 01.07.2025, згідно якої ТОВ «Таліон Плюс» перерахувало адвокатському об`єднанню «Ліга юридичних технологій та інновацій» 5000 грн., як оплату правничої допомоги. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про задоволення вимоги про відшкодування відповідачем позивачеві понесених судових витрат за надання правової допомоги та про стягнення з відповідача на користь позивача 5000 (п`ять тисяч) грн., на відшкодування понесених витрат за надання правової допомоги.

Outcome: approved