Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Заявник [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила постановити рішення, яким встановити факт смерті на території російської федерації у селі обушково територіального об"єднання істра московської області 16.01.2022 року о 19 годині [PERSON] , [INFO] . Свою заяву обґрунтовує тим, що вона є матір"ю [PERSON] , який у 2016 році поїхав до російської федерації, з яким вона мала постійний телефонний зв`язок. Останній їй телефонував щонеділі, вітав зі святами. Однак, з середини січня 2022 року син перестав їй телефонувати, на її телефонні дзвінки не відповідав. Через деякий час їй зателефонувала незнайома їй жінка та повідомила, що її син [PERSON] загинув у ДТП [INFO] о 19 годині на ділянці дороги ММК-павловська слобода-нахабіно- красний д. обушково г.о. істра московської області російської федерації. 20.01.2022 відділом № 4 Істринського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС московської області російської федерації видано свідоцтво про смерть її сина [PERSON] , [INFO] , серії УШ номер [NUMBER] . Оскільки вона позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть сина, так як останній помер на території російської федерації, вона позбавлена можливості прийняти спадщину після його смерті, тому подала до суду дану заяву. 27.11.2025 відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження, закінчено підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні заявник вимоги заяви підтримала, які просила задовольнити. Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з"явилися, про причини неявки суд не повідомили, представник Звягельського відділу ДРАЦС у Звягельському районі Житомирської області просила справу розглянути у відсутності представника відділу, проти вимог не заперечила. Звернула увагу, що згідно свідоцтва про смерть [PERSON] , виданого на території російської федерації, громадянство померлого вказано як громадянин російської федерації. З`ясувавши обставини, на які заявник посилається як на підставу заявлених вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд дійшов наступного. Із змісту заяви встановлено, що заявник [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Також встановлено, що 20.01.2022 відділом № 4 істринського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС московської області російської федерації видано свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , серії УШ номер [NUMBER] . Згідно довідки № 12 МУП Брасовського району Брасововодоканал, виданої 28.01.2022, [PERSON] дійсно похований на кладовищі п. локоть 28.01.2022, про що зроблений запис у книзі реєстрації № 12. Опитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що їй відомо зі слів заявника, що її син [PERSON] помер на території російської федерації. Також, зі слів заявника вона знає, що останній за життя телефонував заявнику. Заявник про смерть сина [PERSON] повідомила їй у серпні 2025 року. Під час надання правової оцінки даним правовідносинам, суд керується наступним. За приписами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом МОЗ України № 258 від 03.07.2001 року (далі - Інструкція). Відповідно до положень Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації та результатів розтину. У відповідності до п.8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Також, відповідно до норм ч.1 ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (ч.3 ст.46 ЦК України). Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України (ч.4 ст.46 ЦК України). Згідно ч.1 ст.47 ЦК України правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини (ч.2 ст.47 ЦК України). Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. У відповідності до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 зазначила, що оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку. У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю. Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність. Водночас, у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у зв`язку з чим відділом № 4 істринського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС московської області російської федерації видано свідоцтво про його смерть серії [NUMBER] . Таким чином, оскільки факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на території російської федерації достовірно встановлено та був відомий заявнику до моменту звернення до суду з заявою даною заявою, тому відсутні підстави для задоволення заяви про оголошення його померлим. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed