Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

19 вересня 2024 року до суду надійшла позовна заява АТ «Райффайзен Банк» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року у справі № 242/4383/15-ц частково задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та вирішено: - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 015/01-03-3/00627 в розмірі 69 429 грн. 92 коп., з яких 64 035 грн. 03 коп. заборгованість за тілом кредиту та 5 394 грн. 39 коп. заборгованість за відсотками; - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/01-03-3/0542 в розмірі 941 040 грн. 09 коп., з яких 819 737 грн. заборгованість за тілом кредиту та 121 303 грн. 09 коп. заборгованість за відсотками; - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 427 грн. 34 коп. Постановою Донецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року та постановою Верховного суду від 04 листопада 2020 року вказане рішення залишено без змін. 05 лютого 2019 року на примусове виконання рішення від 11 червня 2018 року Селидівським міським судом Донецької області було видано два виконавчих листи. 17 червня 2021 року змінено найменування стягувача з АТ «Райффайзен Банк Аваль», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на АТ «Райффайзен Банк». 27 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66640046 про стягнення з [PERSON] на користь Банку заборгованості в розмірі 941 040 грн. 09 коп., з яких: 819 737 грн. заборгованість за тілом кредиту, 121 303 грн. 09 коп. заборгованість за відсотками, 7 427 грн. 34 коп. витрати по сплаті судового збору. 29 лютого 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74312194 про стягнення з [PERSON] на користь Банку заборгованість в розмірі 69 429 грн. 92 коп., з яких: 64 035 грн. 03 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5 394 грн. 39 коп. заборгованість за відсотками. Листом від 13 вересня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов A.B. повідомив, що залишок заборгованості у виконавчому провадженні № 66640046 становить 948 467 грн. 43 коп. та у виконавчому провадженні № 74312194 становить 69 429 грн. 92 коп. Оскільки рішення суду до цього часу залишається невиконаним, позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні втрати, а також судовий збір по справі. (а.с.1-5) 02 квітня 2025 року заочним рішенням суду позовну заяву АТ «Райффайзен Банк» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» 3% річних в розмірі 190 988 грн. 26 коп. та інфляційні втрати в розмірі 700 214 грн. 47 коп., а разом 891 202 гривні 73 копійки, також стягнуто з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 202 гривні 73 копійки. (а.с.107-109) 25 червня 2025 року від представника відповідача надійшла заява про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 203/4885/24 за позовом АТ «Райффайзен Банк» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідач участь в розгляді цивільної справи не брав, виклики в судові засідання поштою не одержував, а заочне рішення було отримано лише 09 червня 2025 року його представником. Рішення суду не відповідає вимогам закону та судовій практиці, судом не з`ясовано усіх обставин, що мають істотне значення для справи та не надано їм належної оцінки. (а.с.128) Ухвалою суду від 11 серпня 2025 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення у цивільній справі № 203/4885/24 за позовом АТ «Райффайзен Банк» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат було задоволено, скасовано заочне рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2025 року у цивільній справі № 203/4885/24 за позовом АТ «Райффайзен Банк» до [PERSON] про стягнення 3% річних та інфляційних втрат та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін на 02 вересня 2025 року. (а.с.179-180) 25 серпня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив зменшити розмір стягнення, відмовивши у стягненні сум нарахованих за період з 24.02.2022 р., у зв`язку з відсутністю правових підстав для їх стягнення, оскільки нарахування 3% річних та інфляційних втрат у період воєнного стану є неприпустимим. Також зазначив, що нарахування за ст.625 ЦК України (3% річних та інфляційних втрат) можуть здійснюватися виключно на суму основного боргу (тіло кредиту), без урахування вже нарахованих відсотків, пені, штрафів та судових витрат. (а.с.194-197) В підготовчому засіданні 02 вересня 2025 року за участю в режимі відеоконференції представника позивача та представника відповідача було ухвалено прийняти відзив на позовну заяву, продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів та за клопотанням представника позивача відкласти розгляд справи на 29 вересня 2025 року. (а.с.204-205) 05 вересня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що судова практика про те, що ст.625 ЦК України застосовується саме до усіх сум простроченого зобов`язання викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 р. провадження № 14-68цс18 (справа № 758/1303/15-ц), та від 16.05.2018 р., провадження № 14-16цс18 (справа № 686/21962/15-ц). Також заначив, що враховуючи запровадження карантину та воєнного стану в Україні, з 12.03.2020 р. по дату подання позову продовжуються строки позовної давності передбачених ст.257 ЦК України, внаслідок чого є правомірним стягнення позивачем інфляційних втрат та 3% річних починаючи з 11.06.2018 р. Крім того, правомірним є стягнення з [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних після 24.02.2022 р., оскільки він є поручителем, а не позичальником за кредитними зобов`язаннями внаслідок чого до нього не може бути застосовані правила ч.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Більше того, у [PERSON] грошове зобов`язання з виконання рішення суду виникло задовго до початку карантину запровадженого КМУ та воєнного стану а не договору, як вказано у нормі зазначеного вище Кодексу. Тому, АТ «Райффайзен Банк» правомірно заявлено позовні вимоги щодо нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат з 11.06.2018 р. по 09.09.2024 р. (а.с.211-213) 10 вересня 2025 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких останній, посилаючись на доводи викладені у відзиві на позовну заяву, просив визнати, що база для нарахування 3% річних та інфляційних втрат становить 883 772,03 грн., визнати що нарахування за ст.625 ЦК України за період з 24.02.2022 р. є незаконним та стягнути з відповідача на користь позивача суму 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 357 858,28 грн. (а.с.218-221) Підготовче засідання 29 вересня 2025 року не відбулося через відсутність технічної можливості запису судового засідання, у зв`язку з чим розгляд справи було перенесено на 12 листопада 2025 року. (а.с.226) В підготовчому засіданні 12 листопада 2025 року за участю в режимі відеоконференції представника позивача та представника відповідача було ухвалено прийняти відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив. Оскільки всі дії з підготовки справи до судового розгляду були виконані, було ухвалено закрити підготовче провадження у даній цивільній справі та призначити її до розгляду по суті в судовому засіданні 11 грудня 2025 року. (а.с.а.с.232, 233) В судовому засіданні 11 грудня 2025 року за участю в режимі відеоконференції представника позивача та представника відповідача з`ясовано думку щодо позовної заяви, досліджено письмові докази, та оголошено перерву до 22 січня 2026 року - для підготовки до судових дебатів. (а.с.236) В судовому засіданні 22 січня 2026 року за участю в режимі відеоконференції представника позивача та представника відповідача було ухвалено закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, заслухано промови у судових дебатах та ухвалено перейти на стадію ухвалення рішення, яке буде оголошено 02 лютого 2026 року. (а.с.242) Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги позовної заяви та просив її задовольнити з підстав зазначених у ній та відповіді на відзив. Представник відповідача у судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позовної заяви з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року у цивільній справі № 242/4383/15-ц частково задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] та вирішено: - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 015/01-03-3/00627 в розмірі 69 429 грн. 92 коп., з яких 64 035 грн. 03 коп. заборгованість за тілом кредиту та 5 394 грн. 39 коп. заборгованість за відсотками; - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 010/01-03-3/0542 в розмірі 941 040 грн. 09 коп., з яких 819 737 грн. заборгованість за тілом кредиту та 121 303 грн. 09 коп. заборгованість за відсотками; - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» витрати по сплаті судового збору у розмірі 7 427 грн. 34 коп. (а.с.7-10) Постановою Донецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року у цивільній справі № 242/4383/15-ц залишено без змін. (а.с.11-16) Постановою Верховного суду від 04 листопада 2020 року рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 27 грудня 2018 року у цивільній справі № 242/4383/15-ц залишено без змін. (а.с.17 на зв.-28) За положеннями ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, суд не перевіряє обставини укладення кредитних договорів від 03 червня 2013 року № 010/01-0303/0545, від 14 травня 2014 року № 015/01-03-3/00627 та їх неналежне виконання, оскільки останнє встановлено рішенням суду у цивільній справі № 242/4383/15-ц, яке набрало законної сили. 05 лютого 2019 року на виконання вищевказаного рішення суду Селидівським міським судом Донецької області було видано два виконавчих листи по справі № 242/4383/15-ц. (а.с.а.с.29, 30) На підставі вищевказаних виконавчих листів: - 27 серпня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 66640046 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості в розмірі 941 040 грн. 09 коп., з яких: 819 737 грн. заборгованість за тілом кредиту, 121 303 грн. 09 коп. заборгованість за відсотками, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 427 грн. 34 коп.; (а.с.31) - 29 лютого 2024 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Івановим А.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 74312194 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості в розмірі 69 429 грн. 92 коп., з яких: 64 035 грн. 03 коп. заборгованість за тілом кредиту, 5 394 грн. 39 коп. заборгованість за відсотками. (а.с.32) Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст.526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до ч.2 ст.625 ЦК. Якщо зобов`язання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. Отже, нарахування 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, відсотки, передбачені ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). За умовами ст.ст.1049 та 625 ЦК України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ. Листом від 13 вересня 2024 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Іванов A.B. повідомив, що залишок заборгованості у виконавчому провадженні № 66640046 становить 948 467 грн. 34 коп. та у виконавчому провадженні № 74312194 становить 69 429 грн. 92 коп. (а.с.33-34) З огляду на те, що [PERSON] прострочено грошове зобов`язання по поверненню грошових коштів за рішенням суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3 % річних. Загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню, відповідно до розрахунку заборгованості становить 891 202 грн. 73 коп., які складаються з: 3 % річних від простроченої суми у розмірі 60 320 грн. 88 коп. (1 017 897 грн. 35 коп. * 3% / 100% * 721 / 365), нарахованих за період з 11.06.2018 по 31.05.2020; 3 % річних від простроченої суми у розмірі 130 667 грн. 38 коп. (1 017 789 грн. 01 коп. * 3% / 100% * 1562 / 365), нарахованих за період з 01.06.2020 по 09.09.2024; інфляційні втрати у розмірі 116 301 грн. 92 коп. (1 017 897 грн. 35 коп. * 1,114 - 1 017 897 грн. 35 коп.) нарахованих за період з 11.06.2018 по 31.05.2020, інфляційні втрати у розмірі 583 912 грн. 55 коп. (1 017 789 грн. 01 коп. * 1,574 - 1 017 789 грн. 01 коп.) нарахованих за період з 01.06.2020 по 09.09.2024. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення. Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу, зобов`язання [PERSON] сплатити заборгованість за договорами не припинилось та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, а відтак позивач має право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України. Щодо доводів представника відповідача, викладених у відзиві та запереченнях, слід зазначити наступне. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом ст.ст.524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджує рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 червня 2018 року, яким стягнуто не тільки тіло кредиту, а і нараховані за кредитним договором відсотки та стягнуто судовий збір. Враховуючи, що відповідач тривалий час не виконує зазначене рішення суду та не погашає заборгованість, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до ст.625 ЦК України. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 р. провадження № 14-68цс18 (справа № 758/1303/15-ц), та від 16.05.2018 р., провадження № 14-16цс18 (справа № 686/21962/15-ц). Відповідно до ч.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID -19» запроваджено на всій території України карантин та скасовано 30 червня 2023 року відповідно до Постанови КМУ від 27 червня 2023 р. № 651. Крім того, частиною 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (ч.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Враховуючи запровадження карантину та воєнного стану в Україні, з 12.03.2020 р. по дату подання позову продовжуються строки позовної давності передбачених ст.257 ЦК України, внаслідок чого є правомірним вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних починаючи з 11.06.2018 р. Крім того, правомірним є стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних після 24.02.2022 р., оскільки він є поручителем, а не позичальником за кредитними зобов`язаннями внаслідок чого до нього не може бути застосовані правила ч.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Тому, позивачем правомірно заявлено позовні вимоги щодо нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат з 11.06.2018 р. по 09.09.2024 р. Посилання представника відповідача на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 р. по справі № 686/21962/15-ц, що нарахування за ст.625 ЦК України (3% річних та інфляційні втрати) можуть здійснюватися виключно на суму основного боргу (тіло кредиту), без урахування вже нарахованих відсотків, пені, штрафів та судових витрат, не відповідає дійсності, оскільки у вказаній справі № 686/21962/15-ц предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 1 вересня 2012 року по 1 жовтня 2015 року за невиконання грошового зобов`язання щодо відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, підтверджених вироком суду. Більше того, у вказаній постанові Суд навів наступні висновки: «44. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). 45. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути 3% річних в розмірі 190 988 грн. 26 коп. та інфляційні втрати в розмірі 700 214 грн. 47 коп. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 10 202 грн. 73 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved