Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

До Літинського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості за розпискою. Позов мотивує тим, що між нею та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики грошей, про що написано відповідну розписку від 24.12.2017 року. Згідно з умовами розписки, [PERSON] та [PERSON] взяли в позику грошові кошти в сумі 8 000 $ та зобов`язалися повернути позичену суму до 30 березня 2018 року. Однак, одразу після складення розписки та отримання грошових коштів, всі грошові кошти в сумі 8 000 $ [PERSON] передав [PERSON] для придбання деревини. В добровільному порядку, відповідач [PERSON] станом на день подачі позовної заяви грошові кошти не повернув, чим порушив умови договору позики. Таким чином змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить стягнути з з [PERSON] борг за розпискою від 24.12.2017 року у розмірі 8 000 (вісім тисяч доларів) 00 центів доларів США та судові витрати. Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 07.11.2025 відкрито провадження по справі та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача [PERSON] адвокат Сергійчук І.М. в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обязі. Проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про день час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. До суду повернулися конверти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, про дату, час та місце розгляду цивільної справи відповідач був повідомлений шляхом розміщення оголошення через офіційний веб-портал «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет. Однак, відповідач про наявність поважних причин про неприбуття суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду пояснення, в яких справу просить проводити у його відсутність. Позовну заяву [PERSON] про стягнення коштів просить задовольнити в повному обсязі. Зазначив, що дійсно між позивачем був укладений договір позики грошей в сумі 8 000 $. Одразу після складення розписки та отримання грошових коштів, всі грошові кошти в сумі [PERSON] він передав [PERSON] для придбання деревини та обладнання для її обробки. Після отримання коштів, [PERSON] свої зобов`язання не виконав, грошові кошти [PERSON] не повернув, на зв`язок не виходить, на звернення щодо повернення ігнорує. З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких підстав. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив наступне. 24.12.2017 року [PERSON] [INFO] , що проживає в [ADDRESS] та [PERSON] , [INFO] , що проживає за адресою [ADDRESS] , взяли в позику грошові кошти в сумі 8 000$ (вісім тисяч доларів) 00 центів у громадянки України [PERSON] , що проживає за адресою [ADDRESS] . За умовами розписки зобов`язуються повернути позичену суму до 30 березня 2018 року, що підтверджується оригіналом розписки (а.с.33). Спірні правовідносини регламентуються нормами ЦК України стосовно позики та виконання зобов`язань, що виникли між сторонами. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3) ч. 1ст. 3 ЦК України, а в ч.1 ст. 626 ЦК України зазначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст.525, 526, 527, 530 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, що випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18). З огляду на вищезазначені обставини та оцінені письмові докази в їх сукупності, в тому числі, зміст розписки про отримання коштів відповідачем від позивача, суд приходить до висновку, що між відповідачем і позивачем був укладений договір позики, оформлений розпискою від 24.12.2017 про отримання в борг суми коштів в розмірі 8000 доларів США із зазначенням строку їх повернення. Однак, позичальник у встановлений в борговій розписці строк грошові кошти не повернув, у зв`язку із чим в нього утворилася заборгованість перед позивачем. Наявність оригіналу боргової розписки від 24.12.2017 у кредитора - позивача по справі свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. У матеріалах справи відсутні належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач повністю чи частково виконав свої зобов`язання за вказаним борговим зобов`язанням. Станом на день винесення рішення, а саме 29.01.2026 відповідно до офіційного крусу гривні щодо іноземних валют НБУ України офіційний курс гривні до USD становить 42,77 грн. За таких підстав, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вирішуєж питання що до стягнення з відповідача на користь позивача витрат понесених на сплату судового збору в сумі 2 663,10 грн.

Outcome: approved