Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, посилаючись на наступне. Шлюб між ним та відповідачкою по справі було зареєстровано 08 травня 2019 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що здійснено актовий запис № 217. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . На теперішній час вони припинили подружні відносини та спільне проживання через зникнення взаєморозуміння та взаємоповаги, втрати почуття любові, що унеможливлює подальше збереження шлюбу. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2025 року дану справу було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.Учасникам справи було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі та одночасно надіслано копії позовної заяви та доданих до неї документів. Відповідачу було встановлено строк для надіслання (надання) до суду відзиву, у відповідності до ст.178 ЦПК України, на позовну заяву і всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову (а.с.20-21). В зв`язку з поданням відповідачкою заяви про надання строку для примирення подружжя, суд 23 вересня 2025 року виніс Ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження і надання строку на примирення тривалістю 3 місяці (а.с.25-26). 20.01.2026 року, за заявою позивача про поновлення провадження по справі і розгляду справи по суті, судом було винесено Ухвалу про відновлення провадження у справі (а.с.32). Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть, якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про поновлення розгляду справи, своїм правом на подання відзиву не скористалась, про причини неявки до суду суд не повідомила, будь-які заяви, клопотання тощо до суду не надала. Конверт з повісткою повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с.28). Тому, судом відповідачка повідомлялась й смс-повідомленням у додатку «Viber», яке було їй доставлено 20.01.2026 року (а.с.33). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно зі ст.105, 110 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї стали неможливим. Відповідно до ч.2 та ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюб між сторонами по справі було зареєстровано 08 травня 2019 року Нікопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що здійснено актовий запис № 217 (а.с.4). Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5). На теперішній час сторони припинили подружні відносини та спільне проживання через зникнення взаєморозуміння та взаємоповаги, втрати почуття любові, що унеможливлює подальше збереження шлюбу. Судом надавався подружжю час на примирення (а.с.25-26), однак, примирення між сторонами по справі не відбулось. Оскільки сторони не виявили бажання примиритись, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, а тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved