Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача; заяви, клопотання учасників справи; інші процесуальні дії у справі До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» в особі представника Кеню Д. В. з вимогою стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 22033000090255 від 10 жовтня 2018 року у розмірі 63 069,33 гривень, інфляційні втрати у розмірі 1 599,79 гривень, 3 % річних у розмірі 263,84 гривень. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22033000090255. Відповідно до кредитного договору, який складається із публічної частини договору, яким є Універсальний договір банківського обслуговування клієнтів фізичних осіб у Акціонерному товаристві «Банк Кредит Дніпро», розміщений на офіційному веб-сайті банку: https://creditpnepr.com.ua/ та індивідуальної частини, якою є цей кредитний договір, що разом становлять єдиний кредитний договір, банк зобов`язується надати клієнту грошові кошти у тимчасове платне користування, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити плату за кредит (проценти та комісії), а також належним чином виконати інші зобов`язання у порядку, встановленому договором. Кредит надається у формі кредитної лінії шляхом здійснення операцій (зняття коштів з рахунку, платежі з рахунку тощо) за рахунок ліміту кредитної лінії за поточним рахунком клієнта, що відкритий в банку. Операції використання ліміту кредитної лінії можуть здійснюватись з використанням електронного платіжного засобу. Відповідачка належним чином зобов`язання за кредитними договорами не виконала, що, на переконання позивача, є грубим порушенням статей 526, 527 Цивільного кодексу України. 15 грудня 2021 року за договором факторингу № 15/12/21 Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» відступив право вимоги за кредитним договором № 22033000090255 від 10 жовтня 2018 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс». Згідно із договором факторингу сума боргу відповідачки перед новим кредитором за кредитним договором № 22033000090255 від 10 жовтня 2018 року становила 63 069,33 гривень, із яких: 45 213,46 гривень - заборгованість по тілу кредиту, 2 063,23 гривень - заборгованість по відсотках та 15 792,64 гривень - заборгованість по комісії. Ураховуючи викладене вище, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 22033000090255 від 10 жовтня 2018 року у розмірі 63 069,33 гривні, інфляційні втрати у розмірі 1 599,79 гривень та 3 % річних у розмірі 263,84 гривень. Окрім того, позивач просить суд стягнути на свою користь з відповідачки судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 гривень. Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін у відкритому судовому засіданні. Представник позивача у судові засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином; у позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі та зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення по справі. Відповідачка у судові засідання не з`явилась, про дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином, заяв/клопотань від неї на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надходив. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Частиною першою статті 280 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, у зв`язку із неодноразовою неявкою відповідачки у судові засідання та не повідомлення нею про причини такої неявки, не подання відзиву на позовну заяву та ураховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення по справі, постановив розглядати справу у порядку заочного розгляду справи за наявними у справі матеріалами. Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову тощо) не вчинялось. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши їх у сукупності та взаємозв`язку, встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 10 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 22033000090255. Згідно із пунктом .1. договору банк надає клієнту грошові кошти (кредит) у тимчасове платне користування на споживчі потреби, а клієнт зобов`язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, що передбачені договором, а також здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених договором розмірах і строках та виконати свої зобов`язання за договором у повному обсязі. За цим договором банк надає грошові кошти (кредит) на наступних умовах: сума кредиту - 49 600,00 гривень; строк кредитування - 60 місяців; кінцева дата повернення кредиту - 10 жовтня 2023 року; щомісячна комісія за обслуговування кредиту - 1,99 % від суми кредиту; процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі - на строкову заборгованість за кредитом: 0,001 % річних, на прострочену заборгованість: 56,0 % річних. У розділі 4 договору сторони погодили графік платежів/розрахунок загальної вартості кредиту для клієнта та реальної річної процентної ставки за цим договором. Судом встановлено, що кредитний договір № 22033000090255 підписано відповідачкою 10 жовтня 2018 року власноручно. У той же день відповідачка власноручно підписала паспорт споживчого кредиту, згідно із яким основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача є: тип кредиту - кредит готівкою; сума/ліміт кредиту - 49 600,00 гривень; строк кредитування - 60 місяців. У якості інформації щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача зазначено: процентна ставка, відсотків річних - 0,001 %; тип процентної ставки - фіксована; реальна річна процентна ставка, відсотків річних - 62,57 %. На підтвердження відсутності погашення заборгованості відповідачкою відповідно до умов кредитного договору, позивач надав суду виписку по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 10.10.2018 по 14.12.2021. Як встановлено із розрахунку заборгованості, [PERSON] станом на 14 грудня 2021 року має заборгованість за кредитним договором № 22033000090255 від 10 жовтня 2018 року на загальну суму 63 069,33 гривень, яка складається із: залишку простроченого кредиту у сумі 45 213,46 гривень, залишку прострочених відсотків у сумі 2 063,23 гривень та залишку прострочених комісій у сумі 15 792,64 гривень. 15 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» було укладено договір факторингу № 15/12/21. Відповідно до положень пункту 1. Договору факторингу на умовах, встановлених цим договором та у відповідності до глави 73 Цивільного кодексу України, Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» передає грошові кошти у розпорядження Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» за плату, а Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Як зазначено у пункті 6.2. договору факторингу, права вимоги переходять до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимоги (додатко 3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відповідно до пункту 6.3. з моменту переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» прав вимоги відповідно до пункту 6.2. цього договору воно заміняє Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості та набуває всіх прав (в тому числі прав грошових вимог) за цими кредитними договорами. 15 грудня 2021 року Акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» підписали та скріпили печатками Акт приймання-передачі прав вимоги за договором факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року. На підтвердження факту проведення розрахунку за укладеним договором факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року позивачем долучено платіжну інструкцію № 3251 від 15 грудня 2021 року, що відображає суму, дату та реквізити здійсненого платежу, а також підтверджує належне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» своїх договірних зобов`язань. Як встановлено із витягу з реєстру боржників, який є додатком № 1 до Договору факторингу № 28/03 від 28 березня 2024 року, Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» було відступлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», зокрема, право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22033000090255 від 10.10.2018 на загальну суму 63 069,33 гривень. Отже, як убачається з наведених вище обставин справи, спірні правовідносини виникли між Товариством з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», яке набуло право вимоги у Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро», як кредитодавцем, та фізичною особою [PERSON] - споживачем фінансових послуг. Згідно із договором № 43453613 про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року та додатковою угодою № 26204000441844 до договору № 43453613 про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року адвокат Кеню Д. В., здійснює представництво інтересів товариства у даних спірних правовідносинах. Згідно із актом 26204000441844 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 03 червня 2025 року, загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом становить 5 000,00 гривень. Мотивована оцінка щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Відповідно до положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 та частиною першою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються учасниками цивільної справи. Відповідно до статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із положеннями статті 77 Цивільного процесуального коденсу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною другою статті 95 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до пункту 1) частини першої статті 512 Цивільного кодексу України 1. кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). Статтею 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, положеннями статей 512 та 1077 Цивільного кодексу України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. За змістом статті 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відмежування вказаного договору від інших подібних договорів, зокрема, договору про відступлення права вимоги, визначає необхідність застосування спеціальних вимог законодавства, в тому числі відносно осіб, які можуть виступати фактором. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, укладаючи відповідний договір факторингу сторони у договорі визначають конкретний перелік зобов`язань, право на вимоги яких переходять до нового кредитора. З метою визначення переліку таких зобов`язань сторони складають та погоджують відповідний реєстр, який є документальним підтвердженням переходу права вимоги за відчужуваними договорами. Здійснюючи аналіз наявних у справі документів, долучених позивачем до позову, суд звертає увагу, що останні містять договір факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021, акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 15.12.2021, акт приймання-передачі прав вимог за договором факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021, платіжну інструкцію № 3251 від 15.12.2021 та витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 28/03/24 від 28.03.2024. Позивач зазначає, що право вимоги до відповідачки за кредитним договором № 22033000090255 від 10.10.2018 ним набуто на підставі договору факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021. Згідно із приписами пункту 6.2.2 договору факторингу № 15/12/21 від 15 грудня 2021 року встановлено, що право вимоги переходить до фактора з моменту набрання чинності даним договором та підписання акту приймання-передачі прав вимоги (Додаток 3), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Перехід права вимоги відбувається шляхом підписання акту приймання-передачі права вимоги у відповідності до додатку № 3 до даного договору в день підписання договору та набрання ним чинності. Однак, підтвердження того, що відповідачка була у реєстрі боржників до цього договору суду не надано, а надано витяг з іншого реєстру - витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 28/03/24 від 28 березня 2024 року. Суд зазначає, що істотною умовою переходу права вимоги є не лише сам факт укладення договору факторингу, а й належне документальне підтвердження того, що конкретне зобов`язання, право вимоги за яким заявляється позивачем, було включене до переліку відступлених вимог, зокрема, до реєстру боржників, який є складовою договору факторингу. За відсутності належних і допустимих доказів включення відповідачки до реєстру боржників за договором факторингу № 15/12/21 від 15.12.2021, суд позбавлений можливості встановити факт переходу до позивача права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 22033000090255 від 10.10.2018. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивач не довів належними доказами факт набуття ним права грошової вимоги до відповідачки, а отже, не підтвердив наявність у нього статусу кредитора у спірному зобов`язанні. Відповідно до частин першої та другої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. Отже, ураховуючи наведене вище, оцінивши надані позивачем докази та встановлені відповідно ним обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність права вимоги до відповідачки за кредитним договором № 22033000090255, укладеним 10 жовтня 2018 року між Акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро» та [PERSON] , тому, позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частин першої та другої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі, сплачені позивачем судові витрати по справі залишаються за ним.

Outcome: dismissed