Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач 26 червня 2024 року звернувся Приватного підприємства «Науково-виробниче підприємство «Агро-Ритм» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння і користування. В обгрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона є власником земельної ділянки площею 3.39 га, кадастровий номер 5123380600:01:004:0254, яка розташована на території колишньої Бобрицького старостинського округу Любашівської селищної територіальної громади Подільського району Одеської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В 2015 році вона звернулась до відповідача та отримала 25000 грн., так як їй були необхідні кошти для лікування сина. За отриманні кошти, вони погодилась, що відповідач п`ять років буде користуватись її земельною ділянкою та надала доручення на ім`я керівника відповідача щодо розпорядження земельною ділянкою. В подальшому з витягу ДЗК вона дізналась, що зареєстрований договір оренди земельної ділянки, згідно якого земельна ділянка передана в оренду відповідачу на 49 років. На 49 років вона договір не укладала, а тому вважає, що строк дії договору закінчився в 2020 році, а строк дії договору був виправлений відповідачем. Враховуючи, що орендар ПП «НВП «Агро-Ритм» користується земельною ділянкою без належного договору оренди просила витребувати її земельну ділянку із незаконного володіння та користування відповідача. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, надала аналогічні пояснення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав. Процесуальні дії у справі. 22 липня 2024 року ухвалою судді провадження по даній справі було відкрито і постановлено провести розгляд справи за правила загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01 листопада 2024 року по справі призначено судово-технічну експертизу та провадження у справі зупинено (а.с. 52). 10 грудня 2025 року провадження у справі поновлено після отримання висновку експерта (а.с. 71). 16 січня 2026 року підготовче судове засідання по даній справі закрито та справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 520248551233 видно, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3.39 га на території Бобрицької сільської ради, кадастровий номер 5123380600:01:004:0254 (а.с. 20-21). З договору оренди землі від 16 лютого 2015 року видно, що [PERSON] передала право оренди належної їй земельної ділянки площею 3.39 гектари кадастровий номер 5123380600:01:001:0254, ПП «НВП «Агро-Ритм». Право оренди відповідача зареєстровано в Державному реєєстрі речових прав на нерухоме майно за № 10160962 20 червня 2015 року (а.с. 20-22, 37-39). З розписки від 20 січня 2015 року видно, що [PERSON] отримала від директора ПП «НВП «Агро-Ритм» 25000 грн. в рахунок орендної плати за оренду її земельної ділянки площею 3.39 га кадастровий номер 5123380600:01:004:0254 за 49 років, згідно укладеного між ними Договору, починаючи з 2015 року (а.с. 33). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Вислухавши сторони, дослідивши докази, надані сторонами, суд приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно ст. 20 Закону України «Про оренду землі» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. У статті 21 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. За положеннями статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Частиною першою статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати. Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі і припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, в той час як разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. В судовому засіданні встановлено, що дійсно між сторонами виникли договірні відносини з приводу оренди землі, а саме [PERSON] передала право оренди належної їй земельної ділянки площею 3.39 гектари кадастровий номер 5123380600:01:001:0254, ПП «НВП «Агро-Ритм». В судовому засіданні встановлено, що при укладенні договору оренди землі від 16 лютого 2015 року, сторони договору дійшли згоди про істотні умови договору, а саме: строк договору визначено 49 років, орендна плата 25000 грн. Вказаний факт також підтверджується розпискою [PERSON] , в якій вона зазначила, що отримала 25000 грн. в якості орендної плати за оренду її земельної ділянки за 49 років. Згідно висновку експерта від 3244/24-21 від 03 грудня 2025 року слідує, що ознаки внесення змін у технічне зображення числа «49», що міститься в п.8 Договору оренди землі № 25 від 16 лютого 2015 року, відсутні, а встановити чи вносились зміни у рукописно виконане число «49», з якого було виконане наявне зображення, не виявилось можливим з причини того, що при неоднократному копіюванні/обробці зображення ознаки внесення змін, як правило нівелюється (а.с. 61-70) З наведеного слідує, що сторони використали свої права відповідно до укладеного договору та ст. 21 Закону України «Про оренду землі», згідно якої розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін. Судом не можуть бути прийняті до уваги доводи представника позивача, що позивач не укладала договору оренди землі, так як договір оренди землі між сторонами від 16 лютого 2015 року наявний в матеріалах справи, а також зареєстроване право оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач та її представник не посилались на не підписання вказаного договору, а лише вказували, що відповідач самовільно змінив строк оренди із п`яти років на 49 років. Клопотань про проведення почеркознавчої експертизи щодо підпису в договорі сторони не заявляли. Крім того, суд приймає до уваги, що в розписці про отримання коштів в сумі 25000 грн., [PERSON] вказала, що вона розуміє і згодна, що це орендна плати за оренду її земельної ділянки за 49 років. Тому, станом на дату звернення до суду, на 26 червня 2024 року, так і на даний час, між сторонами діяв укладений договір оренди землі, який зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому підстав для задоволення позовних вимог не має. Суд вважає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами безпідставного користування та використання її земельної ділянки відповідачем (наявність належним чином укладеного та зареєстрованого договору оренди землі не спростовано), що є його процесуальним обов`язком відповідно до ст. 81 ЦПК України, а тому в задоволенні позовних вимог про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння і користування належить відмовити. Позивачем не заявлено будь-яких вимог щодо розірвання договору оренди чи визнання його недійсним, а також не наведено інших підстав для задоволення даного позову. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заяв про розподіл судових витрат не надходило, а тому суд вважає можливим залишити судові витрати за сторонами. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed