Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18.12.2025року позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Визнано за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 1\\2 частку квартири за адресою [ADDRESS] загальною площею 31,5 кв.м.; Стягнуто з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] на користь [PERSON] РНОКПП [NUMBER] компенсацію половини вартості транспортного засобу TOYOTA AVENSIS 2008 року випуску, VIN код [NUMBER] у розмірі 136950,18 гривень. 23.12.2025р. представник відповідача Снігур Г.М. через систему «Електронний суд» скерувала заяву про ухвалення додаткового рішення. Вказує на те, що під час судового розгляду 24.11.2025року представником відповідача було зроблено заяву про розподіл судових витрат, однак така не була вирішена під час прийняття рішення. Просить ухвалити додаткове рішення по справі №447/1672/25, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн та витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 8000гривень. 02.01.2026 представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. 07.01.2026року представник позивача Змисла М.Р. подала до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в розмірі 14000грн та витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в сумі 4000 гривень. В судове засідання сторони не прибули, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили, однак їхня неявка не перешкоджає розгляду справи. Від представників сторін до суду поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Із урахуванням наведених норм та викладених обставин, суд вважає необхідним ухвалити додаткове рішення у цивільній справі щодо розподілу судових витрат. Згідно із ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постановах: від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження № 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21).. Водночас, Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року; від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19); від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Аналіз зазначених постанов свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. У заяві про ухвалення додаткового рішення представником відповідача адвокатом Снігур Г.М. заявлено про судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000грн. та витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 8000грн. На підтвердження заявлений вимог, адвокат Снігур Г.М. представила: ордер серії ВС №1407800 від 27 жовтня 2025року; договір про надання правничої допомоги від 08.09.2025року; Додаткову угоду №1 до Договору про надання правничої допомоги від 08.09.2025року; детальний опис робіт (наданих послуг) у справі №447/16725; акти приймання-передачі виконаної правничої допомоги від 09.09.2025року, від 27.10.2025, 28.10.2025, від 28.11.2025, від 11.12.2025 до Додаткової угоди №1. Крім цього, адвокатом представлено платіжну інструкцію №2.327667991.1 від 26.09.2025 з якої вбачається, що за проведення експертизи [PERSON] сплатив ТзОВ фірма « Експертиза» 8000грн. Суд звертає увагу на те, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 18.12.2025року позов задоволено частково. Фактично задоволені усі позовні вимоги [PERSON] , однак по одній позовній вимозі зменшено суму компенсації вартості транспортного засобу із заявленої 161385,00грн. стягнуто з [PERSON] 136950,18грн. Суд вважає, що заява представника відповідача адвокатеси Снігур Г.М. підлягає задоволенню саме в частині стягнення витрат у розмірі пропорційному до суми, на яку зменшено відшкодування вартості транспортного засобу, а саме 15,14% від суми всіх понесених відповідачем витрат, що становить 1514гривень. Щодо вимог представника відповідача в частині стягнення з [PERSON] витрат за проведення експертизи в сумі 8000гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Відповідно до ч. 2 ст. 86 ЦПК України, кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Авокатесою [PERSON] представлено платіжну інструкцію №2.327667991.1 від 26.09.2025 з якої вбачається, що за проведення експертизи [PERSON] сплатив ТзОВ фірма « Експертиза» 8000 грн. Дослідивши зазначений висновок експерта №93 від 26.09.2025, судом встановлено, що останній відповідає вимогам ЦПК України, наведені у ньому висновки надані в межах компетенції експерта та відповідають фактичним обставинам справи, а тому вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат пов`язаних з проведенням судової транспортно-товарознавчої експертизи (оплата якої підтверджується належним та допустимим доказом) є обґрунтованими, а тому враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, пропорційність витрат до предмету спору і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню.Так, виходячи з принципу пропорційності, розрахунок витрат за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, який підлягає відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача виглядає наступним чином: 8000грн. *15,14% = 1211,20грн. У заяві про ухвалення додаткового рішення представником позивача адвокате сою Змисла М.Р. заявлено про судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000грн. та витрати на проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи в розмірі 4000грн. На підтвердження заявлений вимог, адвокат Змисла М.Р. представила договір про надання правничої допомоги від 24 квітня 2025року; рахунок №1 від 06.01.2026року з якого вбачається, що загальна сума витрат за надані послуги у справі №447/1672/25 становить 14000грн.; акт виконаних робіт; договір про надання експертних послуг №22757 від 02.05.2025; акт наданих послуг №22757 від 12.05.2025 та рахунок, з якого вбачається, що вартість послуг експерта становить 4000гривень. Суд вважає, що заява представника позивача [PERSON] адвокатеси Змислої М.Р. теж підлягає до часткового задоволення. При цьому, суд звертає увагу на те, що заявлені витрати на правову допомогу позивача не є деталізованими, не зазначено які саме роботи були виконанні, а послуги надані, а тільки зазначена сума 14000,00 грн. Також суду не представлено акту виконаних робіт. Оцінюючи зміст зазначених приписів, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022р. у справі № 922/1964/21 зробила висновок, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Саме лише не зазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару). Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Враховуючи вищенаведені обставини та їх оцінку судом, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та складності виконаної адвокатом роботи, критерію значимості справи для позивача,суд доходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 11880,40 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог, враховуючи, що позов задоволено частково. Щодо вимог адвокатеси Змислої М.Р. в частині стягнення з відповідача витрат за проведення експертизи в сумі 4000 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Стороною позивача, представлено рахунок №22757 від 02.05.2025, з якого вбачається, що за проведення експертизи №22757 сплачено ФОП (судовому експерту) Холодцову Д.В. 4000 грн. Суд звертає увагу на те, що під час ухвалення рішення, було зазначено, що суд не бере до уваги наданий стороною позивачки висновок експерта №22757 від 12.05.2025року, відповідно до якого за результатами проведення експертного автотоварознавчого відповідно експертом визначено, що середня ринкова вартість автомобіля TOYOTA AVENSIS 2008 року випуску станом на 02.05.2025року становить 322770 гривень, оскільки експертом [PERSON] для експертного дослідження взято автомобіль 2009року випуску, що підтверджується Бюлетнем автотоварознавця №140 квітень 2025року, а предметом спору в даній справі є автомобіль 2008року випуску. Зазначений висновок експерта №22757 від 26.09.2025, судом не було взято до уваги під час винесення судового рішення, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат пов`язаних з проведенням судової транспортно-товарознавчої експертизи є не обґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: partial