Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Адвокат Явдошак О.О., яка діє в і інтересах позивача [PERSON] , та [PERSON] , звернулись в суд з позовом до Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання за позивачами права власності, по 1/2 частині кожному, на земельну частку (пай) в межах середньої земельної частки розміром 27,8 ум.кад.га (фізичних 0,6572 га), виділену на підставі рішення сесії Яківської сільської ради народних депутатів від 27.10.1995 року, у відповідності з Сертифікатом на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-28-2, зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої частки за № 128 від 24.01.1996 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (батько позивачів). Позовні вимоги обґрунтовували тим, що [PERSON] на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-28-2 від 24.01.1996 року належало право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки в розмірі 27,8 ум.кад.га без визначення на місцевості на території Яківської сільської ради. В нотаріальному порядку позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній необхідний для видачі свідоцтва про право на спадщину документ, який підтверджує право власності на нерухоме майно. Вказані обставини позбавляють їх можливості оформити спадщину на земельну частку (пай). Окрім цього, просили суд витребувати у Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області належним чином засвідчену копію спадкової справи № 81/2004 заведену після смерті [PERSON] 15.12.2025 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Крім цього, даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву та роз`яснено право пред`явити зустрічний позов. Також вказаною ухвалою зобов`язано Тлумацьку державну нотаріальну контору Івано-Франківської області надати суду належним чином посвідчену копію спадкової справи № 81/2004, у разі її відкриття, та витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи, зокрема щодо майна: [PERSON] , померлого [INFO] , останнє місце проживання якого було с. Яківка Івано-Франківського району Івано-Франківської області.. В підготовче судове засідання позивачі [PERSON] , його представника адвокат Явдошак О.О. та [PERSON] не з`явились, однак у позовній заяві просили розгляд справи провести у їх відсутності. Представник відповідача Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає та просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] , згідно Сертифікату на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-28-2 № 00128, виданого 24.01.1996 року на підставі рішення сесії Яківської сільської Ради народних депутатів від 27.10.1995 року, зареєстрованого у книзі реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки за № 128, належало право приватної власності на земельну ділянку в розмірі 27,8 ум.кад.га, яка розташована на території Яківської сільської ради Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості (а.с. 4-4 зворот). Відповідно до копій свідоцтв про народження позивачів їх батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 39, 40). 17.09.2011 року позивачка [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 40 зворот). [INFO] [PERSON] (мати позивачів) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 31). [INFO] [PERSON] (батько позивачів) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 32). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент смерті спадкодавця [PERSON] (батько позивачів), для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка) прийняли спадщину в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , оскільки вони вступили в управління спадковим майном, до дня смерті спадкодавця вони проживали разом та вели спільне господарство, проводили похорон батька, що підтверджується довідкою Яківського старостинського округу № 5 Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 86 від 31.07.2025 року (а.с. 29), випискою з погосподарської книги Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 6 від 16.01.2025 року (а.с. 30) та копією довідки Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 70 зворот). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 81/2004, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 69-78), з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (позивачка) є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти або прийняли спадщину немає. Однак, позивачам в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом після смерті батька [PERSON] , а саме на спірну земельну ділянку, у зв`язку з тим, що відсутній документ, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на належну йому земельну ділянку, що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданими державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області за № 614/02-31 від 29.10.2024 року та № 707/02-31 від 10.12.2024 року (а.с. 33-34 зворот). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити спадщину на спадкове майно - земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України та ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах зі збереженням її цільового призначення. Згідно ч. 2 ст. 14 Конституції України та ч. 2 ст. 1 Земельного Кодексу України, право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до Закону. Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з пунктом 5 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок розпаювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією. Статтею другою вищевказаного Закону передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801, якою затверджено форму сертифіката на право на середню земельну частку (пай), у сертифікаті повинна бути зазначена назва колективного сільськогосподарського підприємства, член якого мав право на середню земельну частку (пай) та вартість землі (а.с. 35-38 зворот). Отже, сертифікат на право на середню земельну частку (пай) може бути видано лише громадянину, який має право на середню земельну частку (пай). Так, як особа, яка мала право на отримання сертифікату нового зразка, померла, то в даний час видати сертифікат іншій особі, навіть і спадкоємцю на ім`я померлого є неможливо. В свою чергу, відповідно до пункту 15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України право на земельну частку (пай), яке посвідчене сертифікатом, може бути успадковано. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Судом встановлено, у 1995 році було розроблено проект роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 8-12 зворот). 27.10.1995 року рішенням шостої сесії Яківської сільської Ради народних депутатів ХХІІ скликання було вирішено: затвердити матеріали паювання землі для видачі сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки; передати землі, які призначені для товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 527,8 га з середньою оцінкою 50,6 балів на території Яківської сільської Ради народних депутатів безоплатно у приватну власність громадянам в межах середньої земельної частки без визначення меж ділянок в натурі згідно Додатку № 1; видати разом з госпрозрахунковим виробничим бюро при Тлумацькому відділі земельних ресурсів громадянам, які працюють в сільському господарстві і пенсіонерам, які раніше працювали в сільському господарстві і проживають в сільській місцевості, що включені до списку, Сертифікати на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки та зареєструвати їх у книзі записів (реєстрації) Сертифікатів (а.с. 87-19). [PERSON] (батько позивачів) значиться у списку громадян (працівників спілки селян «Нове життя»), що мають право на приватизацію землі (Додаток № 1 до вищевказаного рішення) (а.с. 20-22). Відповідно до копії книги реєстрації Сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки [PERSON] (батько позивачів) 24.01.1996 року було видано Сертифікат на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки серії ІФ-14-28-2 № 00128, який зареєстровано під номером 128, а саме на право приватної власності на земельну ділянку в розмірі 27,8 ум.кад.га, яка розташована на території Яківської сільської ради Івано-Франківського (Тлумацького) району Івано-Франківської області, в межах середньої земельної частки без визначення на місцевості (а.с. 26-27). Вказані обставини також підтверджуються довідкою Яківського старостинського округу Обертинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 7 від 17.01.2025 року (а.с. 28). 16.04.1996 року розпорядженням Тлумацької районної державної адміністрації № 243 було затверджено проекти роздержавлення і приватизації земель для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та зобов`язано сільські ради, в т.ч. Яківську сільську Раду народних депутатів, завершити видачу сертифікатів на право приватної власності на землю в межах середньої земельної частки (а.с. 13-14). Відповідно до списку громадян-власників земельних часток (паїв) по Яківській сільській раді [PERSON] належить земельна частка (пай) площею 0,6578 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в урочищі Криві Гони» Яківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 23-25). Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай), є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно з пунктами 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до пункту 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно зі статтями 22, 23 ЗК України (у редакції від 22 червня 1993 року) та відповідно до вище зазначеного указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Стаття 126 ЗК України передбачає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Отже, позивачі будучи належними спадкоємцями за законом після смерті батька [PERSON] , який за життя не отримав Сертифікату на право на земельну частку (пай) нового зразка, мають право на оформлення спадщини з переоформленням права власності на спадкову земельну частку (пай) на своє ім`я в нотаріальному порядку. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач [PERSON] , який є особою з інвалідністю І-ої групи (копія довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААГ № 208721, а.с. 41), у відповідності до п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави у встановленому законодавством розмірі, що з розрахунку від ціни позову становить не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який на момент подачі позову до суду становив 1211,20 грн. Також беручи до уваги, те що сторонами по справі не заявлялось вимог про відшкодування судових витрат, клопотань про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів до суду не надходило, суд не може вийти за межі заявлених вимог, а тому питання розподілу судових витрат судом не вирішується. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст.ст. 81, 126, 131 ЗК України,

Outcome: approved