Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку за адресою [ADDRESS] , розміром 0,1529 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2124082901:01:001:0131. Суд своєю ухвалою від 31.07.2025 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив підготовче судове засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Судовий розгляд справи призначений на відповідно до ухвали Свалявського районного суду від 04.09.2025 року. Суд своєю ухвалою від 03.10.2025 року залишив позовну заяву без руху, з підстав, що позивачем не зазначено доказів, які б підтверджували, що земельна ділянка розміром 0,1529 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2124082901:01:001:0131 належить [PERSON] . Відповідно до ухвали Свалявського рйаонного суду Закарпатської області від 08.12.2025 року суд продовжив розгляд справи №306/1103/25. Розгляд справи призначено на 09:00 годину 30.01.2026 року. Позивач [PERSON] позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку підтримує, просить позов задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач відзив (заперечення) на позовну заяву не подав. Поштове повідомлення повернуто до суду із відміткою про отримання судових документів (а.с.16). Інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. Відповідачу роз`яснено, що в разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу «EASYCON» не здійснювалося (ч.2 ст. 247 ЦПК України). Суд проводить заочний розгляд без участі сторін за наявними доказами у справі та доходить такого висновку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 16 ЦК України - способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; ч.1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; ч.1 ст.30 ЦПК України - позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Суд встановив, що згідно рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 23.10.2012 року (справа №710/353/12) скасовано рішення № 60 виконавчого комітету Керецьківської сільської ради Свалявського району від 25.12.2009 року про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS] [PERSON] . Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25 грудня 2009 року на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в [ADDRESS] за [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Судом досліджено: копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.01.2013 року, індексний номер: 40057, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 854521240, згідно якого житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (загальна площа: 159 кв.м, житлова площа: 64.9 кв.м) належить на праві приватної власності [PERSON] ; копія витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 39794 від 15.01.2013 року, наданий реєстраційною службою Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області, номер запису про право власності:11558, згідно якого [PERSON] є власником житлового будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст. 377 ЦК України - до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача); ч. 1 ст.328 ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Земельного кодексу України - у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення (зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку в разі набуття права власності на нерухомість). Відповідно до п.а ч.3 ст.152 Земельного кодексу України - захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права. Судом досліджено: довідку про присвоєння кадастрового номеру, згідно якої кадастровий номер земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] - 2124082901:01:001:0131, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); вид використання земельної ділянки: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); форма власності: приватна власність,; площа 0,1529 га; довідку, згідно якої земельна ділянка розміром 0,1529 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 2124082901:01:001:0131 належить [PERSON] , дата державної реєстрації земельної ділянки: 30.04.2010 року, орган, який зареєстрував земельну ділянку: Управління Держземагенства у Свалявському районі, документ, який є підставою для виникнення права: рішення органу місцевого самоврядування 13 сесії 22 скликання 11.09.1997 року Керецьківська сільська рада, документ, що посвідчує право: державний акт ЯК 635437. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; докази на їх підтвердження; ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України - право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно - державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. На підставі досліджених у судовому засіданні доказів, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, враховуючи обставини, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, з урахуванням того, що відповідачем заперечень на позовну заяву, що спростовують заявлені вимоги не подано, відповідач заявлені проти нього позовні вимоги не оспорював, доказів протилежного у відповідності до ст. 81 ЦПК України до суду не подав (у відповідності ч.4 ст.12 ЦПК України - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій), суд доходить висновку, що позов необхідно задовольнити. Суд не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України. Статтею 129 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: approved