Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

09.01.2026 позивачка [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею, [PERSON] , та [PERSON] , зареєстрований 18.02.1995 Відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 256. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 18.02.1995 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів, розбіжність поглядів на сімейні цінності та ведення господарства. Між ними постійно виникали конфлікти та суперечки. Натепер позивачка та відповідач проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків і не ведуть спільного побуту. Спільних неповнолітніх дітей подружжя не має. Позивачка вважає, що подальше збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам, у зв`язку з цим просила розірвати шлюб, не надаючи строк для примирення. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.01.2026 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк, з дня вручення даної ухвали, для подання відзиву на позовну заяву. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку розгляду справи подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку розгляду справи подав заяву, в якій визнав позовні вимоги та просив розглядати справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 18.02.1995 Відділом реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 256, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданим 18.02.1995. В шлюбі у сторін народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у сторін не склалося, вони тривалий час не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного побуту. Правовідносини сторін, що виникли на підставі зазначених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами. Згідно з частинами 1, 2 та 4 статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (частина 1 статті 21 СК України). Статтею 51 Конституції України та статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Зазначені положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. Частиною 3 статті 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до пункту 10 постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно із частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 та частиною 1 статті 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що сторони тривалий час не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного побуту, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між ними необхідно розірвати. Згідно із частиною 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями частини 6 статті 141 ЦПК України, якою визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 05.11.2025 вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому звільнена від сплати судового збору. Відтак, судовий збір за подання позову у розмірі 1 331,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved