Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого вказала, що 22.04.2014 року між сторонами був укладений шлюб, у якому у них [INFO] народилася спільна донька [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2022 року шлюб між сторонами був розірваний. Позивач вказала, що за час шлюбу, за спільні сумісні кошти подружжя, ними було придбано автомобіль CITROEN BERLINGO, універсал-В, білого кольору, р/н [NUMBER] , 2014 року випуску. Після розірвання шлюбу позивачка дізналася про те, що ще під час шлюбу, але в період їхнього окремого проживання з відповідачем, останній без її згоди та відома, переоформив вказаний автомобіль на свою мати [PERSON] . Позивачка не має наміру оспорювати відчуження цього автомобіля, але бажає отримати належну їй компенсацію за частину його вартості, в порядку поділу спільно набутого майна подружжя. Посилаючись на викладене, позивачка просила: -стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості частини автомобіля марки CITROEN BERLINGO, універсал-В, білого кольору, р/н [NUMBER] , 2014 року випуску, у розмірі 203 300,00 грн. Ухвалою судді від 30.03.23 р. було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, в подальшому у судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про слухання справи у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з`являвся, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі, та подав відзив, у якому посилався на те, що спірний автомобіль був відчужений під час шлюбу і зі згоди позивачки. Вартість спірного автомобіля і відповідно розмір належної їй компенсації не підтверджена позивачкою належними доказами. Крім цього, представник відповідача зазначив, що за час шлюбу подружжям було придбане ще й інше майно, зокрема, предмети домашнього побуту, на які відповідач не претендує. Також ним були зроблені ремонтні роботи у квартирі позивачки, на компенсацію вартості яких він також не претендує. Відповідач вчасно сплачує аліменти на утримання спільної доньки, не має заборгованості, та перерахував на картку позивачки грошові кошти у розмірі 47 000 грн., що є компенсацією вартості належної їй частки спірного автомобіля. В подальшому відповідач та його представник не з`являлися у призначені по справі засідання, були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із доводами сторін та дослідивши надані сторонами письмові докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судовим розглядом встановлено, що22.04.2014 року між сторонами був укладений шлюб. [INFO] народилася їх спільна донька [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.07.2022 року шлюб між сторонами був розірваний. Із матеріалів справи вбачається і таке не оспорюється відповідачем, що за час шлюбу, у 2019 році, сторонами по даній справі був придбаний автомобіль марки CITROEN BERLINGO, універсал-В, білого кольору, р/н [NUMBER] , 2014 року випуску, який оформлено на відповідача [PERSON] . В подальшому, у травні 2021 року даний автомобіль був перереєстрований на [PERSON] та отримав реєстраційний номерний знак [NUMBER] . Дане підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру транспортних засобів (а.с. 63-64). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зі змісту ст. 60 СК України вбачається, що у ній визначена презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. В силу ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Такі висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 рокуу справі № 740/3930/15-ц. Факт використання коштів, отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї, повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя. Аналогічний висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 р. у справі № 158/2229/16-ц та від 10.06.2022 р. у справі № 544/856/20. Суд вважає необхідним зазначити, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що отримані від реалізації спірного автомобіля кошти були витрачені в інтересах сім`ї, такі докази відповідач не надав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки. Такий висновок був викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 р. у справі № 372/504/17-ц. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а вразі недосягнення згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Тобто у разівідчуження відповідачем спірного автомобіля на користь третьої особи, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача 1/2 частини його вартості, визначеної на час розгляду справи. Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 р. у справі № 127/7029/15-ц. Оскільки факт придбання спірного автомобіля у шлюбі, за спільні сумісні кошти подружжя, не оспорюється відповідачем, то суд вважає доведеним і таким, що не підлягає доказуванню, належність його до об`єктів спільної сумісної власності подружжя. У такому випадку, на підставі положень законодавства, наведених судом вище, позивачка має право на компенсацію вартості частини майна подружжя. Разом із цим, згідно положень ч.ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Так, на підтвердження вартості спірного автомобіля позивачкою були надані роздруківки із відкритого ресурсу мережі Інтернет "auto.ria.com", відповідно до якого середня ринкова вартість аналогічного зі спірним автомобілем, на думку позивачки, становить 406 600 грн. Відповідач, заперечуючи проти цієї вартості, не надав доказів, які б це спростовували. За клопотанням позивачки, ухвалою суду від 21.11.2023 р. було призначено транспортно-товарознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області. 19.12.2023 р. до суду надійшло клопотання експерта про організацію належних умов для проведення експертизи та безперешкодний доступ до об`єкта експертизи, разом із рахунком за оплату вартості експертизи. Також експертом було поставлено питання щодо можливості визначення середньої ринкової ціни автомобіля у випадку проведення експертизи без особистого огляду автомобіля по матеріалам справи. Дане клопотання разом із рахунком на оплату експертизи було отримано позивачкою особисто 25.12.2023 р. (а.с. 74), однак оплату експертизи вона не провела і свою думку щодо визначення середньої ринкової ціни автомобіля суду не надала. Після отримання судом повідомлення експерта про неможливість проведення судової експертизи, ухвалою суду від 05.02.2024 р. провадження у справі було поновлено. За такого суд розглядає справу за наявними у ній доказами. Як вже судом було зазначено вище, у випадку поділу спільного сумісного майна подружжя, якщо буде встановлено, що один із них здійснив відчуження майна чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя, і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а вразі недосягнення згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає саме ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.Такий висновок був зазначений Верховним Судом у постанові від 29.05.2024 р. у справі № 711/3988/21. Аналізуючи досліджені судом письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що надані позивачкою витяги із сайтів "auto.ria.com" щодо аналогічних зі спірним автомобілем, не є належними і допустимими доказами його середньоринкової вартості на час розгляду справи, оскільки вони не враховують технічний стан, комплектацію та інші показники саме цього транспортного засобу. Такі оголошення, на думку суду, мають у більшій мірі інформативний характер і вказують на бажану продавцем ціну, а не на реальну вартість транспортного засобу, і тим більше, не замінюють собою звіт професійного оцінювача, зокрема, відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Крім цього, суд вважає необхідним зазначити, що в силу положень ч. 3 ст. 102 ЦПК України, позивачка була не позбавлена права самостійно замовити висновок експерта / чи звіт про оцінку/ щодо визначення вартості спірного автомобіля, проте цим правом не скористалася. Від оплати призначеної судом за її клопотанням експертизи вона ухилилася, тому в силу ст. 109 ЦПК України, несе негативні процесуальні наслідки. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачка не виконала свого обов`язку щодо доведеності розміру позовних вимог, і у відсутності належних доказів вартості спірного транспортного засобу на час розгляду справи, суд позбавлений можливості визначити розмір належної їй компенсації.Тому суд не вбачає підстав для задоволення позову і відмовляє у повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України позивачці не відшкодовуються понесені нею судові витрати через відмову у задоволенні її позову.

Outcome: dismissed