Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулась до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова», в якій просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 78 652,60 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 11.04.2018 року по 16.09.2024 року перебувала у трудових відносинах із відповідачем, після чого позивача було звільнено 16.09.2024 року за власним бажанням. Однак, остаточний розрахунок у день звільнення із нею проведено не було. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 07 листопада 2024 року стягнуто із Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 162 868 грн. без утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів. Рішення набрало законної сили 20.12.2024 року. Постановою старшого виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Твердохліб Н.П. від 21.01.2025 року відкрито виконавче провадження №76858111 з примусового виконання виконавчого листа №204/9109/24 виданого 07.11.2024 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська. В порядку виконання вищевказаного рішення, позивачу [PERSON] перераховані Другим правобережним ВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) кошти: 03.10.2025 року 32 105,03 грн.; 03.10.2025 року 110 550,54 грн.; 06.11.2025 року 20 212,43 грн. Фактично рішення суду було виконано та виплачену заборгованість по заробітній платі 06.11.2025 року. Тому, позивач вважає, що має право на середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно довідки відповідача №129/05 від 13.11.2024 року, середньоденна заробітна плата позивача складає 605,02 грн. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців за період з 17 вересня 2024 року (робочий день наступний після звільнення) по 17 березня 2025 року включно складає із розрахунку: 605,20 грн. х 130 робочих дні = 78 652,60 грн., які позивач і просила стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 27 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались. Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 16 січня 2026 року через систему «Електронний суд» представником відповідача Гряник О.О. було подано на адресу суду відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовної заяви, посилаючись на наступне. Причиною несвоєчасної виплати є факт наявності обставин, що істотно ускладнюють своєчасну виплату грошових коштів, а саме той факт, що Державне підприємство «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» перебувало та перебуває і зараз в тяжкому економічному стані, що спричинено фінансовою кризою в країні, розірвання контрактів з Російською Федерацією, які складали питому вагу в загальній кількості, великі фінансові збитки. Відповідач просить врахувати ситуацію, яка склалася внаслідок війни, і поставила підприємство на межу виживання та звертає увагу, що на протязі 2019-2025 рр. підприємство працює в одноденному режимі роботи. Наявна заборгованість по заробітній платі перед робітниками підприємства з травня 2021 року та станом на 01.06.2025 року складає понад 482 млн. (без податків) гривень, відсутність обігових коштів, одноденний режим роботи на протязі 2019-2025 років. Виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності просить суд зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступне. Встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки серії [NUMBER] (а.с.11-14). Відповідно до наказу №793вк від 16.09.2024 року [PERSON] звільнено з 16.09.2024 року за власним бажанням за ст.38 ч.3 КЗпП України (а.с.15). Як зазначає позивач, із нею не був проведений остаточний розрахунок при звільненні та не виплачено заробітну плату, у зв`язку із чим, [PERSON] звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 07 листопада 2024 року стягнуто з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату, яка складає 162 868 (сто шістдесят дві тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 00 (нуль) коп., без утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті; стягнуто з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» на користь держави судовий збір у розмірі 1 203 (одна тисяча двісті три) грн. 87 (вісімдесят сім) коп. та ухвалено допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження [PERSON] виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць (а.с.16-17). Рішення набрало законної сили 20.12.2024 року. Постановою старшого виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Твердохліб Н.П. від 21.01.2025 року відкрито виконавче провадження №76858111 з примусового виконання виконавчого листа №204/9109/24 виданого 07.11.2024 року Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська (а.с.20). В порядку виконання вищевказаного рішення, позивачу [PERSON] перераховані Другим правобережним ВДВС ПМУМЮ (м.Одеса) кошти: 03.10.2025 року в розмірі 32 105,03 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №42383 від 03.10.2025 року(а.с.21); 03.10.2025 року в розмірі 110 550,54 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №42390 від 03.10.2025 року (а.с.22) та 06.11.2025 року в розмірі 20 212,43 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №48459 від 06.11.2025 року (а.с.23). Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що фактично 06.11.2025 року із позивачем [PERSON] був проведений остаточний розрахунок при звільнені та виплачено заборгованість по заробітній платі в загальному розмірі 162 868 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. У частині 1 статті 116 КЗпП України, зазначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Однак, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач провів з позивачем остаточний розрахунок та виплатив позивачу нараховану заробітну плату лише 06.11.2025 року. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Зі змісту наведеної норми Велика Палата виснувала, що законодавець установив максимальну межу періоду, за який нараховується компенсація за затримку розрахунку. Очевидною метою такого законодавчого втручання є забезпечення правової визначеності та запобігання ситуаціям, за яких розмір відповідальності роботодавця міг досягати надмірних значень, що не відповідало б принципу пропорційності. Таким чином, законодавець врегулював критерій «період затримки (прострочення)», установивши для нього граничну межу. У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 вересня 2024 року (робочий день наступний після звільнення) по 17 березня 2025 року, власноруч розрахувавши суму в розмірі 78 652,60 грн. (130 днів х 605,02 грн. = 78 652,60 грн.). Одночасно із цим, суд приводить наступний розрахунок. Так, із довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» від 01 грудня 2025 року №129/90 наданої відповідачем разом із відзивом на позовну заяву (а.с. 48), вбачається, що фактичний заробіток [PERSON] складає: за липень 2024 року 23 відпрацьованих дні 13 858,22 грн.; за серпень 2024 року 6 відпрацьованих дні 3 687,47 грн., а всього за 29 днів 17 545,69 грн. Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Розрахунок середньоденної заробітної плати відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 складає: 17 545,69 грн. : 29 днів = 605,02 грн. Визначаючись із кількістю днів затримки розрахунку при звільненні суд враховує, що нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на число робочих днів у розрахунковому періоді, при цьому день звільнення працівника та день остаточного проведення з ним розрахунків у цей період не включаються. Із матеріалів справи вбачається, що днем остаточного розрахунку із позивачем є 06.11.2025 року. Таким чином, за нормами ст.117 КЗпП, якою законодавець обмежив виплату 6 місяцями, середній заробіток [PERSON] за час затримки розрахунку при звільненні за період: 05.11.2025 року (як попередній день перед повним розрахунком) до 05.05.2025 року (в межах шестимісячного строку) складає із розрахунку: 128 робочі дні х 605,02 грн. (середньоденна заробітна плата) = 77 442,56 грн. Розглядаючи, клопотання представника відповідача про розумне і справедливе зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд звертає увагу, що фактично зміст частини 1 статті 117 КЗпП України із набранням чинності Законом України № 2352-IX не змінився, а лише доповнився формулюванням «але не більше як за шість місяців». Отже, обмеживши з 19 липня 2022 року шестимісячним строком час, за який роботодавець має виплатити працівникові середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, законодавець як і в попередній редакції норми частини 1 статті 117 КЗпП України, не передбачав можливості зменшення його розміру. Протилежний підхід був сформований правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду з урахуванням її висновків про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. У згаданих рішеннях суду касаційної інстанції критерій періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості був лише одним з принаймні чотирьох інших. Разом з тим, такі критерії як: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум; причини тривалості невиплати заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні фактично не скасовані та/або змінені, починаючи з 19 липня 2022 року. Також, суд звертає увагу на те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України (подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 25 травня 2016 року у справі №6-948цс16, від 03 січня 2018 року у справі №331/2814/16-ц). Сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не може позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при їх звільненні. Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність. Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Одночасно із цим, Велика Палата в постанові від 08 жовтня 2025 року в справі №489/6074/23, вважає, що оскільки з прийняттям Закону №2352-IX законодавець обмежив відповідальність за несвоєчасний розрахунок при звільненні шістьма місяцями, то сума стягнення в цій частині не може бути зменшена судом. Таким чином, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, який до того ж перепав на час введення в Україні воєнного стану, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд вважає, що розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України за період, що не перевищує встановленим ст.117 КЗпП 6 місяцям, є обґрунтованим та співмірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково та стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.05.2025 року (в межах шестимісячного строку) до 05.11.2025 року (як попередній день перед повним розрахунком) в розмірі 77 442,56 грн. Інші посилання відповідача, зазначені у відзиві, суд не приймає до уваги як такі, що не ґрунтуються на законі. Відповідно до частин 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за які позивачем було сплачено судовий збір, задоволені частково, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1 192,56 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial