Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Заявник звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису /заінтересованаособа [PERSON] /, який полягає у забороні наближатись до неї та місця її роботи, а також вести листування, телефонні переговори, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [PERSON] є її колишнім чоловіком, шлюб із яким розірвано 11 листопада 2024 року за рішенням суду (справа № 510/1810/24). [PERSON] проживає окремо від заявника, однак має надмірну конфліктність, через що постійно приходив до будинку заявника та погрожував, що застосує відносно неї фізичну силу, висловлювався нецензурною лайкою, внаслідок чого [PERSON] неодноразово зверталась до відділення поліції. Наведені обставини стали приводом для звернення заявника до суду. Заявник з`явилась у судове засідання, пояснила, що після закінчення відносно [PERSON] обмежувального припису, який діяв по 07 липня 2025 року (рішення Ренійського районного суду Одеської області № 510/2853/24 від 07 січня 2025 року) та притягнення його до відповідальності, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України (вирок Ренійського районного суду Одеської області від 05 серпня 2025 року, справа № 510/1120/25), останній продовжує приходити до її будинку де вона мешкає разом із дітьми, вільно ходить по будинку та фотографує. З наведеного, заявник просила також заборонити [PERSON] наближатись до будинку в якому вона мешкає та видати обмежувальний припис стосовно останнього строком на шість місяців. Заінтересована особа [PERSON] з`явився у судове засідання, пояснив, що приходив до оселі заявника, щоб відвідати дітей, які проживають разом з [PERSON] . Після закінчення дії раніше встановленого за рішенням суду обмежувального припису, ніяких дій, які підпадають під ознаки домашнього насильства, відносно [PERSON] не вчиняв. Зазначив, що в матеріалах заяви відсутні докази, які підтверджують вчинення ним протиправних дій згідно Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». З наведених підстав просив відмовити у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що заява про видачу обмежувального припису не підлягає задоволенню з наступних підстав. Дійсно, як встановлено судом, заявник проживає разом із дітьми за адресою: [ADDRESS] . Заінтересована особа [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 11 листопада 2024 року (справа № 510/1810/24) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Так, судом встановлено, що для запобігання та протидії домашньому насильству до суду з заявою по видачу обмежувального припису звернулось колишнє подружжя та особи, які мають спільних дітей (ст. 3 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 07 січня 2025 року (справа № 510/2853/24) видано обмежувальний припис [PERSON] , за яким йому заборонено наближатись на відстань менше 10 метрів до [PERSON] та її місця проживання за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців (з 07 січня 2025 року по 07 липня 2025 року). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Так, обставини встановлені вищевказаними рішеннями суду, які зазначені заявником в заяві про видачу обмежувального припису є встановленими. 12 травня 2025 року від потерпілої особи [PERSON] до Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення за кваліфікацією ст. 126-1 КК України, яка внесена до ЄДРДР за № 12025162150000694. За наслідком розгляду кримінального провадження № 12025162150000694 від 12 травня 2025 року за обвинуваченням [PERSON] у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, останнього було засуджено до покарання у вигляді одного року шість місяців позбавлення волі. Визначено остаточне покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України у вигляді одного року шість місяців позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено [PERSON] від відбування покарання з випробуванням строком на один рік з покладенням на останнього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, відповідно до вироку Ренійського районного суду Одеської області від 05 серпня 2025 року (справа № 510/1120/25). Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, особа, яка постраждала від домашнього насильства, у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», може подати заяву до суду про видачу обмежувального припису. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис стосовно кривдника віднесено до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», яка визначає значення термінів даного закону, кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. В свою чергу домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Крім того, на підтвердження вчинення домашнього насильства, заявником доданий до матеріалів справи витяг з ЄРДР № 12025168150000009 від 06 березня 2025 року за її заявою про вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390-1 КК України. Оскільки, ніяких доказів про притягнення [PERSON] до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (ЄРДР № 12025168150000009), передбаченого ст. 390-1 КК України матеріали справи не містять, так само, як і відсутні відповідні відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, зазначений доказ на час розгляду справи судом до уваги не береться. А всі інші твердження заявника [PERSON] про продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства не підтверджуються ніякими доказами та зводяться лише до можливого порушення недоторканності житла (ст. 162 КК України), що, в свою чергу, без належних доказів, розцінюється судом як припущення. Відповідно до ч. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у діях [PERSON] ознак домашнього насильства та відмови у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed