Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У листопаді 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому зазначив, що 11 вересня 2020 року він звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Лобачівської сільської ради, Решетилівського району, Полтавської області, за межами населеного пункту. До клопотання було долучено викопіювання з Публічної кадастрової карти із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 29.09.2020 № 1576-УБД позивачу надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності. На підставі укладеного договору ТОВ «Експертний центр «ЗемСервіс» був розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства із земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель), які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 5324281900:00:001:0077, отже державним кадастровим реєстратором перевірено проект землеустрою на відповідність норм законодавства України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №817/586/17. 16 квітня 2021 року рішенням Решетилівської міської ради Полтавської області [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства та передано їй у власність земельну ділянку з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077. Однак, на думку позивача, Решетилівська міська рада прийняла оскаржуване рішення поза межами норм законодавства, оскільки не мала повноважень на розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077. Також позивач звертає увагу, що відомості до Державного земельного кадастру про зміну меж населеного пункту села Лобачі Решетилівського району Полтавської області не вносилися. Враховуючи те, що фактична зміна меж населеного пункту можлива при наявності розробленого і затвердженого проекту землеустрою Решетилівська міська рада під час прийняття оскаржуваного рішення не мала повноважень розпоряджатися та передавати спірну земельну ділянку у власність третій особі, оскільки вказана земельна ділянка перебувала у державній власності. Крім того позивач вказує, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 29.09.2020 № 1576-УБД, яким [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту землеустрою не скасований відповідно до норм чинного законодавства. Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність у майбутньому. На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц, у якій було зазначено, що не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції. Також позивач посилався на постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №472/1282/17, від 09 червня 2021 року у справі №128/1329/18, від 13 червня 2022 року у справі №278/2592/20 та інші, у яких зроблено висновок, що за наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм, першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди. У свою чергу земельна ділянка з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 сформована на підставі проекту землеустрою [PERSON] . Посилаючись на викладені обставини, рішення Європейського суду з прав людини у справах «Лелас проти Хорватії», «Тошкуце та інші проти Румунії», «Беєлер проти Італії», наведену практику Верховного Суду, позивач просив визнати протиправними дії Решетилівської міської ради щодо затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передачу їй у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Лобачі; визнати протиправним та скасувати пункт 78 Рішення шостої позачергової сесії восьмого скликання Решетилівської міської ради від 16 квітня 2021 року №394-6-VIII про затвердження [PERSON] затверджено проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передачі їй у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077; скасувати державну реєстрацію права власності земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 за власником [PERSON] . Процесуальні дії по справі, заяви по суті справи Ухвалою судді від 08 листопада 2024 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху. Ухвалою судді від 03 грудня 2024 року у справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання на 24 грудня 2024 року. 23 грудня 2024 року до суду від представника відповідача Решетилівської міської ради О. Дядюнової надійшов відзив на позовну заяву, у якій щодо твердження позивача про відсутність у Решетилівської міської ради повноважень на прийняття спірного рішення вказано, що відповідно до архівної копії архівного відділу Полтавської районної державної адміністрації від 31.08.2021 рішенням сорок п`ятої сесії сьомго скликання Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 07.04.2020 затверджено містобудівну документацію «Генеральний план села Лобачі Решетилівського району Полтавської області». Також вирішено вважати таким, що втратив чинність Проект з планування і забудови с. Лобачі Решетилівського району Полтавської області, розроблений у 1968 році. Відповідно до графічного зображення Генерального плану села Лобачі земельна ділянка з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 розташована в межах населеного пункту села Лобачі Решетилівського району Полтавської області, що підтверджується схемою зонування населеного пункту, що є невід`ємною частиною Генерального плану с. Лобачі. Крім того, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 травня 2020 року №571-р «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Полтавської області» Лобачівська громада ввійшла до складу Решетилівської міської територіальної громади. Отже, приймаючи рішення шостої позачергової сесії восьмого скликання Решетилівської міської ради від 16 квітня 2021 року №394-6-VIII в частині затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передачі їй у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 за адресою: Полтавська область, Полтавський район, с. Лобачі Решетилівська міська рада діяла в межах свої повноважень. Щодо недоведеності стороною позивача наявності порушених прав [PERSON] прийнятих Решетилівською міською радою рішенням від 16.04.2021 представниця позивача зазначила, що із тексту позовної заяви та доданих до неї документів неможливо встановити коли саме та до якого органу звертався позивач щодо затвердження вказаного вище проекту та чи звертався взагалі, відповідно неможливо встановити чи надавалася відмова [PERSON] у затверджені проекту землеустрою. У свою чергу наявність дозволу на розробку проекту землеустрою на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 29.09.2020 №1576-УБД не має наслідком автоматичної передачі земельної ділянки у власність. При цьому представниця відповідача посилалася на постанову Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №278/4995/14-а у якій зазначено, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не покладає на орган місцевого самоврядування обов`язку (не є підставою для виникнення зобов`язання перед особою, яка розробила проект землеустрою) щодо надання цієї земельної ділянки у власність чи користування. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. З цих підстав представниця позивача просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (т. 1, а. с. 111 115). Ухвалою суду від 24 грудня 2024 року клопотання відповідачки [PERSON] було задоволено та продовжено відповідачці строк для подання відзиву. 10 січня 2025 року до суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що рішенням десятої сесії двадцять третього скликання Лобачівської сільської ради Решетилівського району від 28 лютого 2000 року «Про заяви громадян, які бажають отримати земельні ділянки в постійне користування до 1 га для ведення особистих підсобних господарств» було виділено земельні ділянки до 1 га жителям територіальної громади і передати кожному відповідно до окремого списку, в тому числі [PERSON] та [PERSON] , земельні ділянки в постійне користування із земель резервного фонду 64,6 га. Згідно виписки з погосподарської книги №22 Лобачівської сільської ради за 2001 2005 роки по с. Лобачі головою домогосподарства є [PERSON] , а одним із членів домогосподарства є [PERSON] . Земля в користуванні об`єкта на 1 січня є 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно виписки з погосподарської книги №22 Лобачівської сільської ради за 2001 2005 роки по с. Лобачі головою домогосподарства є [PERSON] , а одним із членів домогосподарства є [PERSON] . Земля в користуванні об`єкта на 1 січня є 1,9000 га для ведення особистого селянського господарства. Спірна земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер 5324281900:00:001:0077 є саме тими гектарами, які виділялися ще 25 років тому відповідачці та [PERSON] , як працівниками соціальної сфери по Лобачівській сільській раді, для ведення особистого підсобного господарства. Виділення зазначених земельних ділянок здійснювалося на виконання Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо задоволення потреб громадян у земельних ділянках» від 28 червня 1999 року та в подальшому Указу Президента України «Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі проведення земельної реформи» від 12 квітня 2000 року. Також відповідачка звертала увагу, що позивачем було долучено до позову витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0007014902021 від 16 червня 2021 року, де на кадастровому плані зазначено, що від В до А землі комунальної власності сільської ради, а не державної, як про це зазначає позивач у позовній заяві. При цьому відповідачка посилалася на постанову Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі №367/6388/16-а, у якій, зокрема, зазначено, що судам необхідно встановити, чи були встановлені межі населених пунктів у встановленому законом порядку, після чого з`ясувати, у межах якого з них перебуває спірна земельна ділянка. Водночас, у разі якщо межі населених пунктів не встановлені у порядку, визначеному Земельним кодексом України, судам належить виходити з фактичних меж населених пунктів. Так, відсутність реалізації компетентними органами своїх повноважень щодо встановлення меж міста не свідчить про фактичну відсутність таких меж. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року у справі №373/626/17, розглядаючи касаційну скаргу прокурора, мала відповісти на питання, зокрема, про те, чи буде сумісним із європейськими гарантіями права на мирне володіння майном витребування спірних земельних ділянок як таких, які сільська рада виділила за відсутності встановлених меж населеного пункту. Вирішила, що ні, бо це втручання у право мирного володіння майном фізичних осіб за встановлених судами обставин справи не буде пропорційним. Відповідачка зазначає, що не є ефективною та відповідно не підлягає до задоволення позовна вимога щодо визнання дій Решетилівської міської ради щодо затвердження [PERSON] проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передачі їй у приватну власність земельної ділянки, що є підставою для відмови у позові. За обставин цієї справи втручання у право відповідача на мирне володіння спірною земельною ділянкою навіть зав його відповідності критерію законності не буде пропорційним легітимній меті, а задоволення решти позовних вимог не відповідатиме принципам справедливості та розумності. Відповідач користується спірною земельною ділянкою з 2000 року, за матеріалами справи та встановленими обставинами немає ознак недобросовісних дій відповідачів. Станом на час розгляду справи територія сільської ради, включно зі спірними земельними ділянками, ввійшла до складу Решетилівської об`єднаної територіальної громади. Відповідачка звертала увагу, що Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2024 року у справі №278/1821/22 зазначив, що «з огляду на зазначені висновки власник земельної ділянки (держава, територіальна громада), який надав дозвіл на виготовлення проєкту землеустрою з метою формування земельної ділянки, за загальним правилом не зобов`язаний надалі у всіх випадках затвердити цей проєкт і одночасно з цим виділити таку ділянку у власність або користування тій особі, яка отримала вказаний дозвіл… Суди попередніх інстанцій не встановили, що на земельній ділянці, на отримання у власність якої претендує позивач, знаходяться будь-які належні йому об`єкти нерухомого майна, або що саме він має стосовно цієї ділянки права, які дозволяють йому розраховувати на отримання її у власність. У разі, якщо відповідний орган за наявності підстав відмовить у затвердженні проєкту землеустрою, виготовленого за рахунок позивача, останній матиме можливість просити про відшкодування завданих йому збитків». Крім того, відповідно до статті 93 ЦПК України відповідач вважав за необхідне поставити наступні запитання до позивача [PERSON] : 1) Яким чином позивач [PERSON] дізнався про існування «вільної» земельної ділянки, яка є предметом спору в межах даної справи? 2) Чи працювали близькі особи позивача [PERSON] у розумінні Закону України «Про запобігання корупції» у Головному управлінні Держгеокадастру у Полтавській області станом на час надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки? 3) Чи відомо було позивачу [PERSON] на час подання ним клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, що дана земельна ділянка з 2000 року перебуває у користуванні працівників соціальної сфери на підставі рішення Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області? 4) Чи подавав [PERSON] до Решетилівської міської ради на затвердження проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки громадянину [PERSON] .? 5) Чи відповідає загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, справедливості, добросовісності, розумності, діяльність позивача [PERSON] щодо відведення у власність спірної земельної ділянки, яка з 2000 року перебуває у користуванні працівників соціальної сфери на підставі рішення Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області? 6) Чи мав намір позивач займатися особистим селянським господарством в селі Лобачі, якщо його місцем проживання є місто Полтава? У відзиві також відповідачка повідомила, що у разі ухвалення рішення, яким буде відмовлено у задоволенні позовних вимог, нею протягом п`яти днів будуть подані докази щодо розміру витрат, які відповідач [PERSON] сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. З огляду на викладені обставини, відповідачка у задоволенні позову [PERSON] просила відмовити в повному обсязі (т. 1, а. с. 134 137). За клопотанням відповідачки [PERSON] у зв`язку із неотриманням заяви свідка від позивача судове засідання було відкладено на 18 березня 2025 року. Ухвалою суду від 18 березня 2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів та відкладено підготовче засідання на 11 квітня 2025 року. Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року клопотання відповідачки [PERSON] було задоволено та зобов`язано позивача подати заяву свідка, визнано обов`язковою явку відповідачки [PERSON] або її представника, відкладено підготовче засідання на 23 травня 2025 року. 09 травня 2025 року до суду від позивача [PERSON] надійшла заява свідка, у якій на запитання відповідачки [PERSON] були надані наступні відповіді: запитання №1 - позивач дізнався про існування вільної земельної ділянки, яка є предметом спору в межах даної справи за допомогою Публічної кадастрової карти, яка знаходитсья в мережі «Інтернет» у вільному доступі. Кожна особа має право вільно та безперешкодно ознайомитися із вільними та зареєстрованими земельними ділянками за допомогою Публічної кадастрової карти ; запитання №2 так, дружина [PERSON] , провідний спеціаліст відділу інформаційного забезпечення державного земельного кадастру та обліку земель, яка не приймає рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Рішення приймає начальник Головного управління; запитання №3 позивачу не було відомо, що на час подання клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, що дана земельна ділянка з 2000 року перебуває у користуванні працівників соціальної сфери на підставі рішення Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Спірна земельна ділянка не містила жодної інформації у Публічній кадастровій карті, що вона перебуває у користуванні чи в оренді третіх осіб. [PERSON] в межах судової справи №546/1124/24 не надала жодного доказу, в тому числі договору оренди, що спірна земельна ділянка з 2000 року перебуває у користуванні працівників соціальної сфери на підставі рішення Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області; запитання №4 так, подавав. 16.04.2021 рішенням Решетилівської міської ради Полтавської міської ради позивачу було відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства та передачі у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077; запитання №5 позивач вважає, що відповідає, оскільки відповідно до вимог Земельного кодексу України кожен громадянин має право отримати у власність земельні ділянки шляхом їх безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності (п. б ч. 1 ст. 81 ЗК України). Жодних застережень чи обмежень в отриманні земельної ділянки норми законодавства не містять; запитання №6 позивач мав і має намір займатися особистим селянським господарством на спірній земельній ділянці, яка розташована поблизу села Лобачі. Крім того, розташування земельної ділянки не залежить від місця реєстрації особи, яка має право на її виділення. Можна обрати земельну ділянку у будь якій області держави незалежно від місця реєстрації чи проживання. Даної заборони не визначено жодним нормативно правовим актом (т. 1, а. с. 208) За клопотанням представника позивача [PERSON] підготовче судове засідання було відкладено на 14 липня 2025 року. Ухвалою суду від 14.07.2025 клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Негоди Ірини Володимирівни копію договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , по справі оголошено перерву до 07 серпня 2025 року. У зв`язку з ненадходженням витребуваних документів судове засідання було відкладено на 04 вересня 2025 року. Ухвалою суду від 04 вересня 2025 року клопотання представника позивача - [PERSON] про залучення до участі у справі співвідповідача було задоволено, залучено до участі у справі в якості співвідповідача [PERSON] та відкладено підготовче засідання на 25 вересня 2025 року, яке за клопотанням представниці відповідача [PERSON] [PERSON] було відкладене на 13 листопада 2025 року. 14 жовтня 2025 року від представниці відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому вона зазначила, що [PERSON] є добросовісним набувачем земельної ділянки з кадастровим номером 532481900:00:001:077. Він набув право власності на підставі договору купівлі - продажу від 10.03.2025 р., який укладений між ним та [PERSON] . На момент укладення договору волевиявлення сторін договору було вільним та відповідало внутрішній волі, правочин був вчинений на підставі нотаріально посвідченого договору та був спрямований на реальне настання наслідків. На даний час правочин є дійсним. За своєю природою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є складовою переддоговірних відносин. Надання такого дозволу не є підставою для обмеження права власності на відповідну земельну ділянку та для обмеження свободи договору у її негативному значенні (як свободи не укладати договір). Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку(постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №380/624/16-ц, (провадження № 14 - 301цс18), від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14 - 28цс20). Також представниця відповідача зазначає, що отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. Таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року у справі № 815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 22 лютого 2019 року у справі № 813/1631/14. Зміст статті 79-1 ЗК України свідчить, що метою надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж і внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Отже, надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. Також не є визначальним, за чиїм замовленням такий проєкт буде розроблено. Закон не виключає ситуації, коли проєкти одночасно розробляються різними замовниками. Представниця відповідача [PERSON] вказує, що відповідач [PERSON] є добросовісним набувачем, так як вона здійснили всі необхідні заходи для отримання дозволу та інших документів для отримання у власність спірної земельної ділянки. Вважає, що позивач не довів, що відповідачі були недобросовісними. Решетилівська міська рада мала повноваження на прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою. Крім того позивач обрав невірний спосіб захисту, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Також позивач пропустив строк позовної давності для звернення в суд з позовною заявою. Посилаючись на викладені у відзиві обставини, представниця відповідача [PERSON] [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити (т. 2, а. с. 36 - 37). 20 жовтня 2025 року від представниці відповідача [PERSON] [PERSON] до суду надійшла заява про застосування позовної давності, у якій вона вказала, що до позовної заяви доданий витяг з Державного земельного кадастру від 16.06.2021 року № НВ-0007914902021, який був наданий на запит [PERSON] , відносно земельної ділянки з кадастровим номером 532481900:00:001:077. Згідно якого власником земельної ділянки з кадастровим номером 532481900:00:001:077 є [PERSON] на підставі рішення Решетилівської міської ради від 16.04.2021 року №394-6-VIII, тобто про рішення Решетилівської міської ради та її дії, які є предметом позовних вимог позивач дізнався 16.06.2021 року. Таким чином строк позовної давності закінчився для позивача 16.06.2024, а [PERSON] звернувся з позовом 02.10.2024. Посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини у справах ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», представниця позивача просила застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволені позовних вимог (т. 2, а. с. 44 46). За клопотанням представника позивача [PERSON] підготовче судове засідання було відкладено на 05 грудня 2025 року. Ухвалою суду від 05 грудня 2025 року було прийнято до розгляду заяву представника позивача [PERSON] про зміну предмета позову та відкладено підготовче засідання на 29 грудня 2025 року. Підготовче провадження у справі було закрите ухвалою суду від 29 грудня 2025 року та призначено справу до судового розгляду по суті на 29 січня 2026 року. Позиція учасників судового процесу У судове засідання 29 січня 2026 року позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання, ураховуючи положення частини п`ятої статті 130 ЦПК України, повідомлені належним чином (т. 2, а. с. 106, 107, 109). Представник позивача [PERSON] , який брав участь в режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з урахуванням зміни предмету позову та просив їх задовольнити. На запитання зазначив, що докази звернення позивача до відповідного державного органу чи органу місцевого самоврядування для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у матеріалах справи відсутні. У зв`язку із припиненням постачання електроенергії представник позивача не зміг продовжити участь у судовому засіданні, у телефонному режимі на запитання головуючого повідомив, що не заперечує проти продовження судового засідання за його відсутності, просив урахувати викладені у позові обставини. Представник відповідача Решетилівської міської ради у судове засідання не з`явився, до суду від представниці відповідача [PERSON] 28 січня 2026 року надійшла заява про проведення засідання у її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві (а. с. 121). Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] позов не визнав та зазначив, що та, посилаючись на викладені у відзиві обставини та доводи, просив у задоволенні позову відмовити. Указав, що у матеріалах справи відсутні докази, як б підтверджували звернення позивача до органів державної влади чи місцевого самоврядування для затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Щодо першої зазначеної у позові позовної вимоги відмітив, що дана вимога більш характерна для адміністративного судочинства та не відновлює порушені права позивача, а тому не підлягає до задоволення. Щодо другої позовної вимоги представник відповідачки зазначив, що власником спірної земельної ділянки є відповідач [PERSON] , отже незалежно від наявності повноважень у Решетилівської міської ради щодо розпоряджання спірною земельною ділянкою скасування рішення Решетилівської міської ради також не відновить порушених прав позивача. Стосовно третьої позовної вимоги позивач не обґрунтовує жодних підстав для скасування державної реєстрації права власності відповідача [PERSON] на спірну земельну ділянку. Таким чином позовна заява не підлягає до задоволення. Представниця відповідача [PERSON] [PERSON] у задоволенні позову просила відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов. Крім того зазначила, що волевиявлення сторін договору про купівлю продаж земельної ділянки, а саме [PERSON] та [PERSON] , було вільним, правочин є дійсним. У позові не вказано жодних підстав про порушення прав позивача цим договором, а позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності земельної ділянки за [PERSON] не містить жодних обґрунтувань. Окрім цього позивачем було обрано неефективний спосіб захисту, оскільки скасування права власності за [PERSON] не відновлює порушених прав позивача, який не є власником чи користувачем спірної земельної ділянки. Крім того звертала увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що рішення органів влади про передачу землі у власність є актом одноразового застосування. Тобто, оскаржуване рішення Решетилівської міської ради про затвердження проекту землеустрою [PERSON] вичерпало свою дію. А тому позовні вимоги не підлягають до задоволення. Третя особа державний реєстратор Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Крамар Вікторія Вікторівна у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (т. 2, а. с. 123). Фактичні обставини справи, встановлені судом 11 вересня 2020 року [PERSON] звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області з письмовим клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області за межами населеного пункту (т. 1, а. с. 13). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 29.09.2020 №1576-УБД [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області орієнтовний розмір земельної ділянки 2,00 га, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (т. 1, а. с. 13). Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0007014902021, сформованого 16.06.2021, на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 19.11.2020, ТОВ «Експертний центр «ЗемСервіс», було проведено державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077, власником якої є [PERSON] (т. 1, а. с. 14 - 15). Додатком до даного витягу є кадастровий план земельної ділянки 5324281900:00:001:0077 (т. 1, а. с. 16 - 18). Рішенням шостої позачергової сесії восьмого скликання Решетилівської міської ради Полтавської області від 16 квітня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» затверджено ряду осіб, у тому числі [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства та передано її в приватну власність (кадастровий номер 5324281900:00:001:0077) (т.1, а. с. 19 - 22). Листом від 26.10.2021 №01-11/121 виконавчий комітет Решетилівської міської ради Полтавської області на адвокатський запит адвоката Бойченка В.П. повідомив, що проект землеустрою щодо встановлення (зміни) мед с. Лобачі не розроблявся (т. 1, а. с. 23 24). Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 24.06.2021 №29-16-0.3-4604/2-21 адвокату В. Бойченку стосовно надання інформації щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 Головним управлінням не приймалося рішення про передачу з державної власності у комунальну на вищезазначену земельну ділянку. Згідно інформації Відділу у Решетилівському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відповідно наявних у відділі картографічних матеріалів (перерозподілу земель між землеволодільцями та землекористувачами 1995 року), запитувана земельна ділянка розташована зам межами населеного пункту с. Лобачі. З огляду на вищезазначене розпорядником вказаної земельної ділянки визначено Головне управління. Проект землеустрою щодо встановлення (зміни) меж села Лобачі (решетилівського) Полтавського району Полтавської області до Державного фонду документації із землеустрою не надходив (т. 1, а. с. 25). Також позивачем було долучено до позову проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для ведення особистого селянського господарства виготовлено із земель запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів на території Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області. Проект землеустрою було виготовлено ТОВ «Експертний центр «ЗЕМРЕСУРС» у 2020 році (а. с. 34 81). Постановою Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №546/556/21 за позовом [PERSON] до Решетилівської міської ради Полтавської області, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] , Державного реєстратора Виконавчого комітету Решетилівської міської ради Полтавської області Крамар В.В., про визнання протиправним та скасування рішення, скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку, зобов`язання винити певні дії постанову Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року скасовано, а рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 26 січня 2023 року змінено, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. У цій постанові суд зазначив, що позивачем оскаржується рішення Решетилівської міської ради Полтавської області від 16 квітня 2021 року про передачу земельної ділянки у приватну власність [PERSON] , проте до участі у справі у якості співвідповідача не залучено особу, на чиї права та обов`язки впливає рішення у цій справі, а саме власника спірної земельної ділянки [PERSON] , тому суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову (а. с. 26 33). У свою чергу відповідачем Решетилівською міською радою було надано архівну копію рішення сорок п`ятої сесії сьомого скликання Лобачівської сільської ради Решетилівського району Полтавської області від 07.04.2020 року «Про затвердження Генерального плану села Лобачі Решетилівського району Полтавської області», відповідно до якого було затверджено містобудівну документацію «Генеральний план села Лобачі Решетилівського району Полтавської області» розроблений ФОП [PERSON] , визнано таким, що втратив чинність Проект з планування і забудови с. Лобачі Решетилівського району Полтавської області розроблений філіалом українського державного проектного інституту «Украгробудпроект» 1968 р. та надано Генеральний план с. Лобачі, з якого вбачається, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту с. Лобачі (т. 1, а. с. 116, 117). Відповідачкою [PERSON] на підтвердження викладених у відзиві обставин було подано докази. Так, згідно з архівним витягом із рішенням десятої сесії двадцять третього скликання Лобачівської сільської ради Решетилівського району від 28 лютого 2000 року «Про заяви громадян, які бажають отримати земельні ділянки в постійне користування до 1 га для ведення особистих підсобних господарств» було вирішено виділити земельні ділянки до 1 га жителям територіальної громади і передати кожному відповідно до окремого списку, земельні ділянки в постійне користування із земель резервного фонду 64,6 га. Додатком до рішення є список працівників соціальної сфери по Лобачівскій сільській раді, які бажають отримати і мають таке право, земельні ділянки для розширення особистих підсобних господарств до 1 га, серед яких зазначена [PERSON] та [PERSON] (т. 1, а. с. 138, 139). Згідно виписки з погосподарської книги Лобачівської сільської ради за 2001 2005 роки по с. Лобачі, особовий рахунок [NUMBER] , головою домогосподарства був [PERSON] , членами домогосподарства були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Земля у приватній власності та користуванні громадян на 1 січня для ведення особистого підсобного господарства - 0,9 га. Згідно виписки з погосподарської книги Лобачівської сільської ради за 2001 2005 роки по с. Лобачі, особовий рахунок [NUMBER] , головою домогосподарства був [PERSON] , членами домогосподарства були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Земля в користуванні об`єкта на 1 січня - 1,10 га для ведення особистого підсобного господарства (т. 1, а. с. 147 150). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Згідно зі статтею 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з пунктом «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Згідно з пунктом «в» частини третьої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок зі земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства не більше 2,00 га (пункт «б» частини першої статті 121 ЗК України). Згідно з частиною шостою статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Частиною сьомою цієї статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. За змістом статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Судом установлено, що державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 була здійснена 18.01.2021 на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок від 19.11.2020, розробленого «Експертним центром «ЗЕМСЕРВІС» на замовлення позивача [PERSON] . Між тим суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до частини шостої статті 186 ЗКУкраїни (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно з частиною дев`ятою статті 118 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюється затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (частина дванадцята статті 123 ЗК України). Згідно з частиною першою статті 186-1 ЗКУкраїни проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Позивач звертав увагу, що рішенням Решетилівської міської ради Полтавської області від 16 квітня 2021 року [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства та передано їй у власність земельну ділянку з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077, чим було порушено його права. При цьому посилався на постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №472/1282/17, від 09 червня 2021 року у справі №128/1329/18, від 13 червня 2022 року у справі №278/2592/20 та інші, у яких зроблено висновок, що за наявності двох або більше бажаючих отримати земельну ділянку державної чи комунальної власності у власність при безоплатній передачі земельних ділянок в межах встановлених норм, першочергове право на таке отримання має особа, на підставі проєкту землеустрою якої сформована відповідна ділянка, якщо для цього відсутні законні перешкоди. Крім цього позивач посилався на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16-ц, у якій було зазначено, що не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції. Судом ураховуються правові висновки Верховного Суду, викладені у наведених постановах, між тим суд звертає увагу на наступне. Так, Верховний Суд неодноразово зазначав, що за змістом статті 118 ЗК завершальним етапом процедури безоплатної приватизації земельних ділянок є саме затвердження проекту землеустрою та передача (надання) земельної ділянки у власність. Таким чином, реальні законні сподівання на оформлення права власності на земельну ділянку виникають не після отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, чи погодження проекту у порядку статті 186-1 ЗК, а саме з моменту звернення до відповідного органу виконавчої влади, чи органу місцевого самоврядування із проханням затвердити погоджений проєкт землеустрою та передання земельної ділянки у власність, оскільки до цього моменту особа повинна усвідомлювати, що земельна ділянка може бути надана у власність іншій особі (постанови Верховного Суду від 27 березня 2024 року у справі № 695/1038/22, від 11 квітня 2024 року у справі № 607/10862/22). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року (справа № 688/2908/16-ц), на яку звертав увагу позивач, звернула увагу, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття необхідної контрагенту інформації тощо. При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи. З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Судом установлено, що позивач, розробивши проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у 2020 році, не подавав його на затвердження належному розпоряднику спірної земельної ділянки та не отримав дозвіл на оформлення речового права на неї. Як наслідок, позивач не набув право користування спірною земельною ділянкою у передбаченому законом порядку, отже, оскаржуваним рішенням Решетилівської міської ради від 16 квітня 2020 року права позивача порушено не було. Позивач не навів жодних аргументів, які б давали підстави для висновку про поважність причин неподання проєкту землеустрою для його затвердження. При цьому позивач повинен цілком очікувати, що земельна ділянка у зв`язку із таким зволіканням може бути надана в користування або у власність іншій особі (особам), що у даній справі і відбулося. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 листопада 2020 року у справі № 392/716/16-ц. За таких обставин доводи сторони позивача щодо того, що Решетилівська міська рада прийняла оскаржуване рішення поза межами норм законодавства, оскільки не мала повноважень на розпорядження земельною ділянкою з кадастровим номером 5324281900:00:001:0077 судом до уваги не беруться, оскільки позивач не звертався до відповідного органу із проханням затвердити погоджений проєкт землеустрою та передання земельної ділянки у власність. Відповідно доводи представника позивача про порушення оскаржуваним рішенням прав позивача є безпідставними. Судом, звісно, ураховується те, що позивачу наказом Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 29.09.2020 № 1576-УБД було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою та такий проект було розроблено на його замовлення ТОВ «Експертний центр «ЗЕМРЕСУРС». Однак рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16). Верховний Суд у постанові від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20 зазначив: «встановивши те, що оспорюваний правочин не порушує прав і законних інтересів позивача, суди попередніх судових інстанцій необґрунтовано вдалися також й до перевірки ефективності обраного позивачем способу захисту та правової оцінки по суті спору, встановлення обставин наявності/відсутності підстав для визнання контракту недійсним, і не врахували того, що встановлена ними відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови в позові (аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19, від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17). Таким чином, вирішуючи спір, суди попередніх судових інстанцій дійшли у цілому правильних висновків про відмову в задоволенні позову, проте неправильно застосували приписи статей 5, 14 ГПК України, здійснивши оцінку обраного позивачем способу захисту відсутнього у нього порушеного права (інтересу) та правову оцінку по суті спору. Отже, в межах заявлених позовних вимог, встановивши, що позивач не довів наявності у нього іншого порушеного права (інтересу), аніж виникнення за контрактом обов`язку з відшкодування АТ «ДАТ «Чорноморнафтогаз» податку на додану вартість за рахунок коштів Державного бюджету, у задоволенні позову належало відмовити виключно з підстав відсутності порушення цивільних прав та законних інтересів позивача». Ураховуючи вищезазначене, судом також не надається оцінка доводам відповідачів про неналежний спосіб захисту та щодо непропорційності втручання у право мирного володіння майном відповідачки [PERSON] . Щодо заяви представниці відповідача [PERSON] [PERSON] про застосування позовної давності суд звертає увагу, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 509/3589/16-ц. Ураховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність порушеного права позивача, то питання щодо застосування позовної давності судом не вирішується. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приписами частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд покладає понесені судові витрати на позивача. Щодо судових витрат відповідачки [PERSON] суд зазначає наступне. Відповідно до частини восьмої 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У відзиві відповідачка [PERSON] повідомила, що у разі ухвалення рішення, яким буде відмовлено у задоволенні позовних вимог, нею протягом п`яти днів будуть подані докази щодо розміру витрат, які відповідач [PERSON] сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи. Зважаючи на це, питання щодо розподілу між сторонами витрат відповідачки [PERSON] , пов`язаних з розглядом справи у виді витрат на професійну правничу допомогу в даному рішенні не вирішується. Доказів понесення судових витрат відповідачем [PERSON] надано не було. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed