Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У жовтні 2025 року ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до Індустріального районного суду м.Харькова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначено про те, що 12.07.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] у електронній формі укладено договір кредитної лінії №L0210320. ТОВ «Дінеро» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти. В свою чергу, відповідач умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів не виконав внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 18 246,00 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 8 200,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 2 297,00 грн., штрафами 4 059,00 грн., комісією 3 690,00 грн. 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за договором кредитної лінії №L0210320. Станом на дату укладення договору відступлення права вимоги №01072019 від 01.07.2019 сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» за кредитним договором становила 18 246,00 грн. 25.07.2024 відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». У період з 01.07.2019 по 09.04.2025 по кредитному договору №L0210320 від 12.07.2018 кошти на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» в рахунок погашення заборгованості не надходили. Відтак заборгованість за відступленим правом вимоги становить 18 246,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем грошового зобов`язання на підставі ст.625 ЦК України за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 року на суму боргу нараховані інфляційні витрати у розмірі 3 989,75 грн. та 3% річних у розмірі 1 643,64 грн. З урахуванням того, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором фінансового кредиту № L0210320 від 12.07.2018 позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову та стягнути на користь відповідача вищевказану суму заборгованості, а також судові витрати. Ухвалою Індустріального районного суду м.Харькова від 15 жовтня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано на розгляд за територіальною юрисдикцією Вознесенівському районному суду міста Запоріжжя. 17 листопада 2025 року вищевказана цивільна справа надійшла до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя та на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 передана в провадження судді Алєксєєнка А.Б. Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. Також ухвалою суду від 21 листопада 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від АТ «ТАСКОМБАНК» таку інформацію: чи є номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за рахунком, що належить гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); інформацію перерахування у загальній сумі 8 200 грн. на рахунок що належить громадянину [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) через транзакцію на номер карти [NUMBER] , 12.07.2018 - 5 500 грн., 12.10.2018 - 2 700 грн. 17 грудня 2025 року на виконання ухвали суду 21.11.2025 до суду надійшла відповідь АТ «ТАСКОМБАНК». 22 грудня 2025 року представником позивача ТОВ «ВІН ФІНАНС» Романенком М.Е. подано клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію чи є номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за рахунком що належить гр. [PERSON] (серія і номер паспорта: [NUMBER] , РНОКПП [NUMBER] ), а також інформацію про перерахування у загальній сумі 8 200,00 грн. на рахунок що належить гр. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) через транзакції: 12.07.2018 - 5 500,00 грн.; 12.10.2018 - 2 700,00 грн. 19 січня 2026 року на адресу суду від АТ КБ «ПРИВПТБАНК» надійшла інформація на виконання ухвали суду від 22 грудня 2025 року. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим подав до суду про розгляд справи за його відсутності. Відповідач, остання відома адреса місця проживання (перебування) якої знаходиться на тимчасово окупованій території України, викликалась в судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку, передбаченому ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» в редакції, чинній на момент розгляду справи. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов до суду не подав, із заявами про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 12.07.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] укладено в електронній формі договір кредитної лінії, якому присвоєно номер договору № L0210320 паралельно з номером договору №AG0031184, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у сумі 5 500,00 грн. строком до 10.10.2018, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 474,50% річних. 12.10.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та [PERSON] укладено Додаткову угоду №АМ6703892 до Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG0031184 за умовами якої позичальнику надано кредитні кошти у сумі 2 700,00 грн. строком до 16.11.2018, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 406,08 % річних. Відповідно до п.4.2 Загальних умов Договору кредитної лінії передбачено, що якщо Позичальник не погасив Кредит до останнього дня Терміну оплати, Позичальник повинен сплатити Пеню за кожен день затримки, яка обчислюється як відсоток, зазначений у Спеціальних умовах Кредиту, що застосовується до простроченої суми Договірних компенсацій (Сума наданого Кредиту плюс Відсотки по Кредиту - для Короткострокового Кредиту, або сума відповідного Договірного платежу, виходячи з Графіку платежів, плюс Відсотки по Кредиту - для Довгострокового Кредиту), починаючи з першого дня після закінчення Терміну оплати та до повного погашення простроченої частини Договірних компенсацій (Сума наданого Кредиту плюс Відсотки по Кредиту - для Короткострокового Кредиту, або сума відповідного Договірного платежу, виходячи з Графіку платежів, плюс Відсотки по Кредиту - для Довгострокового Кредиту). Нарахування Пені автоматично припиняється, коли досягнуто максимального розміру Пені, передбаченого Законодавством. Згідно із п.4.4. Загальних умов Договору кредитної лінії комісія за організацію продовження сплачується у разі запиту Позичальником додаткової послуги - Періоду продовження Дати оплати або Дати повного погашення. Комісія за організацію продовження обчислюється як відповідний відсоток від несплаченої Суми Кредиту, залежно від тривалості Періоду продовження, який для зручності Позичальника представлений як сума в гривнях у Спеціальних умовах Кредиту, і підлягає оплаті під час обробки запиту про продовження. Оплата Позичальником Комісії за організацію продовження становить підтвердження ним / нею (є відповідним доказом) продовження Дати оплати або Дати повного погашення, і жодні інші формальності не є потрібними. Інформативно Кредитодавець може відправити Позичальнику Додаткову угоду до Спеціальних умов Кредиту, в якій міститиметься продовжена Дата оплати або Дата повного погашення, на виконання запиту Позичальника. Кредитний договір підписано електронним підписом [PERSON] , відтвореним шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на його мобільний номер телефону. ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» виконав умови кредитного договору перерахувавши на рахунок відповідача кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку від 01.07.2019 року. Також зарахування коштів на картковий рахунок відповідача [PERSON] підтверджується інформацією наданою на виконання ухвали суду від 22 грудня 2025 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та на вказаний картковий рахунок було зарахування коштів на суму 5 500,00 грн. від 12.07.2018 року та на суму 2700,00 грн. від 12.10.2018 року. Відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, у встановлений договором строк кредит не повернув, не сплатив проценти за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Дінеро» станом на 01.07.2019 заборгованість за договором AG0031184 за період з 12.07.2018 по 01.07.2019 становить 18 246,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8 200,00 грн., процентами - 2 297,00 грн., нарахованими штраф/пеня - 4 059,00 грн., комісією - 3 690,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами укладених кредитних договорів, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки, передбачені вказаними умовами. Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Судом встановлено, що 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір відступлення права вимоги №01072019 на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. Пунктом 1.1. Договору сторони погодили, що на умовах встановлених цим договором кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Пунктом 6.2.3 Договору встановлено, що права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання Акту-прийому передачі. На підтвердження факту переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості позивачем надано копію Договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року, копію Акту прийому-передачі Реєстру Боржників від 01 липня 2019 року, копію реєстру боржників від 01.07.2019 до Договору відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року Отже, до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №L0210320 від 12.07.2018 року. 25.07.2024 року на виконання Протоколу №1706 Загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС». За приписами ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до ч.1 ст.1077, ч.1 ст.1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи надані позивачем докази переходу прав вимоги за кредитним договором №L0210320 від 12.07.2018 року у розмірі 18 246,00 грн., з яких сума основного боргу - 8 200,00 грн., сума боргу за процентами - 2 297,00 грн., заборгованість процентами; штаф 4 059,00 грн. та комісія 3 690,00 грн., суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача в обсязі, визначеному вказаними договорами. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем на суму заборгованості за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 нараховано 3 % річних у розмірі 1 643,64 грн. та інфляційні втрати за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань у розмірі 3 989,75 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч.ч. 1-4 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Відповідач доказів належного виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів суду не надав, розрахунок заборгованості, складений представником позивача, не спростував. З огляду на викладене, суд вважає позовні вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, у позовній заяві було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності на подання до суду позову. В обґрунтування клопотання зазначено про те, що на момент звернення з позовом до суду загальний трирічний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України сплив. Разом з цим, оскільки строк на звернення до суду з позовом настав під час дії обмежень карантинного характеру, після яких в Україні було введено воєнний стан, це є об`єктивними та поважними причинами пропуску процесуального строку, у зв`язку з чим позивач просить суд поновити строк позовної давності для подання до суду позову. Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Як вбачається зі змісту позовної заяви право вимоги до відповідача за кредитним договором №L0210320 від 12.07.2018 року виникло 01.07.2019 року тобто загальний трирічний строк позовної давності встановлений статтею 257 ЦК України сплив 01.07.2022. Разом з цим, Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Таким чином, на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє дотепер. Відповідно ЗУ № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 04 вересня 2025 року набув чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» №4434-IX, яким виключено пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України. З урахування вищезазначеного суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з даним позовом в межах строку позовної давності, у зв`язку з чим, строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом не сплив, у зв`язку з чим відсутні підстави для його поновлення. Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд доходить наступного висновку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав копію договору № 36 від 25.04.2024, в якому міститься детальний опис робіт; копію додаткової угоди від 25.04.2024 до договору № 36 від 25.04.2024; копію детального опису наданих послуг на суму 5 000,00 грн., копію Акту на підтвердження факту надання правової допомоги від 09.10.2025 згідно якого Адвокатським бюро «Анастасії Мельніковської» надано ТОВ «ВІН ФІНАНС» правову допомогу з підготовки позовної заяви вартість 5 000,00 грн. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 910/4881/18, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт, що узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. З урахуванням викладеного, враховуючи те, що відповідач з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивача до суду не звертався, наявні у матеріалах справи докази у повному обсязі доводять реальність та обґрунтованість витрат на правову допомогу, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду сплачено 2422,40 грн. судового збору. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 2422,40 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial