Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

10.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» (далі ТОВ «ФК «Гелексі») звернулися до суду із зазначеним позовом та просили стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики в розмірі 25 249,50 грн та 2 423,0 грн судового збору, 5 000,00 витрат на професійну правничу допомогу. Стислий виклад позовної заяви В обґрунтування позову зазначають, що 05.10.2018 між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] укладено договір позики № 30794, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 5 000,00 грн на строк 30 днів, тобто до 03.11.2018, зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики та 1,5 % комісії у день від початкового розміру позики. Позивач належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. Оскільки відповідач належним чином не виконувала грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість в сумі 25 249,50 грн, з яких: заборгованість зі тілом кредиту в розмірі 5 000,00 грн, проценти за користування кредитом та комісії у розмірі 20 249,50 грн. З метою захисту своїх майнових прав змушені звернутись до суду. Заяви, клопотання учасників справи У позовній заяві представник позивача просив розгляд справи проводити без його присутності. Не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов, заперечень щодо розгляду справи в спрощеному провадженні не подавала. Процесуальні дії у справі 13.11.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судові засідання 10.12.2025, 05.01.2026, 28.01.2026 учасники справи не з`явилися. Про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином (відповідач відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України). Оскільки відповідач не повідомила про поважність причин повторної неявки в судове засідання та враховуючи позицію представника позивача суд, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, постановив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зважаючи на викладене суд згідно із положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом 05.10.2018 між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] укладено договір позики № 30794, відповідно до умов якого відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 5 000,00 грн на строк 30 днів, тобто до 03.11.2018, зі сплатою відсотків у розмірі 0,01% у день від поточного залишку позики, та сплатою комісії у розмірі 1,5 % в день від початкового розміру позики (а. с. 13-20). Відповідно до повідомлення ТОВ «ФК «Елаєнс» від 01.09.2025 на виконання угоди про надання послуг із переказу грошових коштів від 04.08.2017, укладеної із ТОВ «ФК «Гелексі», товариство успішно перерахувало кошти 05.10.2018 у розмірі 5 000,00 грн на номер картки із маскою [NUMBER] банку емітенту Privatbank на ім`я [PERSON] (а.с. 28). У позовній заяві зазначено, що [PERSON] за вказаним договором має заборгованість в сумі 25 249,50 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000,00 грн, заборгованість за процентами та комісією за користування кредитом в розмірі 20 249,50 грн (а. с. 21-24). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно із ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що договір позики № 30794 від 05.10.2018 укладений між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] у електронній формі відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони обумовили істотні умови договору як то розмір кредиту та суму відсотків, комісії, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. Проте позивачем не надано доказів, що ним на картку відповідача перераховано кредитні кошти у розмірі 5000,00 грн, тобто виконано зобов`язання позикодавця відповідно до спірного договору кредиту. Позивачем не долучено ні квитанції про перерахування коштів на картку відповідача, ні доказів належності відповідачу певної картки, ні виписки про рух коштів по картці, тощо. Також позивач не використав своє процесуальне право про отримання вказаної інформації, що складає банківську таємницю, у порядку витребування доказів у справі. З огляду на викладене вище повідомлення ТОВ «ФК «Елаєнс» від 01.09.2025 на адресу ТОВ «ФК «Гелексі» (а. с. 28) суд позбавлений можливості трактувати як належний, допустимий та достатній доказ видачі ТОВ «ФК «Гелексі» кредитних коштів саме відповідачу [PERSON] , оскільки у вказаному повідомленні відсутні посилання на конкретний кредитний договір, інформація щодо повного номеру платіжної картки чи належності її певній особі. Таким чином, позивачем не доведено факту виконання ним умови договору позики № 30794 від 05.10.2018 щодо видачі коштів, який би породжував обов`язок [PERSON] повернути надані кошти та виконати інші обов`язкові платежі згідно з умовами договору, тобто наявність фактичних договірних відносин між позивачем та відповідачем. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача. У документі, який названий розрахунком заборгованості (а. с. 21-24), зазначено про нарахування сум за період з 05.10.2018 до 02.03.2019, проте відсутня колонка, яка узагальнює розрахунок за кожним видом нарахувань на 02.03.2019. Також вказані розрахунки не відповідають вимогам закону щодо заборони нарахування відсотків поза межами строку дії кредитного договору (постанови ВП ВС від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16), оскільки сторони обумовили строк дії договору до 03.11.2018. З урахуванням викладеного суд доходить переконання, що позивачем не доведено порушення його майнових прав відповідачем. Висновки за результатами розгляду позовної заяви За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed