Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

01.08.2025 [PERSON] через свого представника адвоката Кудіну М.Г. із застосуванням системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні. Свої вимоги мотивував тим, що йому на праві власності належить частки кв. [ADDRESS] . Інша частка даної квартири належить його рідному брату відповідачу по справі [PERSON] . [INFO] помер батько сторін [PERSON] , після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому частки кв. [ADDRESS] . Спадкоємцями вказаної частки квартири були позивач по справі та відповідач [PERSON] , громадянин Російської Федерації, який в межах 6 місяців після смерті батька звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину не отримав до теперішнього часу. Хоча відповідач [PERSON] не виявив бажання оформити свідоцтво про право на спадщину на належну йому частку спірної квартири, проте відповідно до положень ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, вважається таким, що набув право власності на спадкове майно з моменту відкриття спадщини. На теперішній час позивач одноосібно користується кв. [ADDRESS] , несе витрати на її утримання. Згідно висновку експерта поділ вказаної квартири не вбачається можливим. На теперішній час відповідач разом зі своєю родиною проживає в Російській Федерації, житлом забезпечений, спірною квартирою не цікавиться. Проте після 2022 року відносини між сторонами фактично припинені, що не дозволяє вирішити даний спір в добровільному порядку шляхом викупу частки відповідача через нотаріально посвідчений договір або спільний продаж квартири з подальшим поділом. Посилаючись на викладене, [PERSON] просить суд: -припинити право власності громадянина Російської Федерації [PERSON] , [INFO] , на частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; -стягнути з позивача, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] грошову компенсацію за вартість частки в праві власності в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в розмірі 125 030,00 грн., шляхом перерахування цієї суми на користь [PERSON] з депозитного рахунку Територіального управління ДСА України в Миколаївській області; -визнати за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на частку в праві власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку належало [PERSON] ; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір і витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 05.08.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Відповідно до ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 21.10.2025 представник позивача [PERSON] адвокат Кудіна М.Г. приймає участь у розгляді справи в режимі відеоконференції. 04.12.2025 на адресу суду від представника позивача [PERSON] адвоката Шматко Н.Г. надійшла заява про долучення до матеріалів справи квитанції про внесення на депозитний рахунок суду (ТУ ДСА в Миколаївській області) грошових коштів в сумі 125 030,00 грн. Згідно ухвали Інгульського районного суду м. Миколаєва від 12.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Кудіна С.Г. у судове засідання не з`явилися. 02.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Вимоги в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу не підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада», причини неявки суду не повідомив. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі змісту позовної заяви, пояснень представника позивача та матеріалів справи батьками [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно [PERSON] та [PERSON] є рідними братами. [INFO] помер [PERSON] (а.с. 28), після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді належної йому частки кв. [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , громадянин Російської Федерації, в межах 6 місяців після смерті батька звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину не отримав до теперішнього часу. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.09.2019 державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори, спадкоємцями майна [PERSON] , який помер [INFO] , яке складається з частки в праві спільної часткової власності на кв. [ADDRESS] є його син громадянин Російської Федерації [PERSON] , а також його син [PERSON] (а.с. 29). Вказане свідоцтво про право на спадщину на частку зазначеного майна видано [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину на частку зазначеного майна ще не видано. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 27), після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді належної їй частки кв. [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29.02.2017 ПН ММНО Ягужинською К.Т., спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є її син [PERSON] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з частки у праві спільної власності на кв. [ADDRESS] (а.с. 32-33). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав від 01.08.2025 право власності на кв. [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] : частина 11.09.2019 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом; частина 23.02.2017 на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 43). У відповідності до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 2/БТ від 30.06.2025 виділити в натурі частки кв. [ADDRESS] у відокремлену частину, як самостійну квартиру з окремим входом технічно не є можливим (а.с. 9-17). Згідно звіту суб`єкта оціночної діяльності № 250509-003 від 09.05.2025 вартість частки кв. [ADDRESS] становить 125 030,00 грн. (а.с. 37). 01.12.2025 позивачем [PERSON] було внесено на депозитний рахунок ТУ ДСА в Миколаївській області грошові кошти в сумі 125 030,00 грн., що підтверджується копією квитанції № 9397-7913-5805-5383. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що відповідач [PERSON] , громадянин Російської Федерації, в межах 6 місяців після смерті батька звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину не отримав до теперішнього часу. Хоча відповідач [PERSON] не виявив бажання оформити свідоцтво про право на спадщину на належну йому частку спірної квартири, проте відповідно до положень ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, вважається таким, що набув право власності на спадкове майно з моменту відкриття спадщини. На теперішній час позивач одноосібно користується кв. [ADDRESS] , несе витрати на її утримання. Згідно висновку експерта поділ вказаної квартири не вбачається можливим. На теперішній час відповідач разом зі своєю родиною проживає в [ADDRESS] , житлом забезпечений, спірною квартирою не цікавиться. Відносини між сторонами фактично припинені, що не дозволяє вирішити даний спір в добровільному порядку шляхом викупу частки відповідача через нотаріально посвідчений договір або спільний продаж квартири з подальшим поділом. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). У статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (частини перша, друга статті 319 ЦК України). Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Норми статті 183 ЦК України регламентують, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Тобто стаття 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З огляду на викладене, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі статті 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування статті 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17, у постановах Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі №344/120/16-ц, від 11 грудня 2023 року у справі №442/7979/21, від 04 грудня 2024 року у справі №753/5150/22, від 26 березня 2025 року у справі №758/1302/23. Вказані судові рішення свідчать про єдність практики застосування статті 365 ЦК України. Виходячи із встановлених у справі обставин, з врахуванням при вирішенні спору інтересів усіх співвласників, суд вирішує питання щодо наявності або відсутності підстав вважати, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) зазначено, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном». Отже, припинення права на частку має відбуватися, якщо таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Тобто можливе порушення інтересів як самого співвласника, так і членів його сім`ї виступатиме перешкодою для задоволення позову про припинення права на частку. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, робиться в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Ця умова спрямована на запобігання порушення інтересів співвласника та членів його сім`ї. Оскільки мається на увазі недопущення такого порушення, тому суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на відповідну частку. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2024 року у справі №671/1543/21 дійшов висновку, що право відповідача на частку у спільному майні підлягає припиненню за умови доведення наявності підстав, передбачених частинами першою та другою статті 365 ЦК України, для припинення права на таку частку. Відсутність конструкції «за наявності одночасно» у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин. Відповідно до статей 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] просить припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку спірної квартири на підставі положень статті 365 ЦК України, стягнувши з нього вартість цієї частки, посилаючись на те, що частка відповідача у спільному майні є незначною, виділ такої частки у натурі є неможливим, припинення права на частку не завдасть істотної шкоди правам та інтересам відповідача, оскільки він є громадянином Російської Федерації, постійно проживає там та має у власності нерухоме майно. Суд вважає, що досліджені докази свідчать про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки частка [PERSON] у спільному майні є незначною; вона не може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, що свідчить про неподільність спірного нерухомого майна; спільне володіння і користування майном є неможливим у зв`язку з відсутністю порозуміння між співвласниками квартири; припинення права відповідача на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, з огляду на факт попереднього внесення позивачем на депозитний рахунок суду (ТУ ДСА в Миколаївській області) вартості частки відповідача у спільному нерухомому майні. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 000,24 грн.

Outcome: approved