Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У грудні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (далі ТОВ ФК «ЕЙС») через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 24.07.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено кредитний договір № 147424 у формі електронного документу з використанням електронного підпису на суму 6 945, 00 грн шляхом перерахування на платіжну картку № 4731-21XX-XXXX-3071. Відповідач належним чином умови договору не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 10 212,88 грн, з яких: 6 057,08 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3 755,80 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 400,00 грн - заборгованість за комісією. 10.10.2024 Первісний Кредитор та позивач уклали Договір факторингу № 10102024 згідно з умовами якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. Відповідно до Реєстру Боржників № 4 від 07.01.2025 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі Реєстру прав вимог № 4 від 07.01.2025 до Договору Факторингу 1 до позивача перейшло право вимоги до відповідача. У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 147424 від 24.07.2024 в розмірі 10 212,88 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у сумі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 10.12.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та витребувано письмові докази, що становлять банківську таємницю. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за її клопотанням, яке вона може подати в строк для подання відзиву на позов. У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, не надано відзиву на позов без поважних причин, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до частини 2 статті 191 ЦПК України. Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 24.07.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 147424 (Індивідуальна частина), за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати відповідачу грошові кошти у визначній сумі, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості (п. 2.1. договору). Відповідно до умов укладеного договору кредит надається з метою задоволення потреб позичальника. Сума (загальний розмір кредиту) становить 6 945,00 грн. Кредит надається не пізніше наступного дня після укладення договору та надається в такому порядку: у розмірі 5 000,40 грн на картку позичальника № 4731-21XX-XXXX-3071; у розмірі 1 944,60 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією. Тип процентної ставки - фіксована. Проценти нараховуються за ставкою 586,0 % річних. Комісія за надання кредиту становить 1 944,60 грн (28% від суми кредиту). Загальний строк кредитування 70 днів, з 24.07.2024 до 02.10.2024. Орієнтовна загальна вартість кредиту 14 215,70 грн (пункти 2.2.- 2.2.3., 2.5., 2.6., 2.9.1. договору). Відповідач, укладаючи кредитний договір на вищевказаних умовах, підписала його електронним підписом одноразовим ідентифікатором ced0c900 (а.с. 17). Довідкою від 30.10.2025 підтверджується успішність операції з перерахування 24.07.2024 на картку [PERSON] № 4731-21XX-XXXX-3071 грошових коштів у розмірі 5000,40 грн (а.с. 16). На виконання ухвали суду від 10.12.2025 АТ КБ «ПриватБанк» надало суду інформацію про те, що в Банку емітовано на ім`я [PERSON] карту № [NUMBER] , на яку 20.03.2024 здійснено переказ коштів у розмірі 5 000,40 грн. З картки обліку виконання договору № 147424 вбачається, що за цим договором, укладеним з [PERSON] , строком дії з 24.07.2024 до 02.10.2024, загальна сума заборгованості станом на 02.10.2024 становить 6 057,08 грн (а.с. 52). Між кредитодавцем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС», як клієнтом, та позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС», як фактором, 10.10.2024 було укладено Договір факторингу №10102024, відповідно до якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором (а.с. 4 зворот-6). Відповідно до змісту п. 4.1 Договору № 10102024 право вимоги заборгованості до боржників переходить від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «ФК «ЕЙС» в момент підписання відповідного реєстру прав вимоги та акту прийому-передачі реєстру. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги від 10.10.2024 № 1, що є додатком № 1 до Договору № 10102024 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» відступлено ТОВ «ФК «ЕЙС» право вимоги до [PERSON] за Договором № 147424 на загальну суму заборгованості 10 212,88 грн, з яких: 6 945, 00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3 755,80 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 400,00 грн - заборгованість за комісією (а.с. 55 зворот). З виписки з особового рахунку [PERSON] за Договором № №147424, складеного ТОВ «ФК «ЕЙС», вбачається, що в період часу з 07.01.2024 до 01.11.2025 сума заборгованості залишилась незмінною (а.с. 51 зворот). Станом на день подачі позову до суду відповідачем заборгованість добровільно не сплачена. Норми права, які були застосовані судом Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з частиною другою статті 1083 Цивільного кодексу України, якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Відповідно до статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частинами першою, другою статті 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору невстановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Частиною восьмою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Таким чином, 24.07.2024 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІТПЛЮС» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 147424, який підписаний з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора та відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору на таких умовах. Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Мотивована оцінка та висновки суду ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» виконало взяті на себе зобов`язання та надало відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, відповідно до картки обліку виконання договору № 147424 загальна сума заборгованості станом на 02.10.2024 становить 6 057,08 грн загальна заборгованість за період з 24.07.2025 до 02.10.2024 (70 днів користування кредитом) становить 10 212,88 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 6 945, 00 грн; заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом 3 755,80 грн; заборгованість за комісією 400,00 грн. Відповідачем зазначений розрахунок заборгованості не спростовано. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Таким чином, оскільки відповідач у односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, у добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн. При цьому, досліджуючи обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування», якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %, була доповнена частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-IX від 22 листопада 2023 року. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24 грудня 2023 року. Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування. Враховуючи, що самим Законом України від 22 листопада 2023 року №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набирає чинності 24 грудня 2023 року, а кредитний договір було укладено 07 березня 2024 року, тобто після набрання чинності цим Законом, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина п`ята статті 8 Закону України «Про споживче кредитування». Також суд враховує, що пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Договір про споживчий кредит № 147424 укладено 24.07.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,47% є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Як вбачається з картки обліку виконання договору № 147424, 08.08.2024 відповідачем було сплачено 2 454,22 грн, з яких 887,92 грн зараховано на сплату тіла кредиту, 1 565,30 грн - за погашення відсотків та 1 грн - за комісію. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» та стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом з розрахунку розміру денної процентної ставки 1% становить: за період із 25.07.2024 до 08.08.2024 - 1 041,75 грн (6 945 х 1% х 15 днів); за період із 09.08.2024 до 02.10.2024 - 3 331,39 грн (6 057,08 х 1% х 55 днів). Отже розмір відсотків, які підлягають стягненню за кредитним договором становить 2 807,84 грн (1 041,75 грн + 3 331,39 грн - 1 565,30 грн (сплачені відсотки). Також, надаючи оцінку нарахуванню позивачем комісії за надання кредиту у розмірі 1 944,60 гривень відповідно до пункту 1.5. кредитного договору, суд виходить з такого. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку чи іншої фінансової установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту і, відповідно, така умова не є нікчемною. Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 20 вересня 2024 року в справі № 331/2974/23 (провадження № 61-7620св24). З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 147424 від 24.07.2024, яка підлягає стягненню на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» становить 9 264,92 грн, з яких: 6 057,08 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2 807,84 грн - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом, 400,00 грн - заборгованість за комісією. Судовий збір Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені витрати зі сплаті судового збору у сумі 2 422,00 грн. Ураховуючи, що позов задоволено частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 197,55 грн (2422,40х9264,92 /10212,88). Щодо стягнення витрат на правову допомогу Позивачем заявлено до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7 000,00 грн. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат позивачем надано договір договір про надання правничої допомоги від 20.08.2025 № 20/08/25-01, укладений між адвокатським бюро «СОЛОМКО ТА ПАРТНЕРИ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», додаткову Угоду № 25770854930 до Договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025; акт прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 до договору про надання правничої допомоги № 20/08/25-01 від 20.08.2025, з яких вбачається, що вартість послуг, наданих адвокатським бюро «СОЛОМКО ТА ПАРТНЕРИ» становить 7 000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За змістом ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданою правничою допомогою адвокатом. При цьому, щодо суми (вартості) понесених витрат суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial