Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

І. Суть справи. 14.01.2026 р. представник ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надіслав через електронний кабінет до Прилуцького міськрайонного суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-9926442 від 20.10.2023 р. в розмірі 22 650 грн, судовий збір в розмірі 2662,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» посилалось на те, що 20.10.2023 р. між ТОВ «Качай Гроші» та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір №00-9926442. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Качай Гроші» надало відповідачу грошові кошти, а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у встановлений термін. Товариство свої зобов`язання виконало та надало грошові кошти, тоді як відповідач не виконав умови кредитного договору. У подальшому, за договором відступлення прав вимоги №22-01/2024, укладеним 22.01.2024 р. між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Качай Гроші», до останніх перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9926442. Згодом, за договором відступлення прав вимоги №16082024-МК/ЕЙС, укладеним 16.08.2024 р. між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» до останніх перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9926442. За вищенаведених обставин, позивач просив стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №00-9926442 в сумі 22650,00 грн, а також 2662,4 судового збору та 7000,00 грн витрат на правничу допомогу. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Узагальнений зміст заперечень зводився до недоведеності факту перерахування відповідачеві грошових коштів та належність останньому відповідної платіжної картки; безпідставне нарахування відсотків всупереч вимогам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі та задовольнити позовні вимоги. Відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі на адресу зареєстрованого місця його проживання. Представник відповідача в поданій заяві просить справу розглядати без його участі. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15.01.2026 р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом установлено, що на підставі Договору кредитної лінії № 00-9926442 від 20.10.2023 р., укладеного між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] , останньому було надано кредит на суму 6000 грн строком на 120 днів з кінцевим терміном повернення 17.02.2024 або достроково /а.с.29-зворот 33/. Вказаний вище кредитний договір відповідач підписав електронним підписом з використанням одноразового ідентифікатора - D8264, який був надісланий на номер мобільного телефону [NUMBER] . Окремо відповідачем із використанням електронного підпису одноразового ідентифікатора був підписаний паспорт споживчого кредиту та графік платежів /а.с.20-21, 33/. Відповідно до п.п.1.1,1.2 Договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у національній валюті у вигляді кредитної лінії, на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Стандартна процента ставка складає 2,50% від суми Кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку користування Кредитом, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору (пункт 1.4.2). З інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн» від 09.09.2024 №204/09 вбачається, що 20.10.2023 р. ТОВ «Качай Гроші» ініціювало переказ коштів у сумі 6000 грн. безготівковим зарахуванням на платіжну картку № [NUMBER] [PERSON] /а.с.15-18/. Згідно інформаційної довідки АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] було емітовано картку № [NUMBER] , а номер телефону [NUMBER] в анкетних даних значиться як фінансовий. 22.01.2024 р. між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Качай гроші» був укладений Договір факторингу №22-01/2024, згідно з яким право вимоги щодо стягнення заборгованості з боржників, указаних у Реєстрі боржників було відступлено ТОВ «Качай гроші» /а.с.63-67/. 16.08.2024 р. між ТОВ «Макс Кредит» та Позивачем був укладений Договір факторингу №16082024-МК/ЕЙС, згідно з яким право вимоги щодо стягнення заборгованості з боржників, указаних у Реєстрі боржників було відступлено позивачеві /а.с.52-зв.57/. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №00-9926442 вбачається, що за відповідачем утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 650 грн, з яких: 6300 грн - заборгованість за тілом кредиту; 16 350 грн - заборгованість за відсотками /а.с. 46-зв.49/. ІV. Оцінка Суду. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень зазначеного вище закону вбачається, що з урахуванням особливостей електронного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно положень ст.1049 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Судом встановлено, що 20.10.2023 р. між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №00-9926442, відповідно до якого Товариство надало відповідачу грошові кошти (фінансовий кредит) у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем на карту позичальника, а відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Пунктом 1.2. кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 6000 грн. Кредитний договір №00-9926442 від 20.10.2023 р. укладено в електронному вигляді за допомогою одноразового ідентифікатора (пункт 2.5), що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Як убачається з довідки ТОВ «Качай гроші» про ідентифікацію [PERSON] , з яким укладено договір №00-9926442 від 20.10.2023 р., такий був ідентифікований товариством. Акцепт договору позичальником здійснено шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора: одноразовий ідентифікатор - D8264, час відправки ідентифікатора позичальнику - 20.10.2023 21:36:59, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор - +380663920035. Встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання, перерахував відповідачу кошти за кредитним договором №00-9926442 від 20.10.2023 р. в сумі 6000 грн. Тобто, кредитодавець виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти згідно умов кредитного договору, а відповідач зобов`язався повернути отримані ним грошові кошти у визначений договором строк, однак, позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаним договором. Заперечуючи факт отримання грошових коштів за кредитним договором №00-9926442, представник відповідача не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема - виписки з банківського рахунку, доступ до якої має відповідач як клієнт банку-емітента платіжної картки АТ КБ «Приватбанк», або довідки про відсутність у нього такого рахунку на момент укладення договору та перерахування коштів. Щодо звільнення відповідача від сплати відсотків на підставі п.15 ч.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд враховує, що за наданою відповідачем довідкою, останній набув статусу військовослужбовця 09.09.2025 р., однак відсотки нараховані до вказаного періоду. Відтак відповідач не звільнений від їх сплати. Твердження представника відповідача на те, що дія Закону розповсюджується на відповідача з моменту встановлення особливого періоду не відповідають вимогам закону, оскільки укладення договору та нарахування процентів по ньому припадає на період, коли відповідач не набув статусу військовослужбовця. Зазначене узгоджується із правовими висновками, які містяться у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 (провадження № 61-7310св24). Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти за користування кредитом в розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом в межах строку кредиту (6000 грн. х 2,5% = 150 грн./день), що за 120 днів становить 18 000 грн (150 грн х 120 днів = 18 000 грн). Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини справи, розглядаючи позов у межах заявлених позовних вимог та наданий розрахунок, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову на суму 22 350 грн (заборгованість за тілом кредиту 6000 грн та відсотками 16 350 грн). Щодо вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 300 грн, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дослідивши надані позивачем докази та розрахунок заборгованості, судом встановлено, що сума у розмірі 300 грн за своєю правовою природою є комісією за обслуговування кредиту/рахунку, а не безпосередньо тілом кредиту (сумою отриманих позичальником коштів). Оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення саме заборгованості за «тілом кредиту», включення до цієї суми комісійних винагород є безпідставним та призводить до невідповідності між фактичною структурою боргу та заявленим предметом позову. Суд наголошує, що ототожнення основної суми боргу (тіла кредиту) з додатковими платежами (комісіями) є юридично помилковим, оскільки ці категорії мають різну правову природу та порядок нарахування. Враховуючи, що суд позбавлений права самостійно виходити за межі позовних вимог або змінювати їх правову підставу, а позивачем не доведено, що вказані 300 грн є частиною наданого кредитного ліміту, підстав для врахування цієї суми як заборгованості за тілом кредиту суд не вбачає. V. Розподіл судових витрат. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку частковим задоволенням позовних вимог (99%) з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 2636 грн. Відповідно до п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.2-6 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 р./а.с.39-40/, додаткову угоду №25770675598 до договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025 /а.с.38/, акт прийому передачі наданих послуг №20/08/25-01 від 20.08.2025 /а.с.37/. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. При цьому суд наголошує, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Враховуючи принципи розумності і співмірності, складність справи, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, обґрунтованість та пропорційність розміру заявлених витрат на правничу допомогу, які позивач поніс до предмета спору, суд дійшов висновку наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 гривень.

Outcome: partial