Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У липні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів на дитину. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.05.2014 стягнуто щомісяця з відповідача аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення повноліття, на користь матері [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів. На підставі рішення суду було видано виконавчий лист, який перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби. Постановою державного виконавця виконавче провадження завершено у зв`язку із досягненням сином повноліття. Відповідач рішення суду не виконує, на день досягнення сином повноліття заборгованість зі сплати аліментів складала 154204,64 грн. Крім того, за підрахунком позивача розмір неустойки за період з листопада 2019 по липень 2025 року становить 2467870,15 грн., однак, згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, підлягає стягненню 154204,64 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість зі сплати аліментів у сумі 154204,64 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 154204,64грн. Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.08.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. У судове засідання представник позивачки не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, у якій позовні вимоги підтримаа, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.05.2014 у справі №183/2366/14 стягнуто щомісяця з відповідача аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення повноліття, на користь матері [PERSON] у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 12 березня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.14). На підставі зазначеного рішення видано виконавчий лист №183/2366/14, відкрито виконавче провадження №44396478. Згідно наявного в матеріалах виконавчого провадження розрахунку, станом на 14.042023 заборгованість по аліментах складає 154204,64 грн. (а.с.16). Постановою державного виконавця від 27.04.2023 виконавчий лист №183/2366/14 повернуто стягувачу із зазначенням причини: закінчено строк, передбачений законом для відповідного виду стягнення. Заборгованість зі сплати аліментів станом на дату повноліття становить 154204,64 грн. (а.с.13). При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець встановив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, в який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, до дня, в який проведена сплата заборгованості, чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується в разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %. За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %. Перебіг строку прострочення починається з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Звертаючись до суду із позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, представник позивачки подав розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Судом перевірено розрахунок заборгованості неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, розрахунок проведено з урахуванням положення статті 196 СК України. Суд погоджується з наданим стороною позивачки розрахунком заборгованості за прострочення сплати аліментів за зазначеним вище виконавчим провадженням. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та вчасно подати докази до суду першої інстанції. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина сьома статті 81 ЦПК України). Крім того, згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, доказів виконання обов`язку сплачувати аліменти не надав. Отже, суд перевіривши розрахунок пені наведений позивачем та враховуючи положення ст. 196 СК України, приходить до висновку, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, але не більше 100 відсотків заборгованості, яка становить 154204,64 грн., тому позовні вимоги в частині стягнення неустойки підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що судове рішення, за яким з відповідача стягнуто аліменти, перебувало на виконанні у державній виконавчій службі. Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду. У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. У даному випадку між сторонами існує спір щодо розміру заборгованості, що є підставою для її стягнення у судовому порядку. Постановою державного виконавця від 27.04.2023 виконавчий лист повернутого стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Оскільки син сторін на теперішній час досяг повноліття, позивачка позбавлена можливості пред`явити до виконання виконавчий лист на підставі рішення суду від 11.07.2014 у справі №183/2366/14. Враховуючи неможливість в інший спосіб стягнути заборгованість, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість в межах заявлених позивачкою вимог у сумі 154204,64 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору за вимогами про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1% від суми задоволених позовних вимог. На підставі викладеного і

Outcome: approved