Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] , треті особи: Вижницька міська рада , Вижницького району Чернівецької області , як орган опіки та піклування , військова частина [NUMBER] про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини. У позові вказував, що 18 жовтня 2016 року рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області №713/1574/16-ц шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований 28.05.2014 року виконавчим комітетом Виженської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №04 - розірвано. Від шлюбу у них народився син: [PERSON] , [INFO] . Мати дитини, [PERSON] участі в житті дитини не брала, тому Позивач був вимушений звертатися до суду із позовною заявою про визначення місця проживання дитини разом з батьком. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області №713/147/23 від 14.06.2023 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (копія додається). Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Дитина проживає біля батька . Вони уклали договір про визначення місця проживання дитини, участь у вихованні та утриманні дитини серії НТТ №867919, зареєстрованого в реєстрі за №860, посвідченого Олійник Ю.М., приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області від 14.08.2025 року, з батьком . Дитина зарекомендувала себе як старанний та відповідальний учень. Хлопчик уважний, старанний, активний, завжди сумлінно дотримується правил поведінки, бере активну участь у громадському житті класу, гарно та охайно одягнений, доглянутий. Тато приділяє належну увагу вихованню та навчанню дитини. Співпрацює з класним керівником. Вдома створені всі умови для повноцінного розвитку дитини. Він цікавиться навчанням та поведінкою учня, за потреби відвідує ліцей (копія додається). Відповідачка, [PERSON] проходить базову загальновійськову підготовку, прийнята на військову службу за контрактом строком на 3 роки за наказом командира військової частини [NUMBER] , що підтверджується Витягом із наказу Міністерства оборони України командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №298 від 16.10.2024 року. Довідкою виданою військовою частиною [NUMBER] №6557 від 26.05.2025 року підтверджується, що солдат [PERSON] перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] . Він може матеріально забезпечувати сина, офіційно не працевлаштований проте, часто має заробітки по найму, що підтверджується виписками із карток АТ КБ «ПриватБанк» від 30.09.2025 року . Встановлення факту самостійного виховання та повного фінансового утримання дітей необхідно [PERSON] для захисту прав та інтересів малолітнього сина, а також для отримання відстрочки від мобілізації. Просив встановити факт, що батько, [PERSON] , [INFO] здійснює самостійне виховання та повне фінансове утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Представник позивача в адресованій суду заяві позов підтримує та просить розглядати справу у її з позивачем відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання відповідач не з`явився, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання через сайт «Судова Влада» . Причини своєї неявки суду не повідомила та не подала у встановлений судом строк відзив на позов. Представник третьої особи, Вижницька міської ради Вижницького району Чернівецької області в судове підготовчого провадження не з`явився належним чином був повідомлений про час місце слухання справи. Клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Представник третьої особи, Військової частини [NUMBER] , в судове засідання не з`явився належним чином був повідомлений про час місце слухання справи. Клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. З письмової згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, заслухавши доводи сторін , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. Судом встановлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області 18 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований 28.05.2014 року виконавчим комітетом Виженської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №04 - розірвано. В шлюбі у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (повторно), яке видане Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області серії [NUMBER] від 27.09.2016 року ,яке видано (повторно). Згідно рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області №713/147/23 від 14.06.2023 року визначено місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Договором про визначення місця проживання дитини, участь у вихованні та утриманні дитини серії НТТ №867919, зареєстрованого в реєстрі за №860, посвідченого Олійник Ю.М., приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області від 14.08.2025 року, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали договір згідно якого, домовились, що малолітній син, [PERSON] , [INFO] , буде проживати до повноліття з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Також пунктом 3 цього договору [PERSON] здійснює самостійно виховання дитини: малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] до його повноліття. Відповідно до пункту 3.1. батько, [PERSON] одноособово приймає стосовно малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] всі необхідні рішення, які пов`язані з перебуванням, проживанням, навчанням, лікуванням та оздоровленням, в тому числі за межами України. Відповідно до довідки виданої старостатом с. Іспас, Майдан Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області №3-577 від 12.08.2025 року, [PERSON] , [INFO] який зареєстрований та проживає в [ADDRESS] виховує і на його утриманні перебуває неповнолітня дитина, [PERSON] , [INFO] .. Крім того зазначено , що дитина проживає біля батька. Згідно даних характеристики учня, [PERSON] виданої Іспаського опорного ліцею ім. Миколи Марфієвича Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області від 01.10.2025 року дитина зарекомендувала себе як старанний та відповідальний учень. Хлопчик уважний, старанний, активний, завжди сумлінно дотримується правил поведінки, бере активну участь у громадському житті класу, гарно та охайно одягнений, доглянутий. Тато приділяє належну увагу вихованню та навчанню дитини. Співпрацює з класним керівником. Вдома створені всі умови для повноцінного розвитку дитини. Тато цікавиться навчанням та поведінкою учня, за потреби відвідує ліцей . Згідно витягу із наказу Міністерства оборони України командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №298 від 16.10.2024 року [PERSON] проходить базову загальновійськову підготовку, прийнята на військову службу за контрактом строком на 3 роки за наказом командира військової частини [NUMBER] . В довідці виданою військовою частиною [NUMBER] №6557 від 26.05.2025 року підтверджується, що солдат [PERSON] перебуває на військовій службі в військовій частині [NUMBER] . Крім того позивач надав виписками із карток АТ КБ «ПриватБанк» від 30.09.2025 року та вказує що може матеріально забезпечувати сина. При вирішенні позовних вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини суд застосовує такі норми права. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст.1 СК України). Частиною 1 статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені ст.ст.150-151 СК України. Згідно ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. При цьому, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними. При цьому, сімейні відносини, як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, котрі поділяються на юридичні дії (спричинення яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини). Так, в силу положень ЦК України у момент народження фізичної особи, в неї виникає цивільна правоздатність (здатність мати цивільні права та обов`язки) та припиняється у момент її смерті (ст.25), а з підстав встановлених цим Кодексом виникає цивільна дієздатність (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання) котра може бути обмежена виключно у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.30). Відповідно до ч.2 ст.15 СК України, якщо особа визнана недієздатною, її сімейний обов`язок особистого немайнового характеру припиняється у зв`язку з неможливістю його виконання, підставою позбавлення батьківських прав у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України, є ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст.14, ч.1 ст.15 СК України). Проте у силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо) і не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. Оскільки в СК чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що обов`язковою передумовою для можливості встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини батьком, є встановлення юридичного факту або декількох, в силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється, а також доведення самостійного утримання дитини виключно батьком. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі твердження в силу статті 141 СК України, суд розцінює критично, оскільки розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Разом з тим, останній не надав суду доказу, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав з даного приводу. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Оскільки [PERSON] не позбавлена батьківських прав, щодо свого сина [PERSON] , вона зобов`язана виконувати обов`язки, які покладаються на неї, як на матір, вимогами законодавства України, зокрема статтею 150 СК України, а тому за вказаних обставин не можна вважати, що позивач є особою, яка самостійно виховує сина. Сімейним кодексом України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі (ч.1 ст. 14, ч.1 ст. 15 СК України). Разом з тим, в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), котрі мають бути підтверджені виключно цивільно-правовими актами (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім), та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються, та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. Таким чином, за змістом наведених норм чинного законодавства, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, у силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється. З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що неповнолітній син проживає разом із ним, знаходиться на його утриманні і вихованні. Разом з тим, в силу ст.141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Заявник не надав суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини, матір умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав. Надані суду докази лише свідчать про факт проживання неповнолітнього сина разом з батьком, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення матері від участі у вихованні дитини та утриманні дитини. Жодних доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, а також документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні соціальних пільг та гарантій заявником суду не надано, як і не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні зазначених ним у позові питань за відсутності судового рішення. При цьому суд вважає, що факт самостійного виховання заявником дитини може бути підставою (обставиною), яка підлягає доведенню під час розгляду судової справи про захист конкретних прав чи свобод позивача і не потребує додаткового попереднього його встановлення судом. Зі змісту позовної заяви вбачається, що встановлення факту самостійного виховання дитини зумовлене, зокрема, звільненням з військової служби, оскільки військовослужбовці, які проходять військову службу по контракту або по мобілізації мають право на звільнення у зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років. Це право регулюється ст.26 Закону Про військовий обов`язок і військову службу. Окреме проживання батьків та встановлення місця проживання дитини із заявником, що включає в себе обов`язок батька щодо утримання та виховання дитини, не доводять факт відсутності участі матері у вихованні дитини. Тому з огляду на викладене, зважаючи на те, що позивач не довів, що матір неповнолітнього [PERSON] , [INFO] в силу певних юридичних фактів не виконує прав та обов`язків щодо своєї неповнолітньої дитини, а тому його вимога викладена у позові про встановлення факту, що має юридичне значення є необґрунтована та не підтверджена жодними доказами, а отже до задоволення не підлягає. З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного, ст.ст.1, 14, 15, 121, 141, 150-151, 157, 164 СК України, ст.ст.4, 15, 16, 25, 30 ЦК України,

Outcome: dismissed