Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

25.02.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку та за підписом представника позивача адвоката Теренчука А.П., надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить: розірвати договір оренди земельної ділянки № 23 від 20.04.2021 з кадастровим номером 3221888000:27:090:0004, площею 2,0000 га, укладений між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕСНА АГРО», зареєстрований у Державному реєстрі речових прав 29.04.2021, номер запису №41843263; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕСНА АГРО»на користь [PERSON] заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 19006,26 грн., а також, покласти на відповідача судові витрати, зазначивши орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтуванні позовної заяви зазначено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, яка розташована в межах Сувидської сільської ради Вишгородського району Київської області, кадастровий номер 3221888000:27:090:0004 загальною площею 2,0000 га. Цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. 20.04.2021 між позивачем та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки №23, предметом якого є передача вищезазначеної земельної ділянки в строкове платне користування. Згідно з умовами Договору, який був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого майнового права (номер запису: 41844854, дата державної реєстрації: 29.04.2021), земельна ділянка з кадастровим номером 3221888000:27:090:0004 загальною площею 2,0000 га була передана позивачем в оренду відповідачу на умовах та у строки передбачені умовами Договору. Всупереч умов передбачених Договором, відповідачем не сплачувалася оренда за користування земельною ділянкою починаючи з 29.04.2021, у зв`язку з чим, станом на день звернення до суду утворилася заборгованість виходячи з наступних розрахунків: заборгованість за 2021 рік у сумі 372, 67 грн, заборгованість за 2022 рік у сумі 6211,18 грн, заборгованість за 2023 рік у сумі 6211,18 грн, заборгованість за 2024 рік у сумі 6211,18 грн. Загальна сума заборгованості складає 19 006,26 грн, що є грубим порушенням істотних умов Договору та позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельна ділянка використовується відповідачем, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу (представнику) строк протягом п`яти днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків, зазначених у вказаному судовому рішенні. 11.03.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку, надійшла заява представника позивача про усунення недоліків з додатками, Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.03.2025 відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання, призначеного на 12:00 29.04.2025, про що повідомлено учасників провадження. На стадії підготовчого провадження, зокрема 20.11.2025, брав участь представник позивача адвокат Теренчук А.П. Відповідач, який має зареєстрований Електронний кабінет ЄСІТС, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце судових засідань, призначених на стадії підготовчого провадження, до суду свого представника не направив, поважності причин неявки суду не повідомив та, відповідно до статей 174, 178 ЦПК України, не скористався своїм процесуальним правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання від 20.11.2025, за участі представника позивача адвоката Теренчук А.П., закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду на 29.01.2026 о 12:00, про що представника позивача повідомлено у судовому засіданні та під розписку, яка міститься у матеріалах справи. 11.01.2026 до суду, через систему «Електронний суд», представником позивача подано заяву про розгляд справи, призначений на 12.01.2026 о 12:00 без його участі та участі позивача, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Враховуючи невідповідність дати призначення справи до розгляду ухвалою суду від 20.11.2025 на 29.01.2026 о 12:00, постановленої у судовому засіданні у присутності представника позивача (про що його повідомлено під розписку, яка міститься у матеріалах справи), із датою, внесеною до Автоматизованої системи документообігу суду (АСДС) «Д-3», інформація про що розміщена на офіційному сайті «Вишгородського районного суду Київської області» на 12.01.2026 о 12:00, розгляд справи 12.01.2026 о 12:00 не відбувся, при цьому наступна дата судового засідання є 29.01.2026 о 12:00, про що додатково повідомлено учасників провадження. У судове засідання, призначене на 29.01.2026, учасники провадження, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, не з`явилися, поважності причин неявки не повідомили. Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує наявність у матеріалах справи заяви представника позивача про розгляд справи без його участі та участі позивача, а також відсутність причин неявки представника відповідача і положення статті 223 ЦПК України. Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив: провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (стаття 12 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Судом встановлено, що 20.04.2021 між [PERSON] (Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕСНА АГРО» (Орендар) укладено договір № 23 оренди земельної ділянки, предметом якого є передача земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, кадастровий № 3221888000:27:090:0004 у строкове платне користування (а.с. 38-42) Даний Договір укладено на 10 років (пункт 3.1 Договору). Відповідно до пунктів 4.1, 4.3, 4.4 Договору, орендна плата за користування земельною ділянкою встановлюється за погодженням сторін за один повний календарний рік користування земельною ділянкою. Обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації та на коефіцієнт індексації, визначений законодавством для індексації нормативної грошової оцінки землі. Орендна плата виплачується за вирахуванням усіх належних податків та зборів, згідно з вимогами чинного законодавства України. За перший календарний рік користування земельною ділянкою розмір орендної плати складає 372,67 грн. За другий та наступні роки оренди земельної ділянки за цим Договором щорічний розмір орендної плати становитиме 6211,18 грн. Орендна плата за користування земельною ділянкою сплачується Орендарем на користь Орендодавця шляхом видачі готівкових коштів через касу Орендаря або шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Орендодавця, зазначений в даному Договорі або поштовим переказом або в іншому порядку згідно до вимог чинного законодавства. Згідно із пунктом 12.4. Договору, дія Договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї з Сторін внаслідок істотного невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої Земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом або цим Договором. Згідно із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №254008077 від 22.04.2021, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57810766 від 22.04.2021, за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221888000:27:090:0004, площею 2 га (а.с. 19). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №255671550 від 07.05.2021, на підставі договору оренди землі №23 від 20.01.2021 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 58023749 від 07.05.2021, за номером запису про інше право: 41843263, внесено відомості про право Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕСНА АГРО» оренди земельної ділянки з кадастровим номером 3221888000:27:090:0004, площею 2,0 га, Орендодавцем якої є [PERSON] (а.с. 20). Спір між сторонами виник з договірних правовідносин пов`язаних з орендою землі. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є абсолютним і найширшим із існуючих прав. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», Законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (стаття 2 Закону України «Про оренду землі»). У силу положень статті 90 ЗК України, власники земельних ділянок мають право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, довірчу власність. Частиною третьою статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (частина перша статті 2 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до частини третьої статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» - істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі (частина перша статті 21 Закону України «Про оренду землі»). Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря в тому числі і своєчасного внесення орендної плати. Згідно із статтею 31 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка діяла на час укладання спірного договору) договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких, за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК, належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно із статтею 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Тобто, наведені положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Дослідивши матеріали справи, судом установлено, що згідно умов Договору №23 оренди земельної ділянки від 20.04.2021, позивачу не сплачено відповідачем орендну плату за період з 2021 року по 2024 рік. Отже, несплата відповідачем орендної плати позивачу за 2021,2022,2023 рік та 2024 рік поспіль свідчить про наявність систематичного порушення відповідачем, взятих на себе за договором оренди щодо виплати орендної плати. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є вичерпною підставою для розірвання такого договору, про що свідчить усталена судова практика Верховного Суду, яку слід урахувати при застосуванні норми права відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України. Зокрема, такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 28.09.2016 у справі №6-977цс16 та від 12.12.2012 у справі №6-146цс12. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі №183/262/17 зроблено висновок, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематичне невнесення орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематичне внесення орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі №925/549/17. При цьому систематичне порушення договору оренди земельної ділянки щодо внесення орендної плати є підставою для розірвання договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість. На підставі доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідачем умови договору оренди земельної ділянки належним чином не виконуються, орендна плата, як зазначалось вище, не сплачується, що свідчить про ухилення відповідача від виконання зобов`язань зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою у визначений договором строк. Так, відповідач, якому достовірно відомо про перебування справи у провадженні суду, не надав заперечень проти позову, доказів на підтвердження того, що ним належним чином виконувалися умови договору про оренду землі. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до переконання, що позивачем доведено належними та допустимими доказами обставини наведені у позовній заяві, наявність порушеного права позивача є очевидним, а отже підлягає захисту судом у спосіб, визначений законодавцем, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі та з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 19 006,26 гривень, з яких: 372,18 гривень заборгованість по орендним платежам за 2021 рік; 6 211,18 гривень заборгованість по орендним платежам за 2022 рік; 6 211,18 гривень заборгованість по орендним платежам за 2023 рік; 6 211,18 гривень заборгованість по орендним платежам за 2024 рік. Оскільки, відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач, як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4239,20 грн, з яких: 1211,20 грн судовий збір за вимогу немайнового характеру (про розірвання договору оренди) та 3028,00 грн судовий збір за вимогу майнового характеру (про стягнення заборгованості).

Outcome: approved