Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

19.11.2025 представник позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором кредиту № 71772262 у розмірі 9 478,40 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн 00 коп. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 27.03.2025 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів у кредит № 71772262 ( надалі - Договір), за умовами якого встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит в розмірі 4 000,00 грн строком на 30 днів ( з 27.03.2025 по 25.04.2025) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,275% , які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15,00% від суми наданого кредиту ( що складає 600,00 грн). У разі порушення позичальником строків повернення кредиту нараховується 4 пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір підписано електронним підписом позичальника у порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, натомість відповідач порушив умови Договору кредиту і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі грошові кошти, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання . 16.10.2025 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025, відповідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором кредиту № 71772262 від 27.03.2025, про підписано відповідний Реєстр прав вимоги. Загальний розмір заборгованості відповідача за Договором кредиту № 71772262 від 27.03.2025 становить 9 478,40 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 330,00 грн, заборгованість за комісією у розмірі 600,00 грн, заборгованість за пенею/неустойкою у розмірі 4 548,40 грн. При цьому відповідачем частково було сплачено кредитні кошти у загальному розмірі 3 451,60 грн Оскільки відповідач не погашає наданий кредит у повному обсязі та не сплачує відсотки та комісію змушені звернутися до суду. 25.11.2025 після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 13.01.2026 за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про витребування доказів в АТ «Перший Український Міжнародний Банк», що містять банківську таємницю, зокрема щодо належності відповідачу банківської картки та відповідних виписок про рух коштів по відповідному картковому рахунку. 26.01.2026 до суду надійшли матеріали виконання ухвали суду від 13.01.2026. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений рекомендованою поштою, про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд доходить наступного. Судом встановлено, що 27.03.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ( кредитодавець) та відповідачем [PERSON] (позичальник) було укладено Договір про надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71772262 ( надалі - Договір кредиту №71772262 ) . Відповідно до умов Договору кредиту №71772262 кредитодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти ( кредит ) на погоджених умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку кредиту, або достроково та сплатити позикодавцю плату ( проценти) та комісію за надання кредиту. Відповідно до погоджених умов кредиту : сума кредиту 4 000,00 грн, строк кредитування 30 днів, кінцева дата повернення кредиту 25.04.2025, процентна ставка - 0,275% в день (фіксована), процентна ставка - 0,775% в день (денна), комісія за надання кредиту 15,00 % від суми наданого кредиту ( що складає 600.00 грн у грошовому виразі). Відповідний Договір кредиту підписаний електронним підписом позичальника відповідно до вимог Закону України « Про електронну комерцію». Відповідно до інформації АТ «Перший Український Міжнародний Банк»( виписки по розрахунковому рахунку), наданої на ухвалу суду, копії платіжної інструкції ТОВ ТОВ "Фінансова компанія "Фінекспрес", що здійснює переказ коштів, відповідачу [PERSON] 27.03.2025 було перераховано грошові кошти у сумі 4 000 грн на її розрахунковий рахунок. У подальшому 23.05.2025 у звязку з виникненням у позичальника заборгованості між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ( кредитодавець) та відповідачем [PERSON] було укладено Додаткову угоду № 15000989 до Договору надання коштів у кредит № 71772262 від 27.03.2025 про реструктуризацію погашення заборгованості. Відповідачем на виконання Договору кредиту та Додаткової угоди частково було сплачено кошти кредитодавцеві у загальній сумі 3 451,60 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості відповідач [PERSON] має заборгованість за Договором кредиту № 71772262 від 27.03.2025 у загальній сумі 9 478,40 грн, з якої заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 330,00 грн, заборгованість за комісією у розмірі 600,00 грн, заборгованість за пенею/неустойкою у розмірі 4 548,40 грн. 16.10.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено Договір факторингу № 16/10/25, за яким відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 16/10/25-02 до позивача перейшло право вимоги до відповідача [PERSON] за Договором кредиту № 71772262 від 27.03.2025 у загальній сумі заборгованості - 9 478,40 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 330,00 грн, заборгованість за комісією у розмірі 600,00 грн, заборгованість за пенею/неустойкою у розмірі 4 548,40 грн. Оскільки відповідач заборгованість не погашає, між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 71772262 від 27.03.2025. Вирішуючи даний спір, суд керується наступними нормами права. За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). За вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Так, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Договору кредиту № 71772262 від 27.03.2025. Зазначений договір недійсним не визнано. Судом встановлено факт укладання Договору кредиту № 71772262 від 27.03.2025. Представником позивача надано докази про видачу відповідачу відповідних грошових коштів у сумі 4 000,00 грн та існування заборгованості за кредитом позикою. Натомість відповідачем не спростовано такого факту. Натомість встановлено, що відповідачем було часткового сплачено кредитні кошти на виконання договору кредиту, чим вчинено відповідні конклюдентні дії, які свідчать про прийняття відповідачем умов договору. Позивачем також доведено своє право вимоги до відповідача за договором факторингу. На підставі викладеного, суд вважає, що наданими стороною позивача доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за Договором кредиту № 71772262 від 27.03.2025, що складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 4 000,00 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 330,00 грн, заборгованість за комісією у розмірі 600,00 грн, всього 4 930,00грн, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання, заборгованість не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині. Разом з тим у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (пені) необхідно відмовити, оскільки відповідно до п. 18. Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких обставин, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судових витрат пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1 259,89 грн ( 52,01%) . При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, визначає їх у розмірі 3 500 грн, який заявлений представником позивача, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат.

Outcome: partial