Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту №8338721 від 26.06.2025 року. В обґрунтування позову зазначено, що 26.06.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів у кредит №8338721 строком на 360 днів (з 26.06.2025 по 20.06.2026), сумою кредиту 7 000,00 грн, з фіксованою процентною ставкою 0,95 % щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісією за надання кредиту 17,25% від суми кредиту (1 207,50 грн). У разі порушення строків повернення кредиту понадстрокове користування позикою передбачено неустойку 350 грн за кожен день. Позивач вказував, що договір кредиту підписано електронним підписом позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора (806658), надісланого на електронну адресу, зазначену позичальником, у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а ідентифікацію здійснено через BankID НБУ. На виконання договору кредитодавець перерахував відповідачу кредитні кошти 7 000,00 грн на картковий рахунок № [NUMBER] через платіжну установу ТОВ «Європейська платіжна система», що підтверджується платіжною інструкцією №20569a42-f2ad-4d73-a6d6-5504aa09e252 від 26.06.2025 року, листом первісного кредитора №16/10/25-17159 від 16.10.2025 року та довідкою платіжної установи №КД-000002902 від 15.10.2025 року. Далі, 16.10.2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу №16/10/25, за яким позивач набув право вимоги до боржників, у тому числі до відповідача за договором №8338721, що підтверджується витягом з Реєстру прав вимог №16/10/25-01 від 16.10.2025 року. З урахуванням відсутності платежів з боку відповідача (0 грн), позивач визначив загальну заборгованість у розмірі 27 261,50 грн, з яких: 7 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5 054,00 грн - заборгованість за процентами; 1 207,50 грн - заборгованість за комісією; 14 000,00 грн - заборгованість за пенею/неустойкою. Також позивач просив стягнути судовий збір 2 422,40 грн (сплачений із застосуванням коефіцієнта 0,8) та витрати на правничу допомогу 4 500,00 грн. Ухвалою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 05 листопада 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. До суду надійшов відзив, у якому представник відповідача зазначив, що ухвалу про відкриття провадження відповідач не отримував, заперечив укладення кредитного договору в електронній формі (відсутні докази отримання саме відповідачем одноразового ідентифікатора та доказів реєстрації/акцепту), послався на правову позицію Верховного Суду (зокрема, постанова від 29.05.2024 у справі №545/1750/21), заперечив стягнення неустойки з огляду на п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період воєнного стану, а також заперечив стягнення комісії як такої, що не відповідає принципам добросовісності та законодавству про споживче кредитування. Просив відмовити частково та задовольнити позов у сумі 12 054,00 грн. Позивач заперечив доводи відзиву, вказав, що договір укладено та підписано одноразовим ідентифікатором, ідентифікацію здійснено через BankID, перерахування коштів підтверджується первинними документами платіжної установи; відповідач не довів фактів шахрайства, не звертався до правоохоронних органів, а комісія прямо передбачена умовами договору. Просив позов задовольнити у повному обсязі. Суд, враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження, а всі необхідні для вирішення спору докази подані, ухвалює рішення за наявними у справі матеріалами. Оцінивши подані сторонами письмові докази у їх сукупності, дослідивши доводи позову, відзиву та відповіді на відзив, суд приходить до наступних висновків. 26 червня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання коштів у кредит №8338721. Відповідач підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором 806658. Відповідно до умов договору кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 7 000,00 грн на строк 360 днів, із процентною ставкою 0,95% на день та комісією 17,25% від суми кредиту (1 207,50 грн). Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Факт перерахування кредитних коштів у сумі 7 000,00 грн на користь відповідача підтверджується платіжною інструкцією №20569a42-f2ad-4d73-a6d6-5504aa09e252 від 26.06.2025 року, листом первісного кредитора від 16.10.2025 року та довідкою платіжної установи, які відповідно до законодавства та нормативних актів НБУ мають статус первинних документів для підтвердження операцій з використанням платіжних інструментів. 16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» був укладений договір факторингу №16/10/25, відповідно до якого фактор набув права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі, у тому числі до відповідача за договором кредиту №8338721. Відповідно до Реєстру прав вимог №16/10/25-01 від 16 жовтня 2025 року розмір заборгованості відповідача за договором кредиту №8338721 визначено у сумі 27 261,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст.1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позивачем надано належні та допустимі докази виникнення між первісним кредитором і відповідачем правовідносин у звязку з укладенням 26.06.2025 року договору кредиту в електронній формі, перерахування кредитних коштів у розмірі 7 000,00 грн та наявності невиконаних відповідачем зобовязань щодо повернення кредиту та сплати процентів і комісії. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03.04.2009 року №231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Матеріали справи не містять доказів повідомлення боржника про заміну кредитора. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобовязання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобовязань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Щодо стягнення заборгованості за відсотками за договором кредиту, то суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1-3 ст. 10561 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з частиною 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. При укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобовязаний виконати свій обовязок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після предявлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після предявлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Відповідно до умов договору, кредит надано на строк - 360 днів, а денна процентна ставка (фіксована) - 0,95 %. З врахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки за цим договором, відсотки за користування коштами нараховані у межах строку кредиту, а тому підлягають до стягнення у заявленій сумі. Щодо комісії за надання кредиту, суд враховує, що комісія прямо передбачена умовами договору, нарахована у день надання кредиту та становить 1 207,50 грн. Обставин, які б свідчили про недійсність умов договору в цій частині, або про визнання правочину недійсним у встановленому законом порядку, суду не надано. Тому заявлена до стягнення сума комісії підлягає стягненню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені/неустойки. Відповідно до п.18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобовязання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обовязку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). А тому у суду немає підстав для стягнення з відповідача пені/неустойки у сумі 14 000,00 грн, оскільки вона нарахована у період дії в Україні воєнного стану, що виключає відповідальність позичальника у вигляді неустойки за прострочення. На підставі наведеного загальний розмір заборгованості за договором кредиту №8338721 від 26 червня 2025 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 13 261,50 грн, з яких: 7 000,00 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 5 054,00 грн - заборгованість за процентами, 1 207,50 грн - заборгованість за комісією. Щодо розподілу судових витрат Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовна заява подана через систему «Електронний суд» та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір позивачем сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8, що становить 2 422,40 грн. Позовні вимоги підлягають задоволенню на 48,65 % (13 261,50 грн х 100% : 27 261,50 грн). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 178,39 грн судового збору (2 422,40 грн * 48,65% : 100%). На підтвердження судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суду надано договір про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року та акт (витяг) про приймання-передачі наданої правничої допомоги, згідно яких загальна вартість наданої позивачу правової допомоги становить 4 500,00 грн. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача про стягнення 4 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, виходить із критеріїв реальності, необхідності та розумності таких витрат, визначених положеннями статей 133, 137, 141 ЦПК України. З урахуванням характеру та складності даної справи, обсягу фактично наданих адвокатом послуг, стандартності правової позиції у справах цієї категорії, відсутності складних правових питань та необхідності значного часу для підготовки процесуальних документів, суд вважає заявлену суму витрат на правничу допомогу завищеною та неспівмірною з обсягом наданих послуг. За таких обставин суд доходить висновку про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 4 500,00 грн до 3 000,00 грн як таких, що відповідають критеріям розумності та співмірності. Оскільки позовні вимоги задоволено частково - на 48,65 %, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 3 000,00 грн * 48,65 % = 1 459,50 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 459,50 грн.

Outcome: partial