Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03.05.2024 [PERSON] та ТОВ «Макс Кредит» уклали договір кредитної лінії №00-9752218 у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразового ідентифікатору. 17.12.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» було укладено Договір факторингу №17122024-МК/Онлайн. Таким чином, відповідно до витягу з реєстру боржників за Договором факторингу №17122024-МК/Онлайн від 17.12.2024 від ТОВ « Макс Кредит» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 32 202,40 грн.. 02.04.2025 ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №020425-У. Відповідно до витягу з Реєстру боржників за Договором факторингу №020425-У від 02.04.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 32 202,40грн.. Відтак, відповідач має невиконані зобов`язання з повернення коштів перед ТОВ «Юніт Капітал», які в добровільному порядку не виконує, що зумовило звернення позивачем до суду із вимогою про стягнення заборгованості. Разом із позовною заявою представник позивача подав клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 13.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено судовезасідання, з одночасним витребуванням у АТ «Універсал Банк» документів. 30.05.2025 до суду надійшла відповідь на виконання ухвали про витребування доказів від АТ «Універсал Банк» відповідно до якої, серед іншого, встановлено, що на ім`я випускалась банківська картка № [NUMBER] , на яку 03.05.2024 були зараховані кредитні кошти в розмірі 8000,00 грн.. 03.11.2025 представник відповідача [PERSON] адвокат Яресько Т.В. надіслав пояснення по справі, у яких зазначив, що відповідач щодо укладення кредитного договору не заперечує, однак відповідач не погоджується з визначеним Позивачем розміром заборгованості за Кредитним договором, а також, заявленими судовими витратами. Щодо нарахування комісії за надання кредиту, зазначив, що первісний кредитор нараховуючи комісію в розмірі 800,00 грн., вчинив на власну користь дії, що не становлять кредитну послугу, яку замовив позичальник, оскільки відповідають економічним потребам виключно самого кредитодавця. Таким чином, оскільки положення Кредитного договору щодо сплати Відповідачем на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 800,00 грн. суперечать положенням ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення Кредитного договору, відсутні підстави для стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованості за комісією за надання кредиту в сумі 800,00 грн.. Щодо нарахування відсотків за використання кредитних коштів, відповідач зазначив, що враховуючи, що Законом України від 22.11.2023 р. №3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» передбачено те, що він набрав чинності 24.12.2023 року, а Кредитний договір було укладено 03.05.2024, тобто, після внесення змін в Закон України «Про споживче кредитування», а відповідно проценти у відповідності до чинного законодавства повинні бути нараховані у розмірі, що не перевищує 1 % в день. Оскільки, кредитором, не було приведено умови Кредитного договору до відповідності Закону України «Про споживче кредитування» в частині нарахування процентів та нараховував їх за денною процентною ставкою 1,47 % в день, що суперечить вищенаведеним нормам чинного законодавства. Щодо стягнення витрат на професейну правничу допомогу, зазначив, що такі є є необґрунтованими, завищеними та такими, що не відповідають фактичним трудовим витратам представника. 04.11.2025 представником позивача Хлоковою М.С. подала заяву про зменшення позовних вимог, у яких просила стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №00-9752218 від 03.05.2024 у розмірі, у розмірі 24156,00 грн., що складається з: 8000,00 грн. за тілом кредиту, 15356,00 грн. відсотків за користування кредитом та 800,00 грн. за комісією. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. покласти на Відповідача. В судове засідання представник позивача не прибув, однак просив суд розгляд справи провести за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Яресько Т.В. подав заяву, у якій просив розгляд справи зійснювати без участі сторони відповідача. Додатково просив взяти до уваги подану стороною позивача заяву про зменшення позовних вимог, та стягнути з позивача на користь позивача витрати на професійну правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. 03.05.2024 [PERSON] та ТОВ «Макс Кредит» уклали договір кредитної лінії №00-9752218 (а.с. 99-107) та погодили наступні умови: сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає: 8000,00 грн., тип кредиту кредитна лінія (п. 1.2. Договору), строк дії кредитної лінії (строк кредитування ) 360 календарних днів, позичальник зобов`язаний оплатити проценти в періодичну дату оплати процентів, а саме на 18.05.2024 та на кожний 15 день після цієї дати (п. 1.4. Договору), тип процентної ставки фіксована (п. 1.5. Договору), стандартна процентна ставка становить 1,47% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, застосовується в межах строку дії кредитної лінії, зазначеного в п. 1.3 Договору, денна процентна ставка за цим договором при застосування заниженої процентної ставки дорівнює 0,5% протягом 15 днів користування кредитом поспіль починаючи з першого дня користування. Відповідно до п.1.6 Договору, Кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10 % від суми кредиту, що складає 800 грн.. Договір підписано відповідачем [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 36912, 03.05.2024 (а.с. 107). Встановлено, що ТОВ «Макс Кредит» зобов`язання перед відповідачем по кредитному договору виконало, що підтверджується матеріалами справи, зокрема інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» №1401/12 від 23.12.2024 про проведення платежу через платіжний сервіс «Platon» на суму 8000,00 грн. на платіжну картку (маска картки) № [NUMBER] (а.с.29-31), а також відповіддю АТ«Універсал Банк», однак відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та не повернув наданий кредит у строки, передбачені кредитним договором. 17.12.2024 ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» уклали Договір факторингу № 17122024-МК/Онлайн за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за кредитним договором №00-9752218 від 03.05.2024 (а.с. 46-51). 02.04.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №020425-У (а.с. 66-72). Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №020425-У від 02.04.2025 від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №00-9752218 від 03.05.2024 у розмірі 32 202,4 грн., з яких: 8800,00 грн. прострочене тіло кредиту, а 23 402,4 грн. прострочені відсотки (а.с. 79-80). Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І Книги п`ятої та Глави 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ ЦК України. Відповідно дост.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит "і сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а в відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Судом встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернув у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем. Однак, згідно наданого стороною позивача детального розрахунку заборгованості, випливає те, що відповідачем 02.06.2024 були внесенні кошти у розмірі 1764, 00 грн., що частково погасило суму нарахованих відсотків та тіло кредиту (з врахуванням умов Договору). Як вбачається з письмових пояснень, відповідач визнає, що ним дійсно було отримано кредитні кошти у розмірі 8000, 00 грн., однак не визнає суму нарахованих процентів та стягнення з відповідача на користь позивач комісію за надання кредиту у розмірі 800 грн.. Як встановлено матеріалами справи первісним кредитором дійсно було нараховано комісію за надання кредитних коштів, що становить 10% від суми кредиту, що в грошовому еквіваленті становить 800 грн.. Однак, відповідно до п. 4 ч. 1ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» передбачив право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування. Але законодавство визначає і низку пов`язаних із цим обмежень для банку. На виконання вимог, зокрема п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Отже, банк має надати споживачу за визначеною формою детальний розпис усіх складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів, включно з передбаченою у договорі комісією за обслуговування, за кожним платіжним періодом. Умовами договору № 00-9752218 від 03.05.2024 передбачено сплату комісії, пов`язаної за надання кредиту 800,00 грн, яка нараховується за ставкою 10,00% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта плати за придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання фінансових послуг. Верховний Суд у постанові від 27.01.2021 у справі № 176/585/17 зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку (іншої фінансової установи), який отримав на те ліцензію, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, то така операція, як моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку (фінансової установи) та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором. Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді винагороди за надання кредиту та/або за зміну умов договору є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабшої сторони договору, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Банк чи інша фінансова установа, не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє кредитодавець або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Відповідні висновки Верховного Суду стосуються усіх суб`єктів фінансових послуг з надання кредиту (позики). Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Згідно із ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи зазначене вище, умови договору про споживчий кредит № 00-9752218 від 03.05.2024 щодо сплати комісії, пов`язаної з наданням кредиту, є нікчемними. Щодо нарахування процентів за використання кредитних коштів суд зазначає наступне. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч. 5ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма була введена в дію на підставі Закону України від 22.11.2023 № 3498-ХІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023р. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. У той же час, перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу Іцього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір був укладений 03.05.2024, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», відповідно, денна процентна ставка у відповідності до чинного законодавства не може перевищувати 1 %. Відповідно до Закону України «Про споживчекредитування» встановлюється максимальна процентна ставка у розмірі 1%, але в даному випадку її застосувати неможливо, оскільки проценти в Договорі позики є неузгодженими між сторонами, проценти повинні бути нараховані на рівні облікової ставки Національного банку України за відповідний період, так розмір облікової ставки (% річних) що з 03.05.2024 по 17.12.2024 становив: з 03.04.2024 по 17.05.2024 0,5 % за кожен день використання кредиту; з 18.05.2024 по 17.12.2024 становив - 1% за кожен день використання кредитних коштів, з врахуванням часткової сплати процентів та тіла кредиту, тому суд погоджується із наданим представником відповідача розрахунком заборгованості, відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту складає 7 516,00 грн., заборгованість за процентами 14881,68 грн., загальна сума заборгованості 22397,68 грн. а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 22397,68 грн., а позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Розрахунки представника позивача за договором про відкриття кредитної лінії №00-9752218 від 03.05.2024, не приймаються судом до уваги, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Виходячи з того, що вимоги позивача з урахування заяви про зменшення позовних вимог, задоволено судом на 92,73% (22 397,68 : 24 156,00 х 100), з урахуванням приписів п.3 ч.2ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 2 246,29 грн. (2422,40 х 92,73%). Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1 та 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правової допомоги позивач надав договір про надання правової (правничої) допомоги № 07/04/25-02 від 07.04.2025 (а.с.82-84), протокол погодження вартості послуг до договору, додаткову угоду №7 до договору про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025, акт прийому-передачі наданих послуг від 07.04.2025 (а.с.89) згідно з якими вартість послуг з надання правничої допомоги становить 7000 гривень. Зважаючи на те, що вимоги позивача з урахування заяви про зменшення позовних вимог, задоволено судом на 92,73% (22 397,68 : 24 156,00 х 100), відтак, понесені позивачем судові витрати на професійну правову допомогу підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме: 6 491,10 грн. (7000 х 92,73%). Щодо стягнення на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Із матеріалів справи вбачається, що 28.10.2025 між відповідачем та адвокатом Яреськом Т.В. укладено договір про надання правової допомоги №25182. Згідно акту приймання-передачі послуг №1 від 03.11.2025 вартість наданих послуг становить 10 000, 00 грн.. На підтвердження свого представництва наданий ордер про надання правничої допомоги [PERSON] серії АІ №2038226: та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до ст.137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При стягненні витрат на правову допомогу слід звернути увагу на те, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, а саме на 92,73%, відтак з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» на користь відповідача [PERSON] слід стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно відхиленій частині позовних вимог, що становить 7,27 %, що грошовому еквіваленті становить 727,00 грн..

Outcome: approved