Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути на її користь з відповідача: аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 15 000 грн. до досягнення дитиною повноліття; додаткові витрати на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 22 450, 00 грн.; аліменти за минулий період, за 18 місяців, а саме: за квітень 2022 року грудень 2022 року, серпень 2023 року грудень 2023 року, січень 2024 рокуквітень 2024 року у сумі 18 000 грн. щомісячно, а всього за весь період 324 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що в період з 2001 року по 2015 рік вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з відповідачем- [PERSON] . [INFO] . [INFO] народився син [PERSON] . На початку 2015 року морально-психологічна атмосфера в сім`ї стала вкрай напружена, внаслідок чого вони, як сім`я не могли виконувати сімейні обов`язки, спокійно вирішувати поточні проблеми. Фактично, шлюбно-сімейні відносини між сторонами повністю були припинені 30 грудня 2015 року. Відповідач не займався сином на протязі їх спільного життя. З початком агресії росії проти України, позивачка в лютому 2022 року виїхала разом з неповнолітнім сином за межі України до Німеччини. Після чого піклуванням та забезпеченням потреб дитини займалася виключно позивач. Зазначає, що щомісячні витрати на утримання сина на харчування, одяг, канцелярське приладдя та інше, становлять приблизно 30 000 гривень, у зв`язку з цим просить стягнути з відповідача аліменти в половині вказаної суми 15 000 гривень. Крім того, просить стягнути додаткові щомісячні витратами на утримання сина [PERSON] , у розмірі 22 450, 00 грн, які складаються з:6 800,00 грн. - індивідуальні уроки іноземної мови (англійська мова),10 200,00 грн. - індивідуальні уроки іноземної мови (німецька мова), 3 200,00 грн. - індивідуальні уроки з математики; 2 100,00 грн. - проїзний квиток до школи; 2 350,00 грн. - відвідування спортивного залу; 3500,00 грн - витрати на вітаміни та дієтичні добавки. Один раз у квартал дитина відвідує стоматолога - 15 750,00 грн. Крім того, зазначає, що у дитини [PERSON] , з 2017 року діагностовано дифузний зоб 1 ступеня еутироз. Атопічний дерматит важкого ступеня. В подальшому дитина неодноразово оглядалася різними лікарями, у зв`язку з чим були надані рекомендації щодо обов`язково відпочинок на морі, спеціального харчування, ліки та вітаміни. Так, неповнолітній [PERSON] , проходить курсами обстеження та лікування за рекомендацією лікаря ендокринолога [PERSON] , і така вартість за обстеження становить 800,00 грн., вартість медичних аналізів становить 1 200, грн., вартість медикаментів на курс лікування- 4 000,00 грн, а загальна вартість, відповідно, становить 6 000,00грн. У зв`язку зі встановленим діагнозом, дитина потребує спеціального дієтичного харчування, і враховуючи особливу дієту, закупівля продуктів харчування на місяць для нього становить орієнтовно 8 000 грн. Зазначає, що відповідач не має на утриманні інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних осіб, стан здоров`я дозволяє працювати, протягом тривалого часу він є засновником та кінцевим бенефіціарним власником багатьох компаній, які на даний час працюють та не знаходяться у стадії припинення. Відповідач не виконує належним чином обов`язки щодо утримання спільного сина, добровільно не надає матеріальної допомоги, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Крім того, позивач просить стягнути аліменти за минулий період, за 18 місяців, а саме: за квітень 2022 року грудень 2022 року, серпень 2023 року грудень 2023 року, січень 2024 рокуквітень 2024 року у сумі 18 000 грн. щомісячно, а всього за весь період 324 000,00 грн. Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 21.07.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24.09.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Гава Н.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату та час слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзиву або клопотань з процесуальних питань до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши надані докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції /а.с.9/. Згідно посвідки на проживання № [NUMBER] з перекладом на українську мову, [PERSON] , [INFO] , мешкає у Федеративній Республіці Німеччина /а.с.10,11/. Згідно довідки від 17.01.2025 року виданої гімназією Хільдегард фон Бінген з перекладом на українську мову, [PERSON] , [INFO] , відвідує клас 09А( ступінь освіти 09) /а.с.13,14/. На підтвердження доходу відповідача, стороною позивач надано скриншоти з сайта опендатабот, які містять інформацію, що [PERSON] є: власником Приватного підприємства «Прайм», ЄДРПОУ 307100І0, з часткою у статутному фонді 100% ; власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Диприс груп», ЄДРПОУ 35403175, з часткою у статутному фонді 100%; кінцевим бенефіціарним власником у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Родем Азов», ЄДРПОУ 37129687, з часткою у статутному фонді 90%; кінцевим бенефіціарним власником у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Трансконтиненталь-МКС», ЄДРПОУ 35450513, з часткою у статутному фонді 66,60%; власником частки у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СК-ЮШОН», ЄДРПОУ 36535456, частка у статутному фонді 50%; керівником та власником частки у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Граніт-Експо», ЄДРПОУ 35763685, частка у статутному фонді 50%; власником частки у Товаристві з обмеженою відповідальністю «АРДІСТРОЙ», ЄДРПОУ 35258278, частка у статутному фонді 51%; власником частки у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма ТНФА -СЕРВІС», ЄДРПОУ 35484П8, частка у статутному фонді 33,50%; власником частки у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ГРАНІТПРОМ СІЧ», ЄДРПОУ 36014987, частка у статутному фонді 33,30%; власником частки у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Лугпромтехресурс», ЄДРПОУ 36189640, частка у статутному фонді 10% а.с. 43-53/. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному Кодексі України. Положеннями ст. 150 СК України унормовано обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Положеннями ч. 3 ст.181СКУкраїни передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частинами 1, 2ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Оскільки, відповідно до вимог сімейного законодавства дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, суд вважає за необхідне покласти на відповідача зобов`язання зі сплати аліментів на утримання малолітньої дитини. При аналізі позовних вимог, суд звертає увагу, що позивачка обґрунтовує заявлений розмір аліментів у розмірі 15 000,00 гривень, виключно власними витратами на утримання дитини, які, на її думку, є вкрай високими. Однак, у суду відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували матеріальне становище відповідача, що дозволило б йому сплачувати таку значну суму. Заяви позивачки про те, що відповідач "є власником багатьох компаній", не свідчать про розмір його реального доходу. Відповідно до приписів ЦПК України, суд не може ухвалювати рішення на підставі таких недоведених тверджень. Оскільки позивачкою заявлено вимогу про стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі та не надано доказів про дохід відповідача, а останній відзиву на позов не надав, суд, визначаючи розмір аліментів для даного конкретного випадку, виходить з наступного. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дитини віком з 6 до 18 років складає 3 196,00 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). За правилами абз. 2, 3 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, зважаючи на те, що встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років є недостатнім для забезпечення основних потреб дитини, а тому не може бути орієнтиром для суду при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд доходить висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] ,, має становити 6 000,00 грн щомісячно, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. За положеннями ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Згідно з абз. 7 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають аліменти, визначені судом у твердій грошовій сумі Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів (ч. 8 ст. 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення"). Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про необхідність визначити аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, вони підлягають індексації відповідно до закону. Відповідно до норми ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява подана [PERSON] , [INFO] , тому суд присуджує стягнення аліментів саме з цього дня. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм законодавства вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Відповідно до вимог наведеного законодавства, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15травня 2006 року, зазначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини. Звертаючись до суду з даним позовом [PERSON] включила до розрахунку додаткових витрат: 6 800,00 грн. - індивідуальні уроки іноземної мови (англійська мова); 10 200,00 грн. - індивідуальні уроки іноземної мови (німецька мова); 3 200,00 грн. - індивідуальні уроки з математики; 2 100,00 грн. - проїзний квиток до школи; 2 350,00 грн. - відвідування спортивного залу; 3500,00 грн - витрати на вітаміни та дієтичні добавки; 15 750,00 грн. -відвідування стоматолога. Що у загальному розмірі становить 44 900,00 грн. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] проходить ортодонтичне лікування в стоматологічній клініці в м. Кельні, Німеччина. Відповідно до наданого перекладу розрахунку ортодонтичних послуг № 1/31334/12 від 28.03.2024 року [PERSON] , [INFO] , отримав наступні послуги: встановлення нижньої щелепи за нормального прикусу, формування нижньої щелепи, формування верхньої щелепи, відокремлення повної дуги на окремі дуги, з`єднання збірної дуги з нержавіючої сталі в т.ч. М+Л, реінтеграція брекет- системи( металеве кільце), на загальну суму 346, 77 Євро. Частина витрат, яка покривається медичним страхуванням 277,42 Євро. Сума до сплати 69,35 євро, що за курсом НБУ на вказану дату становить 2 943,21 грн. Відповідно до наданого перекладу розрахунку ортодонтичних послуг № 1/31334/14 від 01.10.2024 року [PERSON] , [INFO] , отримав наступні послуги: аналіз моделей щелеп, зміна форми нижньої щелепи, зміна форми верхньої щелепи, пристосування нижньої щелепи до нормального прикусу, зняття брекет-системи, розділення повної дуги брекету на окремі дугу, підготовчі ортодонтичні заходи, на загальну суму 603,84 Євро. Частина витрат, яка покривається медичним страхуванням 483,07 Євро. Сума до сплати 120,77 євро, що за курсом НБУ на вказану дату становить 5 573,53 грн. Таким чином, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати за ортодонтичне лікування у розмірі 4 258,37 грн., що складає половину від понесених додаткових витрат. Стороною позивача надано копію ультразвукового дослідження щитоподібної залози від 22.12.2020 р. [PERSON] , в якому діагностовано дифузний зоб І ст., рекомендацій щодо лікування не зазначено. Крім того, надано копію висновку консультативної поліклініка ДУ «ЮЗДП НАМН» від 22.12.2020 року лікар [PERSON] , відповідно до якого встановлено діагноз [PERSON] синдром внутрішньочерепної гіпертензії, надано рекомендації: сироп [PERSON] , Гамалате В6. Доказів придбання вказаних ліків позивачем не надано. Твердження позивачки, що дитина неодноразово оглядалася різними лікарями у зв`язку з чим були надані рекомендації щодо обов`язкового відпочинку на морі, спеціалізованого харчування, ліки та вітаміни не підтверджуються матеріалами справи. Позивачка включила до розрахунку додаткових витрат на дитину послуги репетиторів, витати на проїзний квиток до школи; відвідування спортивного залу; витрати на вітаміни та дієтичні добавки, проте вказані витрати не можуть вважатися такими, що виникли за особливих обставин. Судом не вбачається підстав для стягнення з відповідача додаткових витрат, які було понесені позивачкою за репетиторські заняття з дитиною іноземними мовами, математикою, оскільки також не доведено, що такі заняття, пов`язані із розвитком особливих здібностей дитини, як і не надано доказів сплати таких. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц з подібними правовідносинами та фактичними обставинами, де залишаючи без змін судове рішення про відмову у стягненні додаткових витрат на дитину, Верховний Суд вказав, що відвідування дитиною спортивної секції та дитячого гуртка не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимого про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину на суму 4 258,37 грн, які складаються з витрат на ортодонтичне лікування. У решті вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину позовна заява не підлягає задоволенню. Водночас, позивач у своїй позовній заяві ставить вимогу про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за минулий період, за 18 місяців, а саме: за квітень 2022 року грудень 2022 року, серпень 2023 року грудень 2023 року, січень 2024 рокуквітень 2024 року у сумі 18 000 грн. щомісячно, а всього за весь період 324 000,00 грн. Згідно з ч. 2ст.191СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим за наявності таких умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувалися; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. При цьому під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють пряму відмову від надання утримання, а також різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою свого дійсного розміру заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Факт ухилення від надання утримання може мати місце в тому випадку, якщо особа має у своєму розпорядженні кошти, але не бажає їх надавати. Ухилення від сплати аліментів полягає у винних навмисних діях (бездіяльності) відповідача. Тому позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню. Разом з тим, позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення відповідача від їх сплати. Посилання сторони позивача, в якості доказів ухилення відповідача від сплати аліментів, на скриншоти листування з відповідачем, які надані за період травень 2024 року- липень 2024 року, є безпідставними, оскільки вказані докази не підтверджують факт ухилення останнього від сплати аліментів за період зазначений позивачем, а саме: за квітень 2022 року грудень 2022 року, серпень 2023 року грудень 2023 року, січень 2024 рокуквітень 2024 року. Відтак, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , за минулий період, за 18 місяців, а саме: за квітень 2022 року грудень 2022 року, серпень 2023 року грудень 2023 року, січень 2024 рокуквітень 2024 року у сумі 18 000 грн. щомісячно, а всього за весь період 324 000,00 грн. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих сторонами доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial