Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач, [PERSON] , звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд: визнати недійсним договір купівлі-продажу приміщення ( групи приміщень) , нежилого приміщення №220, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 258,3 м.кв., укладеного 19 серпня 2025 року між громадянин України [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] - Продавець, від імені якого на підставі довіреності, посвідченої Тіщенко H.M., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 15 жовтня 2024 року, зареєстровано в реєстрі за № 1059, діяв громадянин України [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - представник Продавця, з однієї сторони та громадянкою України [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] - Покупець, від імені якої на підставі довіреності, посвідченої Тіщенко Н.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 21 січня 2025 року зареєстровано в реєстрі за № 36, діяла громадянка України [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] - представник Покупця, та громадянкою [PERSON] , [INFO] реєстраційний номер платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , від імені якої на підставі довіреності, засвідченої Сюзана Храбра, нотаріусом міста Задар, Хорватія , 7 травня 2025 року , за №0V-3609/2025, апостильованої в м.Задар, Муніципальним судом міста Захар, 7 травня 2025 року , за №Оv-І-231/2025, діяв громадянин України [PERSON] [INFO] , запис №20040506-02098, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] - представник Покупця2, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Новак Т.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1365. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.08.2025 між [PERSON] (продавець), від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. 15.10.2024 та зареєстрованої в реєстрі за № 1059, діяв [PERSON] та [PERSON] ( Покупець 1), від імені якої на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М., діяла [PERSON] та громадянином України [PERSON] (покупець 2) , від імені якої на підставі довіреності , засвідченої Сюзаною Храбра , нотаріусом міста Задар, Хорватія , 7 травня 2025 року , за №0V-3609/2025, апостильованої в м.Задар, Муніципальним судом міста Захар, 7 травня 2025 року , за №Оv-І-231/2025, діяв громадянин України [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу приміщення ( група приміщень) нежиле приміщення №220, що розташоване за адресою : [ADDRESS] загальною площею 258,3 м.кв. Позивач вказує, що оспорюваний договіп купівлі-продажу спірного приміщення укладався фактично у проміжок часу з 9 ранку до 12 години дня 19.08.2025. Однак, 20.08.2025, повіреному [PERSON] - [PERSON] стало відомо, що [INFO] близько 04 години 00 хв. за часом Республіки Хорватії, його довіритель [PERSON] помер. За київським часом смерть [PERSON] настала близько о 05 години ранку, тобто, на момент укладання оспорюваного договору купівлі-продажу приміщення, довіритель помер і, відповідно, дія усіх довіреностей, виданих ним раніше на третіх осіб, у тому числі на позивача припинили дію у просторі та часі. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 6.10.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. 16.10.2025 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. Цього ж дня надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача. 21.10.2025 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову та цього ж дня надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача. Від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача та ухвалення судового рішення у підготовчому судовому засіданні. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 Цивільного процесуального кодексу України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За вказаних обставин, вважаючи на повне визнання позову відповідачем, прохання сторін розглядати справу за їх відсутності, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 15.10.2024 [PERSON] видав довіреність на ім`я [PERSON] , згідно якої останній має право представляти його інтереси та вести від його імені справи з усіх питань, що стосуватимуться його як власника належного йому нерухомого майна, а саме: нежитлового приміщення [ADDRESS] ; будь-яких машиномісць в паркінгу, які знаходяться в будинку [ADDRESS] ; нежитлового приміщення, група приміщень № 2 (в літ. А) в будинку [ADDRESS] , укладати дозволені законом правочини (договори, угоди) по використанню, управлінню та розпорядженню вищевказаним нерухомим майном: продавати, визначати строки та інші умови на свій розсуд, проводити розрахунки, отримувати кошти по укладених договорах, угодах. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. та зареєстрована в реєстрі за № 1059. 19.08.2025 р. між [PERSON] (продавець), від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М. 15.10.2024 та зареєстрованої в реєстрі за № 1059, діяв [PERSON] та [PERSON] ( Покупець 1), від імені якої на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тіщенко Н.М., діяла [PERSON] та громадянином України [PERSON] (покупець 2) , від імені якої на підставі довіреності , засвідченої Сюзаною Храбра , нотаріусом міста Задар, Хорватія , 7 травня 2025 року , за №0V-3609/2025, апостильованої в м.Задар, Муніципальним судом міста Захар, 7 травня 2025 року , за №Оv-І-231/2025, діяв громадянин України [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу приміщення ( група приміщень) нежиле приміщення №220, що розташоване за адресою : [ADDRESS] загальною площею 258,3 м.кв. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] о 04:00 годині, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 20.08.2025, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Захар, Республіки Хорватії серії [NUMBER] . Із вказаного свідоцтва про смерть [PERSON] убачається, що останнє видано в Республіці Хорватія та на ньому вбачається проставляння апостилю. Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право», документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10.01.2002 «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22.12.2003. Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ. Таким чином, Свідоцтвом про смерть [PERSON] , видане 20.08.2025 Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Захар, Республіки Хорватії серії ОІВ № [NUMBER], є дійсним на території України. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (частина 2 статті 11 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 2 статті 16 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 203 ЦК України визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до частини 1 статті 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частина 3 статті 244 ЦК України визначає, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії (частина 1 статті 247 ЦК України). У пункті 6 частини першої статті 248 ЦК України визначено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків. Внаслідок смерті фізичної особи її цивільні права та обов`язки припиняються, а тому припиняється дія довіреності, яка була видана нею. За вчинення правочину з порушенням норм чинного законодавства передбачено настання відповідних наслідків, зокрема визнання вчиненого правочину недійсним. Такий правовий висновок щодо застосування пункту 6 частини першої статті 248 ЦК України викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.09.2020 у справі № 520/5242/18 (провадження № 61-15098св19), від 23.09.2020 у справі № 206/1526/19 (провадження № 61-16480ск19) та від 24.11.2020 у справі № 201/5916/18 (провадження № 61-6054ск20). Судом встановлено, що договори купівлі-продажу приміщення ( групи приміщень) нежитлове приміщення №220 площею 258,3 м.кв., вказаних вище, укладалася фактично у проміжок часу з 9 ранку до 12 години дня 19.08.2025. Апостильованим Свідоцтвом про смерть від 20.08.2025, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Захар, Республіки Хорватії серії ОІВ № [NUMBER] підтверджується смерть [PERSON] [INFO] близько 04:00 години за часом Республіки Хорватії. За київським часом смерть [PERSON] настала близько 05:00 години ранку, тобто, на момент укладання оспорюваного договору купівлі-продажу приміщення ( групи нежитлових приміщень) , довіритель помер. Тобто, всі подальші дії були вчинені [PERSON] на підставі довіреності від 15.10.2024, представництво за якою на підставі пункту 6 частини першої статті 248 ЦК України припинилося у зв`язку зі смертю особи, яка видала довіреність. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на викладене, зважаючи на встановлені судом обставини справи, визнання відповідачами позовних вимог, суд доходить висновку про відсутність у представника [PERSON] - [PERSON] необхідного обсягу цивільної дієздатності продавця за оспорюваними договорами купівлі-продажу та наявність підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними. Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Новак Тамара Валеріївна про визнання недійсним договорів купівлі-продажу в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved