Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсними договорів. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані тим, що 20 травня 2012 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики. Оскільки остання допустила порушення зобов`язань за вказаним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором позики. Рішенням Березанського міського суду Київської області від 24.10.2013 №356/1298/13-ц позовні вимоги позивача задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 717813,15 копійок. Як стверджує [PERSON] , наразі вказане судове рішення перебуває на виконанні в Березанському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). В процесі виконання вказаного вище судового рішення було виявлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0937 га, кадастровий номер 3210400000:01:007:0020 та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва (відсоток готовності 76 %), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 10.10.2011 виконавчим комітетом Березанської міської ради на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Того ж дня КП Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьке бюро технічної інвентаризації» проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] (реєстраційний номер об`єкта 24827001). Проте, 17.10.2008 між чоловіком [PERSON] [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 014/3796/82/77956 строком до 17.10.2018. Того ж дня на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище договором між [PERSON] , яка виступила поручителем [PERSON] було укладено договір іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008, посвідчений Шевчук З.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером № 6761, предметом якого є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0937 га, кадастровий номер 3210400000:01:007:0020 та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва (відсоток готовності 76 %), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . 31.07.2017 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Чернелюх Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 954. Того ж дня між Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Чернелюх Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 962. 20.03.2024 на адресу Березанського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від [PERSON] надійшла заява, якою він повідомив державного виконавця про те, що наразі він є кредитором та іпотекодержателем предмету іпотеки [PERSON] та [PERSON] . Згідно з наданими останнім документами до заяви 08.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № 08122017. Того ж дня між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» та [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимог за договором іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008, посвідченого Шевчук З.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 6761, посвідчений Шевченко І.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1031. Позивач звертає увагу суду на ту обставину, що [PERSON] є батьком [PERSON] , що вказує на те, що зазначений вище договір був направлений на приховання майна [PERSON] від виконання судового рішення про стягнення з неї грошових коштів, тому вчинення такого правочину є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 ЦК України є підставою для визнання якого недійсним відповідно до статті 234 ЦК України. У позовній заяві вказано, що на підставі рішення Березанського міського суду Київської області від 18.04.2018 № 356/732/17 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008 на користь [PERSON] було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0937 га, кадастровий номер 3210400000:01:007:0020 та розташований на ній об`єкт незавершеного будівництва (відсоток готовності 76 %), що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Подальша інформація щодо вжиття [PERSON] заходів, спрямованих на виконання вказаного вище рішення, з відкритих реєстрів відсутня. На думку позивача такі дії відповідача [PERSON] є недобросовісними та зводяться до зловживання правом, як наслідок уникнення сплати боргу його дочкою на виконання рішення Березанського міського суду Київської області від 24.10.2013 № 356/1298/13-ц. Зазначив, що станом на дату звернення до суду з цим позовом вже сплинув і строк пред`явлення виконавчого документа Березанського міського суду Київської області у справі № 356/732/17. В свою чергу новий іпотекодержатель очевидно діє в інтересах боржника і ніколи не надасть згоди на реалізацію предмету іпотеки з метою погашення заборгованості в межах виконавчого провадження № 42410889. Щодо поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом зазначено таке. Рішенням Березанського міського суду Київської області від 24.10.2013 № 356/1298/13-ц позовні вимоги позивача задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на користь останнього заборгованість за договором позики у розмірі 717813, 15 гривень. Наразі вказане судове рішення перебуває на виконанні в Березанському відділі державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Разом з тим, 20.03.2024 на адресу Березанського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від [PERSON] надійшла заява, якою він повідомив державного виконавця про те, що наразі він є кредитором та іпотекодержателем предмету іпотеки [PERSON] та [PERSON] . До вказаної заяви [PERSON] долучив копії договору купівлі-продажу прав вимог за договором іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008, посвідченого Шевчук З.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 6761 від 08.12.2017, посвідчений Шевченко І.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим номером 1031, з тексту яких, в свою чергу, вбачається, що ще 31.07.2017 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Чернелюх Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстрованим № 954. А того ж дня між Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» було укладено договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Чернелюх Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу з реєстровим № 962. За таких обставин позивач вважає моментом порушення його прав саме 20.03.2024. [PERSON] звертає увагу суду на те, що він не є стороною жодного з перелічених вище договорів, а тому об`єктивно не міг знати про їх існування. Матеріали виконавчого провадження також не містили копій вказаних договорів включно до 20.03.2024. Відтак, строк для звернення до суду з вказаним позовом позивача вважає пропущеним ним з незалежних від нього причин та таким, що підлягає поновленню. Таким чином, [PERSON] просить поновити йому строк звернення до суду з вказаним позовом. Визнати недійсним договір купівлі-продажу прав вимоги № 081220217 від 08.12.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» та [PERSON] . Визнати недійсним договір про відступлення прав вимог за договором іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008, посвідченого Шевчук З.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 6761 від 08.12.2017, посвідчений Шевченко І.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 1031. Стягнути з відповідачів солідарно понесені позивачем судові витрати. До позовної заяви долучено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, згідно з яким всього заплановано витрат правничу допомогу на суму 49 000,00 гривень та 2422,40 гривень витрат зі сплати судового збору, всього: 51 422,40 гривень (а.с. 45-46). Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 01.08.2024 вказану вище позовну заяву було залишено без руху, надавши позивачу строк в 10 (десять) днів з дня вручення копії даної ухвали для усунення недоліків. 08.08.2024 ухвалою Березанського міського суду Київської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 16.01.2025 відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Чередніченко Наталії Вікторівни про залишення без розгляду відзиву на позовну заяву у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсними договорів. 03.03.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті, про що винесено відповідну ухвалу суду. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 31.03.2025 було ухвалено повернутися до стадії підготовчого судового засідання у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсними договорів. 31.03.2025 Березанський міський суд Київської області виніс ухвалу, якою задоволив клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Чередніченко Н.В. про витребування доказів, витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (01010, м. Київ, вул. Левандовська, 3-В) належним чином завірені копії: 1) договору купівлі-продажу прав вимоги № 08122017 від 08.12.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» та [PERSON] ; 2) договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008, посвідченого Шевчук З.М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим № 6761 від 08.12.2017. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 05.06.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено вказану вище цивільну справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання, до суду не з`явився. Представник позивача адвокат Чередніченко Н.В. належним чином повідомлена про місце, дату і час судового засідання, до суду не з`явилася. Представник позивача адвокат Рева І.О., участь якої у судовому засіданні була забезпечена в порядку ст. 212 ЦПК України, позов підтримала і просила його задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не направив свого представника. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання, до суду не з`явився. Представник відповідача [PERSON] адвокат Седун Д.В., участь якої у судовому засіданні була забезпечена в порядку ст. 212 ЦПК України, просила суд відмовити у задоволенні позову з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву та у письмових тезах на судові дебати. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , [PERSON] , належним чином повідомлені про місце, дату і час судового засідання, до суду не з`явилися. Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог ЦПК України. Відповідач [PERSON] скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, та 21.10.2024 представник відповідача адвокат Седун Д.В. через систему «Електронний суд» подала відзив на позовну заяву. Так, у відзиві вказано щодо відсутності правовідносин між відповідачем та позивачем, а тому відсутності права будь-яких вимог до відповідача (відповідачів) та відсутності порушення прав позивача. У зв`язку з цим зазначила, що із позовної заяви випливає, що правовідносини виникали між: [PERSON] та [PERSON] договір позики від 20 травня 2012 року; АТ «Райффайзен банк» та [PERSON] та [PERSON] кредитний договів №014/3796/82/77956 від 17.10.2008 року та договір іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008 року; ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» та [PERSON] договір купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2017 року №08122017. Жодних відомостей про правовідносини між [PERSON] та відповідачем немає. Відповідач [PERSON] відомостями щодо будь-яких спірних зобов`язань [PERSON] та іншими особами не володів: не мав такого ні права, ні обов`язку. [PERSON] є дорослою особою та самостійно несе відповідальність за будь-які свої правовідносини учасником яких вона є, відношення до них [PERSON] не має. Позивач стверджує, що ніби-то договір купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2017 року № 08122017 укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» та [PERSON] є таким, що спрямований на приховання цього іпотечного майна від нього як від кредитора боржника [PERSON] . Однак такі твердження підлягають критиці та спростуванню: це є припущенням, нічим не доведеним, а згідно ст.6 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; відсутня законодавча заборона на здійснення такого правочину між відповідачем та його дочкою; незрозумілим є суть порушення «приховання» об`єкту нерухомості від позивача, про цей об`єкт йому достеменно відомо як мінімум з початку виконавчого провадження в 2014 році. Представник відповідача у відзиві вказує, що в результаті визнання оспорюваного договору недійсним об`єм прав та повноважень позивача не зміниться: майно, як перебувало в іпотеці, так і залишиться в такому статусі. У відзиві зазначено, що в позовній заяві, окреслюючи ніби-то фіктивність правочину, позивач зазначає, що в матеріалах справи виконавчого провадження № 42410888 відсутні докази здійснення оплати [PERSON] за договором купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2017 року №08122017. Це твердження позивача, на думку адвоката Седун Д.В., є неправдивим, оскільки відповідно до квитанції № 18489409 від 08.12.2017 року [PERSON] здійснено оплату на рахунок ТОВ «ФК «Авістар» в сумі 30 000 грн з призначенням платежу: «сплата за договором № 08122017 купівлі-продажу права вимоги від 08 грудня 2017 року». Копія квитанції прикладається. Ця вартість співпадає з тією, що вказана в договорі про відступлення права вимоги, а саме п. 4.1. При цьому у відповідача, який взагалі не є учасником виконавчого провадження, не було обов`язку надавати до виконавчого провадження такі документи. Крім того, представник відповідача Седун Д.В. просить врахувати те, що преюдиційний характер обставин справи, встановлених у судовому рішенні, що набуло законної сили, виявляється, зокрема, в тому, що суд враховує такі обставини, навіть якщо це судове рішення не було виконано фактично (згідно з постановою Верховного Суду від 20 січня 2022 року у справі № 480/1390/19). Відповідно до рішення Березанського міського суду Київської області у справі № 356/732/17 від 18.04.2018 року (прикладається) встановлено: «Згідно договору відступлення права вимоги № 31072017 від 31.07.2017 року укладеного між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар», остання стала єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними договорами та договорами іпотеки, зокрема за кредитним договором №014/3796/82/77956 від 17.10.2008 року та договором іпотеки до кредитного договору №014/3796/82/77956 від 17.10.2017 року. Згідно договору купівлі-продажу прав вимоги №08122017 від 08.12.2017 року укладеного між ТзОВ «Фінансова компанія «Авістар» та [PERSON] , останній став єдиним власником всіх прав вимоги за кредитним договором №014/3796/82/77956 від 17.10.2008 року та договором іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008 року». Дане рішення має важливе значення для вирішення спору в даному провадженні, адже ним судом в складі суду [PERSON] фактично: констатовано законність договору купівлі-продажу прав вимоги №08122017 від 08.12.2017 року та договору про відступлення прав вимоги за договором про іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008 року»; вирішено по суті питання звернення стягнення на предмет іпотеки. Навіть з таких міркувань позовна заява не може бути задоволена, адже правову визначеність втратить дане рішення суду від № 356/732/17 від 18.04.2018 року, яке набрало законної сили більше 6 років, на що у суду нема повноважень, адже те рішення підлягає виконанню. Щодо спливу строку позовної давності у відзиві зазначено таке. Відповідно до ст. 257 ЦК Ураїни загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Датою договору є 08.12.2017 року. Трирічний строк позовної давності спливає 08.12.2020 року. Відомості про нового іпотекодержателя відображені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно з 08.12.2017 року. Такі відомості є відкритими та їх можна отримати за реквізитами: ПІБ [PERSON] , або її ІПН та власне за адресою об`єкта який перевіряється. Тобто у виконавчому провадженні № 42410888, де стягувачем є [PERSON] , а боржником [PERSON] протягом всього часу виконавчого провадження (а це більше 10 років) стягувач був обізнаний про наявність обтяження майна [PERSON] іпотекою, яка, до речі, виникала ще в 2008 році, тобто до укладення договору позики між [PERSON] та [PERSON] , і станом на дату розгляду справи судом цей статус нерухомого майна [PERSON] не змінювався взагалі, незважаючи на зміну кредиторів в кредитному зобов`язанні. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим. [PERSON] звертає увагу суду на подвійну позиції позивача: коли мова йде про суть предмету договору купівлі-продажу прав вимоги № 08122017 від 08.12.2017 року та договору про відступлення прав вимоги за договором про іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008 року, то позивач зазначає про те, що цей договір прямо стосується його прав; коли мова йде про строк позовної давності, то позивач займає позицію, що він не має відношення до даного договору, тому так запізно довідався про ніби-то порушення свого права. У випадку дійсного добросовісного контролю виконавчого провадження, у позивача була реальна безперешкодна можливість довідатися про зміну кредитора у зобов`язанні. Перешкод здійснити перевірку стану (статусу) нерухомого майна [PERSON] хоча б 1 раз в рів у позивача не було. Тобто щодо даної ситуації чітко може бути застосована конструкція «міг довідатися», протилежного не доведено. Відтак, представник відповідача [PERSON] адвокат Седун Д.В у відзиві просить вважати неповноважним адвоката Чередніченко Н.В. щодо здійснення представництва в даній справі до надання нею повноважень представника у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 62 ЦПК України належного ордеру. Відмовити у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: [PERSON] про визнання договорів недійсними (т. 1, а.с. 150-156). Відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, та не подав відзив на позовну заяву. 21.01.2025 засобами поштового зв`язку до суду надійшли пояснення третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані за вх. № 219 та № 220, відповідно (т. 2, а.с. 52-53; 55-57). У даних поясненнях відображені тези, які містяться у відзиві на позовну заяву, поданому 21.10.2024 представником відповідача [PERSON] адвокатом Седун Д.В. 20.01.2026 через систему «Електронний суд» представником відповідача [PERSON] адвокатом Седун Д.В. було подано клопотання про виступ представника у судових дебатах та надано письмові тези на судові дебати, зареєстровано за вх. № 341 від 21.01.2026 (т. 3, а.с. 146-148). В даних тезах адвокат Седун Д.В., крім того, що вона зазначала вже у відзиві на позовну заяву вказує, зокрема, наступне. Звертає увагу на ту обставину, що не здійснення [PERSON] реалізації свого права як нового іпотекодержателя належить виключно до його волі вчинення тих чи інших дій. Також вказує, що позивачем в ході судового розгляду не доведено належними та допустимими доказами, що визнання недійсними оспорюваних договорів призведе до захисту чи відновлення його прав. Так, в такому випадку іпотечне зобов`язання як іпотекодержателя перейде до ТОВ «ФК «Авістар», що взагалі не свідчить про будь-який вплив на правовідносини між [PERSON] та [PERSON] : майно як мало обтяження, так і матиме його. Ця ж обставина в свою чергу підкреслює обраний неефективний спосіб захисту позивачем, адже визнання договорів недійсними не призведе до зміни обсягу правовідносин між [PERSON] та [PERSON] . Як зазначено в письмових тезах представника відповідача, всі посилання сторони на те, що нібито їх сторона може врегулювати стягнення з [PERSON] через ТОВ «ФК «Авістар» є припущеннями, які не підтверджуються доказами. Разом з тим, [PERSON] підкреслює, що належними доказами сторона позивача не довела наявність родинного зв`язку між відповідачем та [PERSON] . Надані роздруківки ніким не підписані, ніким не завірені. Жодним належним доказом не доведено, що [PERSON] діяв недобросовісно. Всі ці твердження є припущеннями. Отже, як у відзиві на позовну заяву, так і в письмових тезах, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно з копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 11.03.2014, винесеної державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Березанського міського управління юстиції Юхименком М.В., у виконавчому провадженні ВП № 42410889, 11.03.2014 відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 356/1298/13-ц, виданого 11.11.2013 Березанським міським судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] загальної суми боргу в розмірі 717 813,15 грн., заява про примусове виконання подана 06.03.2014. Боржник: [PERSON] , [INFO] , стягувач: [PERSON] (т. 1 а.с. 22). Як вбачається з копії листа [PERSON] від 20.03.2024, адресованого ним начальнику Березанского міського відділу Державної виконавчої служби у Київській області Іораш С.М., [PERSON] повідомив, що 17.10.2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/3796/82/77956 з метою забезпечення якого між [PERSON] , укладено договір іпотеки від 17.10.2008, зареєстрований № 6761. Відповідно до договору іпотеки [PERSON] передала в іпотеку: земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0937 га кадастровий №3210400000:01:007:0020, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; об`єкт незавершеного будівництва, 76% готовності, реєстраційний № 24827001, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з набуттям права вимоги до [PERSON] та за договором іпотеки до [PERSON] , [PERSON] є кредитором та іпотекодержателем предмету іпотеки (т. 1, а.с. 23). Відповідно до копії договору іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008, Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець), що виступає майновим поручителем [PERSON] (боржник), уклали цей договір, предметом якого згідно з п.п. 1 п. 1 є забезпечення вимоги іпотекодержателя, що витікають із кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008, укладеного між іпотекодержателем та боржником, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, за умовами якого боржник зобов`язується перед іпотекодержателем повернути кредит в розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 копійок до 17 жовтня 2018 року, сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати інші умови кредитного договору та відшкодувати іпотекодержателю всі можливі збитки, понесені ним внаслідок невиконання чи неналежного виконання умов кредитного договору (т. 1, а.с. 24-26). Як передбачено п. п. 1.2 п. 1 договору іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008, предметом іпотеки є нерухоме майно, що буде належати на праві власності у майбутньому: земельна ділянка будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, загальною площею 0,0937 га, кадастровий номер 3210400000:01:007:0020, що розташована за адресою: [ADDRESS] (предмет іпотеки), який належить іпотекодавцю відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ № 240439, виданого 17 червня 2008 року Відділом земельних ресурсів в місті Березані Київської області на підставі рішення Березанської міської ради від 07.03.2008 № 308-21-V та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833600329; об`єкт незавершеного будівництва 76 % готовності, реєстраційний № 24827001, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , (предмет іпотеки 2), який належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ № 240439, виданого 17 червня 2008 року Відділом земельних ресурсів в місті Березані Київської області на підставі рішення Березанської міської ради від 07.03.2008 № 308-21-V та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010833600329, та зареєстроване Переяслав-Хмельницьким Бюро технічної інвентаризації 24 вересня 2008 року. Матеріали справи містять копію Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Переяслав-Хмельницьке бюро технічної інвентаризації», номер витягу: 31600772, дата: 10.10.2011, реєстраційний номер: 24827001, тип об`єкта: житловий будинок, 2009 рік побудови з господарськими будівлями та спорудами, кадастровий номер: 010833600329, тип земельної ділянки: земельна ділянка, адреса об`єкта: [ADDRESS] , тип речового права: право власності, власник: [PERSON] , форма власності: приватна, частка 1/1 (т. 1, а.с. 30). До позовної заяви долучено копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 101355469 від 24.10.2017, щодо об`єктів: реєстраційний номер 178803532104, житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3210400000:01:007:0020, та земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 178684532104, кадастровий номер: 3210400000:01:007:0020, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), адреса: [ADDRESS] , з якої вбачається, що до реєстру внесено відомості про державну реєстрацію іпотеки, номер запису про іпотеку: 2836488, 17.10.2008, договір іпотеки: серія та номер 6761, виданий 17.10.2008, іпотекодержатель: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авістар», боржник: [PERSON] , майновий поручитель: [PERSON] ; номер запису про обтяження: 2836567, дата та час державної реєстрації: 17.10.2008, вид обтяження: заборона на нерухоме майно; особа, майно/права якої обтяжуються: [PERSON] . Відомості з Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження: 8088094, тип обтяження: іпотека, зареєстровано: 17.10.2008, реєстратором: приватний нотаріус Шевчук З.М., підстава обтяження: договір іпотеки, 6761, 17.10.2008, об`єкт обтяження: земельна ділянка, адреса: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки: 3210400000:01:007:0020; об`єкт незавершеного будівництва, 76 % готовності, земельна ділянка, адреса: [ADDRESS] , номер РПВН: 24827001, кадастровий номер: 010833600329, (т. 1, а.с .26-29). 08 грудня 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (продавець) та [PERSON] (покупець) уклали договір купівлі-продажу прав вимоги № 08122017, згідно з п.п. 1.1 п. 1 якого у відповідності до умов цього договору продавець зобов`язується передати покупцю право вимоги до боржника за кредитними договорами, а покупець зобов`язується прийняти зазначене вище право вимоги та сплатити продацю грошові кошти в порядку та розмірі, передбачених статтею 4 цього договору (т. 1, а.с. 31-32). Додатком № 1 до договору № 08122017 купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2017 є Реєстр прав вимоги, що відчужуються продавцем покупцю, за договором № 08122017 купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2017, копію якого додано до позовної заяви (т. 1, а.с. 33). Реєстр прав вимоги, містить кредитний договір № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008, боржник: [PERSON] та договір поруки № 22030133648 від 17.10.2008, боржник: [PERSON] . Згідно з копією акту прийому-передачі документів від 08.12.2017 продевець: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» та покупець: [PERSON] склали цей акт прийому-передачі документів про те, що у відповідності та на виконання п.п. 3.3 договору № 08122017 купівлі-продажу прав вимог від 08.12.2017, укладеного між продавцем та покупцем, продавець передає, а покупець отримує такі документи: кредитний договір № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008, договір укладений з: [PERSON] , оригінал; додаткова угода до кредитного договору №1 від 29.05.2009, договір укладений з: [PERSON] , оригінал; договір поруки № 22030133648 від 17.10.2008, договір укладений з: [PERSON] , оригінал; договір іпотеки № 6761 від 17.10.2008, укладений з: [PERSON] , оригінал; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 93397597 від 01.08.2017, оригінал; матеріали претензійно-позовної роботи, оригінали та копії (т 1, а.с. 34). З копії договору про відступлення прав вимог за Договором іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008, посвідченого 17.10.2017, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевчук З.М., за реєстровим №6761 від 08.12.2017, вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (іпотекодерджатель) та [PERSON] (новий іпотекодержатель) уклали цей договір, відповідно до п.п 1.1-1.2 п. 1 якого, відповідно до статті 512 ЦК України та статті 24 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права вимоги та всі інші права за договором іпотеки, що належать іпотекодержателю на підставі: Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. 31 липня 2017 року за реєстровим № 954; Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Комерційний індустріальний банк» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар», посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черленюх Л.В. 31 липня 2017 року за реєстровим № 962. Відступлення права вимоги за цим договором відбувається між іпотекоджержателем та новим іпотекоджержателем на підставі договору № 08122017 купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2017, який укладено між ними (т 1, а.с. 35-36). На пітвердження того, що [PERSON] , [INFO] , є батьком [PERSON] , [INFO] , позивачем надано копію актового запису про народження № 43 від 03.03.1984 (т 1, а.с. 37-38). Згідно з копією актового запису про шлюб серії № 126 від 16 вересня 2006 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: [PERSON] (т 1, а.с. 39-40). Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України). В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного. Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (постанова Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року у справі № 761/12692/17, провадження № 61-37390свп18). Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17, провадження № 61-17583св20). До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі) (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 21 грудня 2021 року в справі № 148/2112/19, провадження № 61-18061св20). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22). Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача. Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Щодо визнання договору недійсним. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, провадження № 61-550св22). При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України). Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)». Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19, провадження № 61-1272св20). Необхідно розмежовувати конкурсне оспорювання та позаконкурсне оспорювання фраудаторних правочинів. Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України». Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23) зазначено, що договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису. Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа). Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20, провадження № 61-2612св23). Відповідно до правової позиції викладеній у Постанові КГС ВС від 18.04.2024 року у справі № 907/935/21 щодо критеріїв (ознак) за якими правочин може бути кваліфікований як фраудаторний Верховним судом зазначено таке. Фраудаторні угоди - це угоди, що завдали шкоди боржнику (як приклад, угода з метою виведення майна). Мета такого правочину в момент його укладання є прихованою, але проявляється через дії або бездіяльність, що вчиняються боржником як до, так і після настання строку виконання зобов`язання цілеспрямовано на ухилення від виконання обов`язку. Фраудаторним правочином може бути як оплатний (договір купівлі-продажу), так і безоплатний договір (договір дарування), а також може бути як односторонній, так і двосторонній чи багатосторонній правочин. Формулювання критеріїв фраудаторності правочину залежить від того, який правочин на шкоду кредитору використовує боржник для уникнення задоволення їх вимог. Зокрема, але не виключно, такими критеріями можуть бути: - момент вчинення оплатного відчуження майна після відкриття провадження судової справи, відмови в забезпеченні позову і до першого судового засіданні у справі); - контрагент, з яким боржник вчинив оспорювані договори (родичі боржника, пов`язані або афілійовані юридичні особи); - (ринкова, неринкова ціна), і цей критерій має враховуватися. Верховний Суд у своїй постанові від 05 січня 2024 року справі № 761/40240/21 зауважив, що: недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається. Відповідно усталеної практики Верховного Суду, відображеної зокрема в постановах від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18, 27 квітня 2023 року у справі №461/4033/20, правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). Обов`язок доведення відповідних обставин покладається на позивача. Судом встановлено, що звертаючись до суду позивач вказує, що рішенням Березанського міського суду Київської області від 24.10.2013 позовні вимоги останнього задоволено частково та стягнуто з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 717813 грн. 13 коп. В процесі виконання вказаного рішення, було встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка та розташований на ній об`єкт незавршеного будівництва. Разом з тим, було встановлено, що за 5 (п`ять) років до зазначеного вище судового рішення 17.10.2008 між чоловіком [PERSON] [PERSON] та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №014/3796/82/77956, на забезпечення виконання зобов`язання якого між [PERSON] , яка виступила майновим поручителем [PERSON] , та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір іпотеки до кредитного договору. 31.07.2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк» було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки. Також цього дня було укладено договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар». 08.12.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» та [PERSON] укладено договір № 08122017 купівлі-продажу прав вимоги, згідно з яким до [PERSON] перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором №014/3796/82/77956 від 17.10.2008 до боржника [PERSON] . Суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується вказана хронологія подій. Разом з цим, слід підкреслити, що на момент укладення кредитного договору №014/3796/82/77956 від 17.10.2008 та договору іпотеки до кредитного договору №014/3796/82/77956 від 17.10.2008 відповідач [PERSON] не мала статусу боржника як відповідача за судовим рішенням від 24.10.2013. Суд також зазначає, що нерухоме майно, яке було належне на праві власності [PERSON] (земельна ділянка та об`єкт незавершеного будівництва) за декілька років (з 17.10.2008) до винесення рішення суду про стягнення з останньої на користь [PERSON] заборгованості за договором позики від 20.05.2012, вже перебувало в іпотеці як засіб забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] перед ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" (т. 1 а.с. 24-26) і в подальшому для задоволення своїх грошових вимог за рахунок вартості заставленого нерухомого майна ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" відступив право вимоги на це майно ПАТ "Комерційний індустріальний банк" 31.07.2017, який в свою чергу відступив право вимоги на це майно ТОВ "ФК "Авістар" 31.07.2017, і вже останнє відступило право вимоги [PERSON] (т. 1 а.с. 35). У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено таке: «Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Окрім цього, позивач стверджує, що дії відповідача [PERSON] (батька [PERSON] ) є недобросовісними та зводяться до зловживання правом, як наслідок уникнення сплати боргу його дочкою на виконання рішення Березанського міського суду Київської області від 24.10.2013 року №356/1298/13-ц. Однак не надав до суду доказів умисного характеру дій відповідачів або їх зв`язку із порушенням його прав, не надав доказів, які б підтверджували неможливість реалізації його прав, чи факт перешкоджання з боку відповідачів. При цьому, свої доводи позивач обґрунтовує лише на припущеннях, що не є достатньою підставою для задоволення позову згідно ст. 81 ЦПК України. Позивач просить суд визнати недійсними договір купівлі-продажу прав вимоги № 081220217 від 08.12.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» та [PERSON] та договір про відступлення прав вимог за договором іпотеки до кредитного договору № 014/3796/82/77956 від 17.10.2008. Стосовно вказаних вимог суд зазначає, що визнання недійсними вищезгаданих договорів жодним чином не вплине на можливість отримати заборговані кошти з [PERSON] , так як майно, про яке йде мова в оспорюваних договорах, ще з 17.10.2008 перебувало в іпотеці (первинний кредитор - ВАТ "Райффайзен Банк Аваль") і саме іпотекодержатель у разі непогашення перед ним заборгованості, яка забезпечена нерухомим майном, має переважне право на отримання задоволення своїх грошових вимог за рахунок заставленого майна. Відступлення права вимоги за вказаним договором іпотеки жодним чином не порушує права кредитора [PERSON] в правовідносинах із боржником [PERSON] , які між ними виникли 20.05.2012 і правову оцінку яким було надано в рішенні Березанського міського суду Київської області 24.10.2013 у справі № 3556/1298/13-ц. Суд враховує, що при фраудаторному характері боржник вчиняє правочин, спрямований на зменшення свого майна з метою приховування його від звернення стягнення кредиторів. Фраудаторний правочин має за мету завдати шкоди інтересам кредиторів, їх майновим правам. Однак, у справі, що розглядається, відповідач реалізував своє право на розпорядженням його майном, не перебуваючи у договірних чи інших відносинах із позивачем, не будучи його боржником та не перебуваючи з останнім у будь яких відносних (у таких правовідносинах конкретно визначено обидві сторони уповноважену і зобов`язану). Конструкція фраудаторного правочину передбачає його вчинення на шкоду кредитору для уникнення чи унеможливлення, зокрема, сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису. На момент укладення оспорюваних договорів, позивач та відповідач не були кредитором чи боржником по відношенню один до одного. За таких обставин підстави для визнання оспорюваних правочинів з мотивів їх фраудаторності відсутні. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач при пред`явленні позову до суду сплатив судовий збір в сумі 2422,40 гривень (т. 1, а.с. 1-2). Крім того, у порядку розподілу судових витрат позивач просить суд стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу. Щодо цього зазначено, що в зв`язку з розглядом даної справи позивач планує понести судові витрати у розмірі 51422,40 грн., а всього заплановано витрат на правничу допомогу 49000,00 грн. (т. 1, а.с. 45-46). Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). В силу приписів ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Враховуючи вищевикладене, суд з огляду на відмову в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed