Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 20.09.2022 [PERSON] набула право власності на квартиру, яка розташована по [ADDRESS] . Перехід права власності відбувся на підставі нотаріально посвідченого договору дарування зазначеної квартири. В липні 2024, позивач [PERSON] звернулась до ЦНАПу у м. Володимирі щодо реєстрації місця проживання її неповнолітнього сина. Однак позивачу було відмовлено у реєстрації у зв`язку з тим, що на квартиру накладено арешт. Надалі, позивач звернулась до нотаріуса, де дізналась, що арешт на вищезазначену квартиру накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського районного управління юстиції у Волинській області від 22.07.2002 [PERSON] (на даний час Володимирський відділ державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції). Позивач зверталась до Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідача та Міністерства юстиції України з заявами про зняття арешту з нерухомого майна та наданням інформації про те коли та на підставі чого був накладений арешт на квартиру [PERSON] . Відповідач листом № 169882 від 04.11.2024 повідомив позивача, що арешт на зазначену квартиру, яка раніше належала [PERSON] накладено постановою від 22.07.2002 року державного виконавця ДВС Володимир-Волинського району Авраменко Н.В. Як вбачається з листа № 468595-1572 від 20.09.2002 приватного нотаріуса Іванової Л.П. станом на 11 год. 57 хв. 20.09.2002 набута [PERSON] квартира під забороною не перебувала. Тобто, вищезазначена квартира [PERSON] відчужена [PERSON] через два місяці після винесення державним виконавцем постанови про арешт майна (22.07.2002 арешт квартири, 20.09.2002 посвідчено договір дарування квартири). Однак на момент дарування квартири, у відповідні державні реєстри інформацію про арешт квартири внесено не було, що підтверджується листом нотаріуса. Листом Володимирський відділ державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.10.2024 № 154158 позивача було повідомлено, що виконавчих документів про стягнення боргу з неї на виконанні не перебуває. Також, листом Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.12.2024 № 192960, позивача було повідомлено, що арешт квартири [ADDRESS] було накладено по постанові державного виконавця від 22.07.2002 у межах виконавчого провадження про стягнення аліментів з [PERSON] . Згідно з постанови державного виконавця від 22.11.2002, арешт є чинний (реєстраційний номер обтяження 6700544). Позивач вважає, що накладений арешт на майно позивача порушує його законні права та інтереси як власника майна, а тому просить зняти даний арешт. Представник позивача в судове засідання подав заяву в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась подала заяву, подала заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає. Дослідивши та оцінивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Фактичні обставини справи та правовідносини. Судом встановлено, що 20.09.2022 [PERSON] набула право власності на квартиру, яка розташована по [ADDRESS] . Дана обставина підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування від 20.09.2022. У договорі дарування зазначено, що відсутні заборони (арешт) на відчужувану квартиру. В липні 2024 позивач [PERSON] звернулась до ЦНАПу у м. Володимирі щодо реєстрації місця проживання її неповнолітнього сина. Однак позивачу було відмовлено у реєстрації у зв`язку з тим, що на квартиру накладено арешт. Із листа Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.11.2024 вбачається, що арешт на вищезазначену квартиру накладено постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Володимир-Волинського районного управління юстиції у Волинській області від 22.07.2002 в межах вимконавчого провадження про стягнення аліментів з [PERSON] . Листом № 468595-1572 від 20.09.2002 приватного нотаріуса Іванової Л.П. підтверджується, що станом на 11 год. 57 хв. 20.09.2002 набута [PERSON] вищевказана квартира під забороною не перебувала. Таким чином, на момент дарування квартири, у відповідні державні реєстри інформацію про арешт квартири внесено не було, що підтверджується вищевказаним листом нотаріуса. Із листа Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 04.10.2024 № 154158 вбачається, що виконавчих документів про стягнення боргу з [PERSON] на виконанні не перебуває. Разом з цим, з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на нерухоме майно, а саме: квартиру яка розташована за адресою [ADDRESS] накладено арешт: підстава обтяження постанова, 1311, 22.07.2002, винесена державним виконавцем відділом ДВС Володимир-Волинського міського управління юстицію Авраменко Н.В., реєстраційний номер обтяження № 6700544. Згідно з листа Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 05.12.2024 № 192960, арешт квартири [ADDRESS] було накладено по постанові державного виконавця від 22.07.2002 у межах виконавчого провадження про стягнення аліментів з [PERSON] . Згідно з постанови державного виконавця від 22.11.2002, арешт є чинний (реєстраційний номер обтяження 6700544). Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Частиною четвертою ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, частиною п`ятою цієї статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Судом встановлено, що арешт на майно накладений по постанові державного виконавця від 22.07.2002 у межах виконавчого провадження про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] . Тобто, арешт майна був накладений для забезпечення реального виконання рішення суду про стягнення аліментів. Однак станом на день розгляду справи виконавчий документ про стягнення аліментів з [PERSON] в користь [PERSON] не перебуває. Таким чином, рішення суду про стягнення аліментів із [PERSON] в користь [PERSON] реально виконано, а тому відсутні правові підстави для подальшого арешту цього майна. Враховуючи зазначені вище обставини, оцінивши всі докази в сукупності,суд дійшов висновку, що накладений арешт на належне [PERSON] майно порушує її законні права як власника, а тому позов є обгрунтованим і підлягає до задоволення.

Outcome: approved