Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У вересні 2025 до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов МТСБУ (далі - позивач) [PERSON] (далі - відповідач), в якому позивач просив стягнути з відповідача 138388,20 грн матеріальної шкоди та судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , 15.04.2024 року, приблизно о 12 год. 34 хв., керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia Tour», номерний знак [NUMBER] , в м. Києві на регульованому перехресті проспекту Воскресенського та вул. Чорних Запорожців, рухаючись зі сторони вул. Стальського, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не впевнившись у безпеці маневру, завчасно не зайняв відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині, всупереч дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» з крайньої правої смуги, яка вказує напрямок руху праворуч при повороті ліворуч не надав перевагу в русі транспортному засобу «Hyundai Sonatа» номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка рухалася в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення з даним транспортним засобом, що призвело до пошкодження транспортних засобів, заподіяння матеріальних збитків, травмування пасажира транспортного засобу «Hyundai Sonatа» [PERSON] та порушення п. п. 2.3Б, 10.1, 10.4, 16.6, 8.4, д.з. 5.16 дод.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 1007.2024 року у справі №755/8999/24 визнано [PERSON] винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. На момент ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортів. Потерпілий (власник пошкодженого автомобіля «Hyundai Sonatа» номерний знак [NUMBER] , звернувся до МТСБУ з заявою про виплату страхового відшкодування, та отримав регламентну виплату в розмірі 136008,20 грн. Крім цього, позивач поніс витрати на встановлення розміру збитків та збір документів в сумі 2380,00 грн В добровільному порядку відповідач кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою суду від 22.09.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в позовній заяві просить розглянути справу за його відсутності, задовольнити позовні вимоги, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, але про дату і час розгляду справи по суті повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзиву або заперечень до суду, одночасно з направленням його учасникам справи, не направив. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , 15.04.2024 року, приблизно о 12 год. 34 хв., керуючи транспортним засобом «Skoda Octavia Tour», номерний знак [NUMBER] , в м. Києві на регульованому перехресті проспекту Воскресенського та вул. Чорних Запорожців, рухаючись зі сторони вул. Стальського, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не впевнившись у безпеці маневру, завчасно не зайняв відповідне крайнє ліве положення на проїзній частині, всупереч дорожнього знаку 5.16 «Напрямки руху по смугах» з крайньої правої смуги, яка вказує напрямок руху праворуч при повороті ліворуч не надав перевагу в русі транспортному засобу «Hyundai Sonatа» номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , яка рухалася в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі, внаслідок чого відбулося зіткнення з даним транспортним засобом, що призвело до пошкодження транспортних засобів, заподіяння матеріальних збитків, травмування пасажира транспортного засобу «Hyundai Sonatа» [PERSON] та порушення п. п. 2.3Б, 10.1, 10.4, 16.6, 8.4, д.з. 5.16 дод.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 1007.2024 року у справі №755/8999/24 визнано [PERSON] винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Судом достовірно встановлено, що момент скоєння ДТП відповідач не мав Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в зв`язку з чим 17.04.2024 р. власник пошкодженого автомобіля «Hyundai Sonatа» номерний знак [NUMBER] , звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомлення про ДТП, заявою про виплату страхового відшкодування від 31.07.2024 р. Відповідно до Звіту №3918 від 22.05.2024 р. вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Hyundai Sonatа» номерний знак [NUMBER] , з урахуванням ПДВ складає 152577,74 грн. На підставі наказу власнику пошкодженого автомобіля «Hyundai Sonatа» номерний знак [NUMBER] , було здійснено виплату в розмірі 136008,20 грн. Вказані кошти були перераховані згідно платіжної інструкції №942203 від 01.11.2024 р. За складання звіту позивачем було сплачено 2380,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №888085 від 31.05.2024 р. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала. Положеннями ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положенням ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (станом на час виникнення спірних правовідносин), Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно з п. 41.1. а) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. У відповідності з ч. 1 ст. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат. Таким чином, оцінюючи належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування у розмірі 138388,20 грн. Відповідно до ст. 137, 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати, пов`язані зі складанням звіту сумі 2380,00 грн, та судовий збір в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved