Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] , від імені якої діє адвокат Александрук Н.А, звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , яка є особою з інвалідністю І (Б) групи, в твердій грошовій сумі розмірі 8000 гривень щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і на строк інвалідності. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що сторони з 16.09.2005 перебувають у шлюбі, [INFO] народилась дочка [PERSON] . Більше п`яти років сторони проживають окремо. Дочка є особою з інвалідністю з дитинства підгрупи А, встановлений діагноз, який зумовлює сторонній догляд та реабілітацію. На цей час дочка досягла повноліття, однак продовжує навчатись в 11 класі у Вербській ЗОШ І-ІІІ ступенів Дубівської сільської ради Ковельського району, їй встановлена І (Б) група інвалідності з дитинства строком на 1 рік, у зв`язку із стійким порушенням здоров`я, що зумовлюють обмеження життєдіяльності у сферах самообслуговування, пересування, спілкування, навчання, орієнтації та трудової діяльності. Христина потребує матеріальної допомоги від обох батьків. З огляду на вартість харчування, лікування, оздоровлення та відпочинку для дочки позивач змушена звернутись до суду та просить стягнути аліменти на утримання повнолітньої дочки у заявленому розмірі. У відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] заявлені вимоги визнав частково, з урахуванням його стану здоров`я та відсутністю сталого доходу, висловив згоду сплачувати аліменти в розмірі 3000 гривень. На підставі п.3 ч.6 ст.19, ч.1 ст.274 ЦПК України справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги змінила (зменшила) та просила стягувати з відповідача аліменти на дочку в розмірі 4000 гривень. Відповідач [PERSON] змінені позовні вимоги визнав, не заперечив проти їх задоволення. Суд вивчив матеріали справи і перейшов до стадії ухвалення рішення. Датою проголошення рішення є 30.01.2026. Позов належить задовольнити з таких мотивів. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 18.09.2007). На цей час [PERSON] , [INFO] , є повнолітньою. [PERSON] , 2007 року народження, є дитиною з інвалідністю (посвідчення серії [NUMBER] від 30.09.2008). Дочка [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (витяг з реєстру територіальної громади №2023/005857459 від 01.08.2023), і ця обставина відповідачем не заперечується. Згідно із консультаційним висновком спеціаліста №1315 від 07.03.2024 та витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 12.11.2025, [PERSON] , [INFO] , встановлена перша група, підгрупа Б інвалідності з 10.09.2025, інвалідність встановлена на 1 рік. За результатами оцінки у [PERSON] виявлені стійкі порушенням здоров`я, що зумовлюють обмеження життєдіяльності у сферах самообслуговування, пересування, спілкування, навчання, орієнтації та трудової діяльності. Функціональні розлади мають тривалий характер та суттєво знижують рівень повсякденного функціонування. Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). У справах пов`язаних з майновими чи немайновими правами дитини суд діє виключно в інтересах останньої. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з ч. 1, 2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ст.198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно із ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статті 182 СК, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Рекомендований розмір аліментів є орієнтиром для учасників суспільних відносин. Конкретний розмір визначається судом на підставі досліджених доказів. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Розмір аліментів суд визначає з урахуванням найкращих інтересів дітей на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, закон покладає на батьків обов`язок утримувати свою повнолітню дочку (сина) при наявності одночасно трьох умов: дочка (син) є непрацездатними; дочка (син) потребує матеріальної допомоги; батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дочку (сина). Тобто, для виникнення обов`язку матері, батька утримувати повнолітніх дочку, сина необхідна сукупність таких умов: повнолітні дочка, син є непрацездатними, тобто особами з інвалідністю І, ІІ чи ІІІ групи; потребують матеріальної допомоги: під якою розуміється неможливість самостійно забезпечити своє існування та недостатність державної допомоги, пенсії та допомоги у зв`язку з інвалідністю; матір, батько здатні утримувати повнолітніх дочку, сина, тобто їхній заробіток (доходи) дозволяють їм здійснювати таке утримання. Інвалідність - це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю. Якщо у подружжя є дитина, якій після досягнення 18-річного віку продовжили інвалідність або дали групу інвалідності вже після повноліття у зв`язку з хворобою, розвитком здібностей чи каліцтвом, і це призвело до її повної чи часткової непрацездатності, то така повнолітня дитина має право на отримання грошової допомоги від своїх батьків. Вважається, що той з батьків, з яким проживає дитина, бере участь у утриманні дитини за умовчанням, оскільки оплачує комунальні послуги у спільному житлі, купує продукти для загального столу тощо, тобто бере участь у утриманні дорослого сина (дочки) з інвалідністю у добровільному порядку. Відповідно, аліменти на утримання непрацездатної дитини в судовому порядку зазвичай стягують з того з батьків, який проживає окремо від дитини, що подорослішала. Судом беззаперечно встановлено, що повнолітня дочка сторін [PERSON] , [INFO] , є особою з інвалідністю І (Б) групи з дитинства, проживає разом із матір`ю [PERSON] , та за станом свого здоров`я потребує стороннього догляду і матеріальної допомоги у зв`язку з інвалідністю. Відповідач [PERSON] проживає окремо від дочки та згідний сплачувати аліменти на її утримання. Оскільки чинним Сімейним кодексом України не конкретизовано, до якого саме часу батьки зобов`язані утримувати повнолітню доньку, сина з інвалідністю, суд, відповідно до ч. 1 ст.10 СК України, вважає за доцільне застосувати в цій частині правовідносин норму ст.79 СК України, відповідно до якої: якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти призначаються від дня пред`явлення позову, а саме з 16.12.2025. В силу пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача в доход держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20 гривень, від сплати якого позивач звільнений на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved