Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти в розмірі 68516,83 гривень, з яких сума виплаченого грошового відшкодування в порядку регресу 46359,00 гривень, інфляційні втрати у розмірі 5504,58 гривень, пеня у розмірі 15114,83 гривень, 3% річних у розмірі 1538,42 гривні та стягнути судові витрати сума з оплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.05.2023 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія [PERSON] та третьої особи. Відповідач, цивільна-правова відповідальність якого була застрахована у позивача, був визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та постановою суду його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 та ст.124-4 КУпАП. Розрахована сума страхового відшкодування була виплачена потерпілій стороні, у зв`язку з чим на підставі приписів чинного законодавства, -через те, що відповідач покинув місце пригоди, - що є підставою для пред`явлення регресного позову, позивач просить стягнути нараховану суму відшкодування з відповідними нарахуваннями через невчасне виконання грошового зобов`язання. Рух справи Ухвалою Шевченківського районного суду міста Запоріжжя від 18.11.2025р. відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судові засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся судом завчасно та належним чином. Відзиву щодо заявлених позовних вимог або будь-яких заяв від відповідача до суду не надходило. Встановлені судом фактичні обставини у справі та правовідносини сторін 30.05.2023 в м. Запоріжжя по вул.Українській, 52 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу „Chevrolet Captiva» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] з транспортним засобом „Mazda 6» д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . За даним фактом, постановою судді Жовтневого районного суду м.Запоріжжя Пивоварової Ю.О. від 10.07.2023 року по справі №331/3947/23 [PERSON] визнано винуватим у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.122-4, ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу „Chevrolet Captiva» д.н.з. [NUMBER] на дату настання ДТП, була забезпечена в ТДВ „Страхова група „Оберіг" за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспорт засобів № ЕР-211458191. Відповідно до матеріалів страхової справи, ТДВ «Оберіг» здійснило обчислення суми належної до виплати за полісом страхування з урахуванням суми франшизи суми страхового відшкодування. На підставі заяви потерпілого [PERSON] на виплату страхового відшкодування від 26.06.2023 року, позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 46359,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 25.07.2023 року за №6338. Застосовані норми права та висновки суду Частина 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 2.1 ст. 2 зазначеного Закону,відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Разом з тим, відповідно до приписів статті 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України Відповідно до ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до пп. «б» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом без права на керуванню транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За приписами пп. г п.37.1.1. ст.37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після здійснення страхової виплати має право зворотної вимоги до особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду (особи, яка відповідно до закону несе цивільну відповідальність за заподіяну шкоду), якщо дорожньо-транспортна пригода визнана у встановленому законодавством порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, правил дорожнього руху та технічної експлуатації. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 3 ст. 349 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені. Таким чином, у зв`язку із простроченням відповідачем грошового зобов`язання позивачем на суму заборгованості нараховано 3 % річних, інфляційні втрати та пеня, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості. Зважаючи на те, що причиною дорожньо-транспортної пригоди стало порушення ПДР відповідачем, який керував транспортним засобом, а також з урахуванням того, що відповідачем не спростовано своєї вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди допустимими доказами, а також не надано доказів того, що ним хоч у якомусь обсязі виконано свої зобов`язання, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Враховуючи вище викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума виплаченого грошового відшкодування в порядку регресу в розмірі 46359,00 гривень та штрафні санкції, які відповідно до розрахунку складаються з інфляційних втрат у розмірі 5504,58 гривень, три відсотка річних у розмірі 1538,42 гривень. Щодо стягнення пені, суд вважає доцільним, застосовуючи принцип розумності та співмірності, зменшити суму пені до 2874,26 гривень. Щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу суд виходить з такого. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 3-5 статті 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Таким чином, суд вважає, що розмір гонорару адвоката у сумі 7300,00 грн. неспівмірний зі складністю справи, яка відповідно до положень ЦПК України є малозначною, розглядається у порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі матеріалів, а також часом, необхідним представнику позивача для вчинення відповідних процесуальних дій. Враховуючи викладене, суд зазначає, що витрати на професійну правничу допомогу у суму 3000,00 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог ст.141 ЦПК України у пропорційній частці до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial