Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У вересні 2025 із позовом до Вінницького районного суду Вінницької області звернулося ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», яке просило стягнути з [PERSON] на свою користь суму заборгованості в розмірі 60497,33 грн, з яких сума кредиту 10999,98, сума процентів за користування кредитом 43722,35 грн, нараховані позивачем проценти за 35 календарних дні 5775 грн. Мотивувало заявлені вимоги тим, що 10.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено електронний договір № 4637052 про надання споживчого кредиту. В результаті не виконання умов договору з повернення коштів за [PERSON] утворилася заборгованість у сумі 60497,33 грн. У результаті укладеного договору факторингу до позивача перейшло право вимоги за кредитними договорами, одним з боржників є [PERSON] . Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 02.10.2025 позовну заяву передано для розгляду Вінницькому міському суду Вінницької області за підсудністю. Ухвалою суду від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача у судове засідання не з`явився, суду надав заяву у якій просив розгляд справи здійснити у його відсутність, проти заочного порядку вирішення спору не заперечував. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідачка у встановлений судом строк відзив не подала. Враховуючи неявку відповідачки, яка була належно повідомлена про місце, дату та час судового засідання та не повідомила про причини неявки, відсутність відзиву, суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити рішення в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Суд дослідивши надані докази установив, 10.05.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено кредитний договір №4637052. Згідно умов договору сума кредиту склала 10999,98 грн, строк кредиту 360 дні. Знижена процентна ставка склала 0,01 % в день користування кредитом. Стандартна процентна ставка становить 1,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту. Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою складає 3327,55 % річних, орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою склала 70400 грн. 31.03.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі договору факторингу № 31/03/2025 за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до боржників. Одним із таких боржників відповідно до витягу є [PERSON] сума боргу якої складає 60222,33 грн з яких: сума кредиту 10999,98 грн, сума процентів за користування кредитом 43722,35 грн, 5500 грн штрафні санкції. Також позивачем були нараховані проценти за 35 календарних дні в межах строку кредитного договору у сумі 5775 грн. Враховуючи норми чинного законодавства, позивач вважає такими, що не підлягають стягненню з відповідача штрафні санкції 5500 грн, тому не просить суд стягнути з відповідача вказану суму. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. При цьому, абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд дослідивши докази прийшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. До позивача перейшло право вимоги за кредитним договором укладеним між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] . Сторони уклали кредитний договір при цьому погодили усі його істотні умови. Відповідач прострочив взяті на себе зобов`язання у зв`язку з чим утворилася заборгованість яка підлягає стягненню у сумі 60497,33 грн з яких: сума кредиту 10999,98 грн, сума процентів за користування кредитом 43722,35 грн, нараховані позивачем проценти за 35 календарних днів 5775 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 2422,40 грн в рахунок компенсації сплаченого судового збору. При визначенні розміру судових витрат, суд вважає, що заявлена сума є неспівмірною з обсягом проробленої адвокатом роботи. Так враховуючи складність справи, беручи до уваги принципи розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткову компенсацію витрат на правничу допомогу, яку визначити у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved