Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Представник позивача ТзОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» - Руденко К.В. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що 30.08.2024 року між ТзОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №17992, який було укладено у електронній формі. У відповідності до кредитного договору ТзОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» надало [PERSON] кредит у розмірі 7 000 гривень строком на 730 днів зі сплатою відсотків за його користування. Приймаючи умови кредитного договору [PERSON] підтвердила, що ознайомлена із його змістом. На виконання умов кредитного договору позичальнику було перераховано грошові кошти на його рахунок. Відповідно до п.1.3. Кредитного договору, періодичність платежів зі сплати процентів становлять кожні 20 днів, що відображено в Додатку №1 до Кредитного договору. Таким чином, у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 20 днів. Починаючи з 19.09.2024 року, відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 30.08.2024 року, що має відображення у рахунку заборгованості, що порушує умови Кредитного договору, не виконує взятих на себе зобов`язань. Представник позивача просить суд стягнути прострочені до сплати проценти за користування кредитом за період з 30.08.2024 року по 24.10.2025 року, заборгованість по яких становить 29 400 гривень. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.12.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін) за наявними у справі матеріалами. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У свою чергу, відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подала. Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується належними у справі доказами, що 30.08.2024 року між ТзОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №17992, який було укладено у електронній формі (а.с. 24-29). У відповідності до Кредитного договору ТзОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» надало [PERSON] кредит у розмірі 7 000 гривень строком на 730 днів зі сплатою відсотків за його користування. Відповідно до п.1.3. Кредитного договору, періодичність платежів зі сплати процентів становлять кожні 20 днів. Таким чином, у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти періодичними платежами кожні 20 днів. Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 30.08.2024 року. Таким чином, судом встановлено, що заборгованість по несплаченим відповідачем [PERSON] відсоткам за користування кредитом за період з 30.08.2024 року по 24.10.2025 року становить 29 400 гривень. Правовідносини між сторонами регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Надані представником позивача докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. У свою чергу відповідачем [PERSON] не було надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань та які б спростовували заявлені вимоги представника позивача. Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за відсотками є обґрунтований, а отже підлягає до задоволення. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. З матеріалів справи вбачається, що між ТзОВ «ФК «ПРОЦЕНТ» в особі директора Чужової Т.Є. та ФОП [PERSON] , укладено Договір про надання юридичних послуг №03/06/2024 від 30.06.2024 року. Відповідно до Витягу з Реєстру №1 до Акту приймання-передачі наданих послуг №73 до Договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03.06.2024 року, загальний розмір правничих витрат складає 10 000 гривень. Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 року у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved