Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

11.11.2025 позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» звернулось до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 05.10.2017 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 200000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплаті відсотків належним чином не виконав, має заборгованість, яка станом на 20.12.2021 становить 43387,41 грн. та складається з наступних сум: 39237,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4149,97 грн. - заборгованість за штрафними санкціями. 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та позивачем ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено Договір факторингу №4, згідно якого до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором від 05.10.2017. На підставі викладеного, позивач ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на їх користь заборгованість за Кредитним договором від 05.10.2017 в розмірі 43387,41 грн. Представник позивача Плачинда К.О. в судове засідання не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності та надав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.02.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 05.10.2017 між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений Кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 200000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 26% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.5). 20.12.2021 між АТ «Альфа-Банк» та позивачем ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» було укладено Договір факторингу №4, згідно якого до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором від 05.10.2017 (а.с.9-15). Заборгованість відповідача [PERSON] за Кредитним договором від 05.10.2017 станом на 20.12.2021 становить 43387,41 грн. та складається з наступних сум: 39237,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4149,97 грн. - заборгованість за штрафними санкціями (а.с.16-23). Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Оскільки відповідач своєчасно та належним чином свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконав, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторони не звільнені від сплати судового збору Позивачем при пред`явленні позову до суду сплачено судовий збір в сумі 3028 грн. (а.с.1), витрати на сплату якого, у зв`язку із задоволенням позовної заяви, слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Представником позивача до позовної заяви доданий Акт №4 приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025 згідно Договору №03-07/24 про надання правничої допомоги від 03.07.2024 щодо понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з отримання правничою допомогою на суму 9200 грн. (а.с.3524-27). Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Чинне процесуальне законодавство встановило такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19 вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved