Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

17.09.2025 року адвокат Кармазін Г.Д. від імені та в інтересах [PERSON] звернулася до суду з позовом до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону про скасування арешту нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] є власником 1/4 частки квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.05.2006 року відділом управління комунальною власністю виконавчого комітету міської ради на підставі наказу відділу управління комунальною власністю виконавчого комітету міської ради від 14.04.2006 року № 35. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.10.2024 року № 400707119 [PERSON] стало відомо, що на зазначене майно накладено арешт на підставі постанови про накладення арешту на майно обвинуваченого від 08.11.2006 року, заявник Військова прокуратура Житомирського гарнізону Центрального регіону. 13.12.2024 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою про зняття арешту з належної йому 1/4 частки квартири до Житомирської спеціалізованої прокуратури. Листом від 27.12.2024 року йому було надано відповідь про те, що оскільки у кримінальній справі № 06404040 судом було прийнято рішення про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності, цивільний позов за результатами розслідування не заявлявся, конфіскація майна не застосовувалась, тому йому необхідно звернутися до суду із позовом про зняття арешту з майна в порядку цивільного судочинства. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, однак представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не прибув, подали відзив, у якому зазначили, що [PERSON] від кримінальної відповідальності було звільнено, цивільний позов за результатами розслідування не заявлявся, конфіскація майна не застосовувалась, а тому поклалися на розсуд суду. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу у справі [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.05.2006 року відділом управління комунальною власністю виконавчого комітету міської ради на підставі наказу відділу управління комунальною власністю виконавчого комітету міської ради від 14.04.2006 року № 35, на праві власності належить 1/4 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 15, 16). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.10.2024 року вбачається, що постановою про накладення арешту на майно обвинуваченого від 08.11.2006 року, заявник Військова прокуратура Житомирського гарнізону Центрального регіону накладено арешт на 1/4 частини вищевказаної квартири, яка належить [PERSON] (а.с. 17, 23). 13.12.2024 року [PERSON] звернувся з письмовою заявою про зняття арешту з належної йому 1/4 частки квартири до Житомирської спеціалізованої прокуратури (а.с. 24). Листом від 27.12.2024 року йому було надано відповідь про те, що оскільки у кримінальній справі № 06404040 судом було прийнято рішення про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності, цивільний позов за результатами розслідування не заявлявся, конфіскація майна не застосовувалась, тому йому необхідно звернутися до суду із позовом про зняття арешту з майна в порядку цивільного судочинства (а.с. 26). Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна та заборони його відчуження.

Outcome: approved