Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів та просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі однієї третьої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позовні вимоги мотивовано тим, що 12 лютого 2011 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що діти проживають з матір`ю, знаходяться на її повному утриманні, оскільки відповідач не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання дітей, тому позивачка бажає стягувати з відповідача аліменти. Відповідач є здоровим, працездатним, на утриманні інших осіб не має та має матеріальну можливість надавати матеріальну допомогу на дітей та відповідно до закону зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі наведеного, посилаючись на мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину та на рекомендований розмір аліментів на одну дитину, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 листопада 2025 року відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам. 18 грудня 2025 року на адресу Бучацького районного від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що відповідач позов не визнає і заперечує проти його задоволення, у зв`язку із тим, що відповідачу достеменно відомо, що позивачка окремо від дітей у січні 2025 року виїхала за межі України і з того часу більше не поверталася. Натомість неповнолітні діти наразі проживають в Україні разом з дідом та бабцею [PERSON] та [PERSON] , які займаються їх вихованням. За таких обставин, враховуючи те, що позивачка фактично не проживає з дітьми і не займається їх вихованням та утриманням, вона на думку відповідача не має права стягувати з відповідача аліменти. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, згідно поданого клопотання просить суд розглядати справу у її відсутності. Позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі, оскільки діти сторін перебувають на її повному утриманні, відповідач добровільно не бажає приймати участь в утриманні дітей. Представник відповідача у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити з підстав наведених у відзиві. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини. Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. 12.02.2011 між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва серії [NUMBER] . Під час перебування у шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)); [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільській області Управління державної реєстрації Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ)). Як вбачається із довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №194 від 11.09.2025, виданої старостою Старопетликівського старостинського округу, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки №15-09/21/3171 від 08.12.2025 вбачається, що неповнолітні діти [PERSON] , 2011 року народження; [PERSON] , 2014 року народження, зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з інформації, наданої адміністрацією Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 19.5.1/2971-26Вих від 14.01.2026, наданої на виконання ухвали суду, [PERSON] , [INFO] , виїжджала за межі України, зокрема: 16.01.2025 о 13:40 через пункт пропуску «Шегині». Оскільки, між сторонами відсутня домовленість про утримання дітей, позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до роз`яснень, наданих у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.1 і ч.3 181 СК України. Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до вимог статті 182 СК України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Також даною статтею визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Позивач заявила вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем не спростовано доводи позивача, та не надано доказів неможливості сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), не надано доказів добровільної матеріальної допомоги дітям. Аргументи представника відповідача про те, що позивачка разом із дітьми не проживає, оскільки їздить за кордон, а діти в той час мешкають із матір`ю та батьком позивачки, тому вона не має права на стягнення аліментів з відповідача суд оцінює критично з огляду на наступне. Як встановлено судом, діти сторін зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] , за цією ж адресою зареєстрована позивачка. Позивачка зазначає, що діти знаходяться на її повному утриманні, відповідач добровільної допомоги не надає. У свою чергу, відповідач будь-яких доказів утримання дітей та участі у їх вихованні на спростування доводів позовної заяви не надав. Той факт, що позивачка їздить за кордон не звільняє батька від визначеного законодавством обов`язку утримувати своїх дітей. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дітей аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, що буде достатнім для забезпечення дітям належних умов для фізичного, духовного та культурного розвитку, а також відповідатиме чинному законодавству, не порушуючи також інтересів і становища, як відповідача так і позивача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей на підставі норм статті 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн, за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved