Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції та вимоги позивача Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем вона перебуває в шлюбі з 07.04.2020, під час якого [INFO] у них народилася донька [PERSON] . Приблизно після народження дитини сімейні відносини між подружжям поступово погіршувалися, почали виникати конфлікти через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на фундаментальні сфери життя. Атмосфера постійних конфліктів та психологічної напруги почала негативно впливати не лише на неї, але й на дитину, яка ставала свідком сварок. Збереження шлюбу за таких умов суперечить насамперед інтересам дитини, яка для гармонійного розвитку потребує спокійної та здорової атмосфери в родині. З травня 2025 року вони з чоловіком не проживають разом, не мають спільного побуту, вона разом з донькою пішла від відповідача. Вважає, що подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам та інтересам дитини, просить не надавати строку для примирення та розірвати шлюб. В подальшому вона має намір на повторний шлюб, тому наявність зареєстрованих шлюбних відносин з відповідачем перешкоджає цьому. Також зазначає, що наразі спільна з відповідачем дитина проживає з нею та перебуває на повному її утриманні. Вона намагалася врегулювати з відповідачем питання сплати аліментів позасудовим шляхом, проте він з серпня 2025 року надає їй кошти на утримання дитини в розмірі меншому, ніж вони домовлялися 15000,00 грн, в той час як [PERSON] зобов`язався сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі не менше 25000,00 грн щомісячно. Відповідач повністю усунувся від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та піклування про дитину, та свідомо не виконує свої зобов`язання відповідно до домовленостей про сплату аліментів. Він не бере участі у житті дитини, не цікавиться її здоров`ям, розвитком та потребами. Таким чином, весь тягар з догляду, виховання та забезпечення побутових і освітніх потреб дитини лежить виключно на ній. Кошти, що надаються батьком, не відповідають дійсним потребам дитини. Для забезпечення звичного для доньки рівня життя вона змушена докладати надзвичайних зусиль, працювати, крім основної, на додаткових роботах, але власних доходів об`єктивно недостатньо для покриття всіх витрат без суттєвого погіршення звичних умов для дитини, яка має низку захворювань: наслідки перинатального ураження центральної нервової системи з епілептичним синдромом (під питанням), плоско-вальгусні стопи та сколіотичну поставу. За наявною інформацією відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, його реальний дохід складає еквівалент 4500,00 доларів США на місяць. Відповідно, дитина звикла до певного рівня життя, який включає якісне харчування, оплату приватного дитячого садочка, приватну медичну допомогу, відвідування розвиваючих занять та повноцінний відпочинок. Батько, маючи високий дохід, зобов`язаний забезпечувати дитині той рівень життя, який вона мала б, якби сім`я не розпалася. Орієнтовна сума витрат на дитину становить близько 46000,00 гривень на місяць. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. ІІ. Позиції та заяви (клопотання) учасників справи В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Жуков В.В. позовні вимоги підтримали та наполягали на їхньому задоволенні. Позивачем суду пояснене, що усній домовленості про добровільну сплату аліментів в сумі 25000,00 грн на місяць відповідач слідував лише два місяці з моменту припинення шлюбних відносин 11.05.2025. В липні надіслав 15000,00 грн, написавши, що поки буде так. Разом з тим, його дохід складає десь 213491,00 грн на місяць. Він сплачував по 15000,00 грн до кінця року, в січні 2026 року переказів від нього взагалі не було. Великі витрати на доньку обумовлені тим, що через певні проблеми зі здоров`ям вона має складності з комунікацією та може відвідувати лише один приватний садок, де небагато дітей та вона відчуває себе впевненіше. Крім того, їй показане плавання, інші фізичні активності та розвивальні заняття, що потребує значних коштів, якісне харчування та періодичне лікування. Представником позивача адвокатом Жуковим В.В. звернута увага суду на те, що відповідач приховує свої доходи за 2024 рік, то ж, його дохід може бути невідомим або нестабільним, тому зменшення частки стягуваних аліментів можу порушити права дитини, а стягнення частини забезпечує для неї гарантії, встановлені законом. Також додав, що відповідач достеменно обізнаний про потреби доньки, про стан її здоров`я та про дії, які позивач безперервно вживає на забезпечення розвитку, виховання та лікування дитини. Представником відповідача адвокатом Красюк А.В. з посиланням на наданий відзив на позовну заяву позовні вимоги щодо розірвання шлюбу визнані, щодо стягнення аліментів визнані частково в розмірі 1/10 частини доходів відповідача. Пояснене, що відповідач згоден на розірвання шлюбу, але не визнає наведених у позові тверджень [PERSON] щодо обставин, що призвели до розірвання шлюбу, які не доведені належними і допустимими доказами. Наведені нею обставини є фактичним звинуваченням [PERSON] у вчиненні домашнього насильства, тому просила суд не покладати їх до основи рішення. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то відповідачем визнається обов`язок з утримання дитини, але вважає завищеною частину в розмірі від його доходів. Так, просить суд врахувати, що з травня по грудень 2025 року ним добровільно перераховано 120000,00 грн на утримання дитини, сплачуючи позивачеві по 15000,00 гривень щомісяця. Доказів того, що сторони домовлялися про суму в розмірі 25000,00 грн на місяць, позивачем не надано. Також вважає, що наведені в позові постійні витрати на дитину саме в зазначеному розмірі 46000,00 грн на місяць позивачем не доведені. Звертає увагу, що обов`язок з утримання дитини покладений законом на обох батьків. Оскільки середньомісячний дохід відповідача за І-ІІІ квартали 2025 року становив 212491,15 грн, то від нього це 53122,79 грн, що більше ніж у 18 разів перевищує розмір аліментів на одну дитину, рекомендований законом 2817,00 грн. В той самий час 1/10 частина від доходу становить 23000,00 грн, що у більше ніж у 8 разів перевищує рекомендований розмір аліментів на одну дитину. При стягненні всі витрати на дитину покриються лише відповідачем, що не є співмірним, оскільки утримувати дитину має і матір, а при стягненні 1/10 (23000,00 грн) і такої ж участі позивача в утриманні матеріальні потреби дитини будуть задоволені саме на вказану позивачем суму 46000,00 грн. До того ж, у [PERSON] перебувають на утриманні його непрацездатні батьки пенсіонери, мати є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує допомоги, також є бабуся, відповідач щомісяця здійснює грошові перекази на їхнє утримання в сумі 30000,00 грн, що збільшує його фінансове навантаження. Просила задовольнити вимогу позивача про стягнення аліментів частково в розмірі 1/10 частини доходів відповідача. Стороною позивача подавалися клопотання про витребування доказів з податкового органу, управління Пенсійного фонду України та банківської установи щодо фінансового стану відповідача. Стороною відповідача подане клопотання про продовження строку на подання відзиву на позов. ІІІ. Процесуальні дії у справі Справа надійшла за підсудністю з Центрального районного суду міста Дніпра та 11.12.2025 ухвалою суду в ній відкрите спрощене позовне провадження, призначено судовий розгляд справи на 14.01.2026 та за клопотанням сторони позивача витребувано докази з податкового органу та управління Пенсійного фонду України. Ухвалою суду від 07.01.2026 відповідачеві продовжено строк подання відзиву на позов на 15 днів з 07.01.2026. 12.01.2026 до суду надійшли витребувані з податкового органу докази. 14.01.2026 надійшли витребувані докази з управління Пенсійного фонду України. 14.01.2026 судове засідання у справі відкладене на 02.02.2026. 22.01.2026 судом отримана відзив відповідача, 27.01.2026 відповідь позивача на відзив. В судовому засіданні протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів з банківської установи щодо руху коштів за рахунками відповідача. 02.02.2026 за результатами розгляду справи судом проголошені вступна та резолютивна частини рішення. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 07.04.2020 Соборним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис №140, внаслідок чого позивач змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.35). Рішення про розірвання шлюбу, виходячи з позицій сторін, є обопільним. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний шлюб можливо зберегти, судом не встановлено. Від даного шлюбу [INFO] народилася дитина [PERSON] , батьками якої у свідоцтві про народження зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.34). Витрати позивача [PERSON] на утримання дитини підтверджені наданими квитанціями за придбання одягу, взуття, ліків, оплату дитячого садка, додаткових занять тощо (а.с.10-27). 01.05.2025, 20.05.2025, 11.07.2025 [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] грошові кошти сумами 20000,00 грн, 10000,00 грн та 15000,00 грн відповідно з призначенням платежів «поповнення рахунку для дружини» (а.с.141-142). 02.08.2025, 01.09.2025, 03.10.2025, 06.11.2025 та 08.12.2025 [PERSON] перерахував на рахунок [PERSON] грошові кошти сумами по 15000,00 грн з призначенням платежу «аліменти, аліменти на утримання [PERSON] » (а.с.142 зв.-144). Згідно з наявними медичними документами у дитини [PERSON] наявні: перинатальне ураження ЦНС, остаточні явища; непідтверджений епісиндром; плоско-вальгусні стопи; сколіотична постава (а.с.28-31). Батько дитини [PERSON] є фізичною особою-підприємцем та за 2023 рік сума його доходу склала 1698394,08 грн, за 2024 рік відомості відсутні, за І-ІІІ квартали 2025 року 1912420,32 грн (а.с.86-109, 145-150). [PERSON] як ФОП в 2023 та 2025 рока та як співробітником ТОВ «ФІНН ПАРТНЕРС» у 2025 році сплачувалися страхові внески, за 2024 рік страхові внески ним сплачені не були (а.с.119-121). [PERSON] є пенсіонером та ветераном праці (а.с.151). Також пенсіонерами за віком є [PERSON] та [PERSON] (а.с.152,153). Крім того, [PERSON] має встановлену безстроково інвалідність ІІ групи за загальним захворюванням (а.с.154,155). Загальний розмір пенсії [PERSON] за 2025 рік склав 56206,96 грн, [PERSON] 46817,08 грн, [PERSON] 18888,00 грн (а.с.156-158). Доказів на підтвердження родинних зв`язків зі вказаними особами відповідачем суду не надано. 01.09.2025, 06.09.2025, 06.11.2025, 16.11.2025, 08.12.2025 [PERSON] на рахунок [PERSON] переховано щоразу по 30000,00 грн, 03.10.2025 5000,00 грн, із призначенням платежів «поповнення рахунку мого батька» (а.с.159-161). Інші надані сторонами документи не несуть доказового значення в межах справи, що розглядається. V. Оцінка суду Згідно зі ст.24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.ст.110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Шлюбні стосунки подружжям припинені, що підтверджено сторонами, та оскільки подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, шлюб підлягає розірванню. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, а його розірвання засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. При цьому, розриваючи шлюб, суд не надає оцінки обставинам та підставам, за яких сторони дійшли висновку про необхідність розлучення, оскільки, враховуючи принцип добровільності шлюбу, бажання його розірвати є самостійною підставою для задоволення судом позову. Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, в той час як сторони не мають наміру зберігати шлюб. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки в судовому засіданні позивачем висловлене бажання залишити поточне прізвище, суд після розірвання шлюбу залишає їй прізвище « [PERSON] ». Щодо вимоги про стягнення аліментів суд зазначає таке. У статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» закріплене, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умова життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За положенням ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Одним із засобів виконання батьками зобов`язань по утриманню дітей є виплата аліментів, стягнутих за рішенням суду. Частина третя ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходів її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Як вказує ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За положенням ч.ч.1,5 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Таким чином законодавець фактично передбачив загальне правило про стягнення аліментів на утримання однієї дитини у розмірі 1/4 частки доходу платника аліментів. Так, положення ч.5 ст.183 СК України визначає умови стягнення аліментів у наказному провадженні. Але слід зазначити, що інститут наказного провадження спрямований на вирішення справ, що носять безспірний характер, тому належить дійти висновку, що вказана норма містить орієнтир розміру аліментів, який може вважатися безспірним, при цьому в позовному провадженні розмір аліментів визначається судом на підставі поданих сторонами у справі доказів. Визначаючи розмір аліментів у частці від доходу батька, суд враховує стан здоров`я дитини, яка є малолітньою, має незадовільний стан здоров`я та потребує посиленого догляду, та те, що відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача відсутні. Відповідачем не заявлене суду про наявність у нього інших дітей, а також осіб, на утримання яких з нього стягуються аліменти. Перерахування [PERSON] ним в добровільному порядку грошових коштів особам, які мають з ним одне прізвище, однак родинний зв`язок відповідача з якими саме як з батьками не доведений належними доказами, не впливає на висновки суду про розмір визначених судом аліментів. Також суд враховує те, що відповідач є фізичною особою-підприємцем та отримує дохід, який дозволяє сплачувати передбачену законом його частину на утримання дитини. А з огляду на те, що відповідач одержував дохід в 2023 та в 2025 роках і не мав його в 2024 році, є підстави припускати певну нестабільність отримання ним доходу, що посилює переконання суду про необхідність стягнення саме частини доходу для запобігання можливому порушенню права дитини на належне утримання. З огляду на викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, встановленого законодавством України, починаючи з 01.10.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Також суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що визначений у рішенні суду розмір аліментів не є незмінним та може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, стану здоров`я дитини та/або платника аліментів, та в інших випадках, що прямо визначено положеннями ст.192 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved