Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Представник позивача Гурський Г.Ю., який діє в інтересах ТОВ «КОШЕЛЬОК» звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 19.04.2021 між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» було укладено договір №3045409496-318600 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, на умовах строковості, зворотності, платності, за яким останній зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов та правил, зазначених у договорі. Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту, становить 4500 грн.; початковий строк кредитування становить 22 днів; дисконтна відсоткова ставка становить 0,80 % на добу за початковий строк кредитування визначений п.3.6, п.3.7 договору; базова процентна ставка становить 2,2% на добу за продовжений строк користування кредитом визначений п.3.5, п.3.6, п.3.7, п.3.8 договору. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] , яку [PERSON] вказав в особистому кабінеті як банківська картка. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором не повернув кредит та не сплатив проценти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Враховуючи вище викладене, загальна сума боргу, що підлягає стягненню за договором №3045409496-318600 від 19.04.2021 станом на дату подання позову до суду становить 14202 грн., яка складається з: заборгованості за сумою кредиту 4500 грн., заборгованості за відсотками за користування позикою 9702 грн. Тому просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» заборгованість за кредитним договором №3045409496-318600 від 19.04.2021 в розмірі 14202 грн., 2422,40 грн. судового збору та 10000 грн. витрат на правничу допомогу. Представник відповідача [PERSON] адвокат Яресько Т.В. в судовому засіданні частково визнав позов. У відзиві на позов просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» заборгованість у загальному розмірі 5328,00 грн. з яких 4500,00 грн. - тіло кредиту, та 792,00 грн. процентів за користування кредитом. В іншій частині позовних вимог - відмовити. Зменшити витрати на правничу допомогу Позивача до 500,00 грн. Стягнути з ТОВ «КОШЕЛЬОК» на користь [PERSON] судові витрати на пов`язані з витратами на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн. Зокрема, [PERSON] визнає наявність у нього простроченої заборгованості перед Позивачем, однак, не погоджується з розміром даної заборгованості. Так, з наведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, «правомірне користування кредитом» можливе лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Поза межами цього строку проценти в розумінні статті 1048 ЦК України нараховуватись не можуть, а правовий режим відносин сторін змінюється: договірні регулятивні проценти припиняються, і застосуванню підлягає виключно частина друга статті 625 ЦК України як охоронна норма, що регулює наслідки прострочення грошового зобов`язання. Згідно умов Кредитного договору, строк кредитування тривав з 19.04.2021 до 10.05.2021. Однак, відповідно до наданого Позивачем розрахунку заборгованості, ним продовжено нарахування відсотків за період з 11.05.2021 року по 08.08.2021. Посилання позивача на продовження строку кредитування на 90 днів у відповідності до п. 3.6. з огляду на те, що користування позичальником сумою кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, є необґрунтованими, зважаючи на наступне. У Кредитному договорі визначений строк кредитування і строк виконання зобов`язання щодо повернення суми кредиту (10.05.2021), які є істотними умовами Кредитного договору. Враховуючи, що строк кредитування встановлений в п 2.1. Кредитного договору складав 22 дні і не був продовженим, оскільки зазначена у п. 3.6. Кредитного договору обставина не є і не може вважатись відкладальною обставиною; п. 3.5. Кредитного договору визнає користування з 11.05.2021 року понадстроковим, тобто неправомірним, і п. 3.9. Кредитного договору визначає відповідальність позичальника за неправомірне користування кредитом з 11.05.2021 року; а п. 3.8. договору не передбачає строку для нарахування процентів (протягом іншого строку кредитування, ніж визначений п. 2.1.), то положення п.п.3.5., 3.8. Кредитного договору слід тлумачити таким чином, що даними пунктами встановлено відповідальність позичальника за користування кредитом після закінчення визначеного у п.2.1. договору строку кредитування у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України. Разом з тим, позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача відсотків за період прострочення ним з 11.05.2021 року грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Посилання Позивача на конструкцію «відкладальної обставини» не змінює правової природи події, яка фактично відбулася. Невиконання боржником обов`язку повернути кредит у погоджений строк є класичним випадком прострочення грошового зобов`язання, наслідки якого прямо врегульовані ст. 610, 612, 625 ЦК України. Використання в договорі термінології «відкладальна обставина» не може перетворити прострочення виконання (неповернення боргу в строк) на новий період правомірного користування кредитом. По суті, п.п. 3.6-3.8 договору намагаються надати кредитору можливість стягувати «проценти за користування кредитом» за ст. 1048 ЦК України за період, коли позичальник вже не має права правомірно не повертати борг. Як вбачається з Графіку платежів (додаток №1) Кредитного договору що є невід`ємною його частиною, 10.05.2021 року Відповідач повинен був повернути Позивачу кошти у загальному розмірі 5328,00 грн. з яких 4500,00 грн. - тіло кредиту, та 792,00 грн. процентів за користування кредитом в межах строку 22 дні. Таким чином, реальна заборгованість перед Позивачем яку Відповідач має та визнає складає 5328,00 грн. Заявлена Позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу є явно завищеною, необґрунтованою та непропорційною ані ціні позову, ані складності справи. Така вимога не відповідає критеріям розумності, справедливості, необхідності та співмірності, що закріплені в частині 4 статті 137, частині 3 статті 141 ЦПК України, а також підтверджуються практикою Верховного Суду та Європейського суду з прав людини. (а.с.39-45) Крім того, позивач ТОВ «КОШЕЛЬОК» надав до суду клопотання про витребування документів зазначених в клопотанні (а.с.14). Суд зазначає наступне, згідно з ч.1 ст.84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. З огляду на зазначене, враховуючи те, що відповідачем не заперечувався факт отримання позивачем кредиту, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. (а.с. 14) Ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.04.2021 року між ТОВ «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] було укладено договір №3045409496-318600 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с.10 зворот - 12). Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ «КОШЕЛЬОК» взяло на себе зобов`язання надати [PERSON] кредит у сумі 4500 грн. на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором (п.1.1). Кредит надається строком на 22 днів, початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця (п.2.1). ТОВ «КОШЕЛЬОК» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору та перерахував грошові кошти у розмірі 4500 грн. на картковий його рахунок [NUMBER] (а.с.15, 16), що не заперечувалося і самим відповідачем. Відповідно до детального розрахунку заборгованості за Договором №3045409496-318600 від 19.04.2021, заборгованість [PERSON] становить у сумі 14202 грн., з яких: 4500 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 9702 грн. - заборгованість за відсотками за користування позикою (а.с.13). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Визначаючи розмір стягнення з відповідача відсотків в загальному розмірі 9702 грн. позивач обґрунтовував вказаний розрахунок посиланням саме на погоджений між сторонами пункти 3.6, 3.7, 3.8 кредитного договору, за якими строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, переносяться на наступний день після закінчення «Лояльного періоду», але не більше ніж на 90 календарних днів після закінчення «Лояльного періоду». Згідно умов графіку розрахунків кредитного договору №3045409496-318600 від 19.04.2021 погодженого між «КОШЕЛЬОК» та [PERSON] вбачається, що грошові кошти надано відповідачу на період з 19.04.2021 по 10.05.2025, сума кредиту - 4500 грн., нарахований процент - 792 грн., до сплати 5292 грн. (а.с.12 зворот). Відповідно до умов паспорта споживчого кредиту до договору №3045409496-318600 від 19.04.2021 вбачається, що сума кредиту 4500 грн., строк кредитування - 22 днів з можливістю продовження, загальні витрати за кредитом 792 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту 5292 грн. В той же час згідно із пункту 3.6 договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні статті 212 ЦК України, що має наслідком продовження строку користування кредитом. В матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про вчинення відповідачем дій, передбачених пунктом 2.2 договору (оплати протягом «Лояльного періоду» (22-денного) всіх процентів, фактично нарахованих за користування кредитом), тобто відповідачем не вчинялися дії, які свідчили б про продовження строку кредитних правовідносин із позичальником. Крім того, сторона відповідача також наголошує на тому, що кредит в сумі 4500 грн. надавався в строк 22 днів, а нарахування за межами вказаного періоду є мірою цивільно-правової відповідальності згідно статті 625 ЦК України. В даному випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12). Враховуючи наведене, суд зазначає, що починаючи з 11.05.2021 в ТОВ «Кошельок», як кредитодавця, відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором №3045409496-318600 від 19.04.2021. Враховуючи вищевикладене, позов слід задовольнити частково стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» заборгованість за кредитним договором в сумі 5292 грн., з яких: заборгованість за сумою кредиту 4500 грн.; заборгованість за відсотками за користування позикою 792 грн., тобто саме ця сума була погоджена сторонами в додатку №1 до договору. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 902,64 грн. (5292 грн. х 2422,40 грн. / 14202 грн). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно доч.ч.3-4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт(наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витратна оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду: договір про надання правничої (правової) допомоги від 12.02.2025 укладений між адвокатським бюро «Герман Гурський та партнери» в особі керуючого бюро Гурського Г.Ю. та ТОВ «КОШЕЛЬОК» (а.с.23); додаток до договору про надання правової допомоги від 12.02.2025, згідно якого розмір гонорару (винагороди) виконавця, що підлягає сплаті становить 10000 грн. (а.с.24). Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), розгляд справи без участі представника позивача на підставі заяви представника позивача та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу з у рахуванням пропорційності до розміру позовних вимог, у сумі 2500 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідач надав суду: договір №26009 про надання правничої (правової) допомоги від 13.01.2026 укладений між адвокатом Яресько Т.В. та [PERSON] (а.с.46); додаток №1 до договору про надання правової (правничої) допомоги №26009 від 13.01.2026, згідно якого вартість послуг за домовленістю складає фіксовану суму 12000 грн. (а.с.47); детальний опис робіт (наданих послуг) згідно договору про надання правової допомоги №26009 від 13.01.2026 (а.с.47 зворот); акт приймання передачі послуг №1 від 16.01.2026 (а.с.48); розрахункову квитанцію про отримання гонорару від 13.01.2026 (а.с.48 зворот); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.49). Суд приймає до уваги положення частини третьої статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, участь адвоката у с.з. та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу заявлені відповідачем підлягають частковому задоволенню в сумі 5000 грн.

Outcome: partial