Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що постійно не проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у Німеччині померла мати сторін [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на частину квартири, за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем першої черги за законом та вважається такою, що прийняла спадщину. Позивач постійно проживала разом із матір`ю у Німеччині, до дня її смерті. Також позивач здійснювала щоденний догляд за хворою матір`ю, що підтверджується медичними довідками клініки та за власні кошти організувала поховання матері у Німеччині. Нотаріус прийняла заяву позивача про прийняття спадщини та завела спадкову справу. Відповідач також є спадкоємцем першої черги за законом по смерті матері сторін. Але заяву про прийняття спадщини він не подавав. Наміру прийняти спадщину не мав. При зверненні до приватного нотаріуса Присяжнюк А.В. з метою оформлення спадщини з`ясувалося, що відповідач [PERSON] на момент смерті матері був зареєстрований за адресою знаходження спадкового майна, у якому також зареєстроване місце проживання матері. Внаслідок цього відповідач вважається таким, що автоматично прийняв спадщину. Нотаріус пояснила позивачу, що спадщина матері, у такому випадку буде розділена між позивачем та відповідачем у рівних частинах. Таким чином, наявність формальної реєстрації місця проживання відповідача та спадкодавця за однією адресою, перешкоджає позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину на всю частку спадового майна. Відповідач [PERSON] , в особі його представника адвоката Харькова В.О., подав заяву про визнання позову. Відповідач у заяві зазначив, що обставини, викладені у позові, відповідають дійсності. Він дійсно не проживав із матір`ю за адресою реєстрації її місця проживання у м. Запоріжжі. На час смерті матері сторін, вона постійно проживала, лікувалася, померла та похована у Німечинні. Приймати спадщину відповідач не бажає. Жодних заяв про прийняття спадщини він не подавав. Вважає незаконним автоматичне «нав`язування» йому статусу спадкоємця через спільну реєстрацію проживання разом з матір`ю в м. Запоріжжі. Коли він про це дізнався, хотів відмовитися від спадщини, але нотаріус відмовив у прийнятті заяви у зв`язку з спливом шестимісячного строку. Вважає, що все майно має належати його сестрі, тобто позивачу, оскільки вона постійно проживала, здійснювала догляд, лікування та поховання матері у Німеччині. Наслідки визнання позову відповідачу зрозумілі. Ухвалою суду від 05.09.2025 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 05.11.2025 підготовче провадження закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті на 03.02.2026. У судове засідання учасники справи не з`явились. Повідомлялися належним чином. Їх неявка не перешкоджає розгляду справи. У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] у Німеччині померла [PERSON] . По її смерті, приватним нотаріусом Присяжнюк А.В., за заявою позивача зареєстровано спадкову справу №3/2025 від 03.02.2025. Позивач та відповідач є дітьми померлої [PERSON] . Позивач, відповідач та їх померла матір, є співвласниками квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Померла [PERSON] постійно проживала з разом позивачем у Німечинні, там же йспохована. Відповідач разом з матір`ю фактично та постійно не проживав, але мав спільну реєстрацію місця проживання з матір`ю у квартирі, за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця мають право на спадкування у першу чергу. За змістом ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї. Для застосування презумпції прийняття спадщини за цією нормою визначальним є саме факт постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем, а не сама по собі їх реєстрація за однією адресою. Реєстрація місця проживання спадкоємця за адресою спадкодавця не є безумовним доказом постійного проживання, якщо іншими доказами спростовується факт їх спільного проживання. Матеріалами справи, зокрема медичними довідками клініки «Шаріте», довідками про місце проживання та поховання в Німеччині, підтверджується, що позивач та її матір постійно проживали разом за кордоном. Натомість відповідач [PERSON] на момент відкриття спадщини разом з матір`ю постійно не проживав, що він особисто підтвердив у заяві про визнання позову. Таким чином, суд приходить до наступних висновків. Факт відсутності постійного проживання спадкодавця, за адресою реєстрації місця проживання відповідача, на момент відкриття спадщини, підтверджено належними і допустими доказами. Означені обставини визнаються відповідачем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права інших осіб. На підставі означеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Outcome: approved