Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

ТОВ "Коллект Центр" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №3091553 (індивідуальна частина) від 16.09.2021 в сумі 134805,00 грн. (в т.ч. 17200,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 115885,00 грн. проценти, 1720,00 грн. - комісія); за договором про споживчий кредит №101051999 від 17.09.2021 року в сумі 38950,00 грн. (в т.ч.: 5000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 33950,00 грн. проценти). Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн. Ухвалою суду від 01.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач, у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подав. Так як учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 16.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №3091553, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 17 200.00 грн. на 15 днів, з 16.09.2021 до 01.10.2021, зі сплатою комісії в розмірі 1720.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 3225.00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до пункту 2.3 Договору передбачено також умови пролонгації строку кредитування на пільгових умовах та на стандартних (базових) умовах. Пролонгація на стандартних (базових) умовах передбачала, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних(базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом. Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису вчиненого одноразовим ідентифікатором, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН». Згідно квитанції, кредитні кошти у сумі 17200,00 грн. були перераховані 16.09.2021 на платіжну картку 4441-11XX-XXXX-1482, призначення платежу: «Кошти згідно договору 3091553». Крім того, 17.09.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит №101051999, відповідно до умов якого кредитодавець надав відповідачу кредит у розмірі 5000.00 грн. на 30 днів, з 17.09.2021 до 17.10.2021, зі сплатою комісії в розмірі 950.00 грн., яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 3750.00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до пункту 2.3 Договору передбачено також умови пролонгації строку кредитування на пільгових умовах та на стандартних (базових) умовах. Пролонгація на стандартних (базових) умовах передбачала, що Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних(базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом. Договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису вчиненого одноразовим ідентифікатором, що підтверджується довідкою про ідентифікацію ТОВ «МІЛОАН». Згідно квитанції, кредитні кошти у сумі 5 000,00 грн. були перераховані 17.09.2021 на платіжну картку 4441-11XX-XXXX-1482, призначення платежу: «Кошти згідно договору 101051999». 29.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-12/2021-45, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг, у тому числі за договором про споживчий кредит №3091553, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] 16.09.2021. 17.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 17/12-2021-62, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг, у тому числі за договором про споживчий кредит №101051999, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] 17.09.2021. У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників ТОВ Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договорами про споживчі кредити №3091553 від 16.09.2021 та №101051999 від 17.09.2021, що укладені між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] .. Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. В свою чергу, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 Цивільного кодексу України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст.ст. 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У тексті позову та наданих суду розрахунках заборгованості, позивач посилається на те, що заборгованість Позичальника станом на 10.01.2023 та 15.10.2025 за Договором №3091553 складає: 134805,00 грн. (в т.ч. 17 200,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 115 885,00 грн. проценти, 1 720,00 грн. - комісія); заборгованість за Договором №101051999 складає: 38950.00 грн. (в т.ч.: 5 000,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 33950,00 грн. проценти). Поряд з цим, суд не погоджується з нарахованими позивачем відсотками за Договором №3091553 та Договором №101051999, виходячи з наступного. Згідно з умовами п.п.2.3.1.2. п. 2.3 Договору та п.п.2.3.1.2. п. 2.3 Договору 1 пролонгація за цими кредитними договорами не може перевищувати 60 днів, відповідно, нарахування відсотків також не може продовжуватися більше, ніж на цей строк. Тобто, після передання прав вимоги від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «Вердикт Капітал» всі подальші нарахування процентів, які проводило ТОВ «Вердикт Капітал» є необґрунтованими, а також такими, що суперечать істотним умовам Договору, який сторони узгодили та уклали між собою. Слід зазначити, що ТОВ «Коллект Центр» не надало суду детального розрахунку, з якого можна об`єктивно встановити, яким чином, та на яких підставах ТОВ «Вердикт Капітал» здійснювало подальше нарахування суми процентів за користування кредитом за Договором №3091553 в сумі 61060,00 грн. та за Договором №101051999 в сумі 14250,00 грн. Згідно з даними відомостей про щоденні нарахування та погашення ТОВ «МІЛОАН», заборгованість відповідача за Договором №3091553 в межах строку кредитування станом на 30.11.2021 становить: 73745,00 грн. (в т.ч. 17200,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 54824,00 грн. - проценти, 1720,00 - комісія). Суд приходить до висновку, що така сума заборгованості Позичальника за Договором №3091553 підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Поряд з цим, відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення ТОВ «МІЛОАН» заборгованість відповідача за Договором №101051999 в межах строку кредитування станом на 16.12.2021 становить: 24700.00 грн. (в т.ч. 5000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту), 19700,00 грн. - проценти). Таким чином, вказана сума заборгованості Позичальника за Договором №101051999 підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.ст. 76-81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу України. Таким чином, позов слід задовольнити частково. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн. Статтею 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. До позовної заяви ТОВ "Коллект центр" долучено договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, заявку на надання юридичної допомоги, витяг з Акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025, згідно яких сума оплати за надані адвокатські послуги становить 25 000 грн. 00 коп. Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 3 ста.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 та частина 8 статті 141 ЦПК України). При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини (постанова ВС від 16.02.2023 у справі № 824/9/22 (провадження № 61-11644ав22). Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення. Враховуючи малозначність та типовість справи, обсяг та характер наданих послуг та виконаних робіт, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим обсягом послуг, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 8 000,00 грн. Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 1 372,46 грн. (98 445,00 грн. х 2 422,40 грн. /173 755,00 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial