Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

25.09.2025 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив розірвати шлюб з [PERSON] , зареєстрований 06.10.2007 року, актовий запис №988. В обґрунтування позову зазначено, що з 06.10.2007 року позивач перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є втрата почуття поваги та любові один до одного, подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. За таких підстав просить шлюб розірвати. 10.11.2025 року на підставі ухвали суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилась, у адресованій суду письмовій заяві просила розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги визнала. У відповідності до ч. 3 ст. 211, ч. 1 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.10.2007 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбних стосунків сторони не підтримують, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу не можливо. Відповідно до ст. 24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Відповідно до ч. 3,4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В силу вимог ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно до ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечувала проти заявлених проти неї позовних вимог, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сім`ї суперечило б їх інтересам та їх неповнолітньої дитини. На підставі ч. 3 ст. 105, ст. ст. 110, 111, 112, 113, 114, 115 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved