Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, який було зареєстровано 14.09.2019 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №2103. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з початку 2022 року подружжя спілкується рідко і тільки телефоном, розмови зводяться до вирішення питань щодо потреб спільного сина. Сторони мають різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Шлюбні відносини сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, позивач вважає, що подальше збереження сім`ї є неможливим. Таким чином, позивач вважає, що їхній шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, у зв`язку з чим він наполягає на його розірванні. Вимог про стягнення судових витрат не заявляє. Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином. Через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судом своєчасно і належним чином. Через канцелярію суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги визнають в повному обсязі, час на примирення не потрібний. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд дійшов таких висновків. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого 14 вересня 2019 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, 14.09.2019 року сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №2103. Судом також встановлено, що сім`я розпалася остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку позивач вважає неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати його прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. На підставі ч.1 ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved