Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено електронний договір №1478081 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в сумі 5 000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника, строком на 360 днів зі сплатою процентів кожні 30 днів. Кредитодавець виконав умови договору, надавши відповідачу кредит. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором з повернення кредиту та сплати процентів не виконала. 27 червня 2025 року між «СЛОН КРЕДИТ» та позивачем укладено договір факторингу №27062025, за умовами якого позивач набув право вимоги до боржників, зокрема до відповідача за договором №1478081 . Заборгованість відповідача за кредитним договором не сплачена та становить 52 250,00 грн (5 000,00 грн - тіло кредиту, 44 750,00 грн - нараховані проценти, 2 500,00 грн - штрафні санкції). Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Процесуальні дії у справі. 24 листопада 2025 року позовна заява надійшла до суду. 03 грудня 2025 року отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача. 04 грудня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Витребувано докази. 09 січня 2026 року до суду надійшли витребувані докази. Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались. Заяви, клопотання. У судове засідання сторони не викликались. Представник позивача у позовній заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач відзив не направила. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлялася про перебування в провадженні суду цієї справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подала, крім того, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом. 04 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено електронний договір №1478081 про надання споживчого кредиту по продукту "Комфортний", відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. У договорі погоджені такі умови: сума кредиту 5 000,00 грн, строк кредиту 360 днів, фіксована стандартна процентна ставка 2,50% в день. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] (п.2.1 Договору). Відповідно до п. 9.2 Договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє до повного виконання Споживачем зобов`язань за ним. Договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором H892. Також відповідачем електронним підписом підписані таблиця обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, надавши 04 березня 2024 року відповідачу кредит в сумі 5 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» та інформацією, витребуваною у АТ «ПУМБ» за клопотанням позивача. Відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та сплати нарахованих процентів не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість. Із розрахунку первісного кредитора видно, що заборгованість відповідача станом на 27 червня 2025 року за договором №1478081 від 04 березня 2024 року складає: 52 250,00 грн (5 000,00 грн - тіло кредиту, 44 750,00 грн - нараховані проценти, 2 500,00 грн - штрафні санкції). 27 червня 2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №27062025, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників від 27 червня 2025 року до позивача перейшло право вимоги до [PERSON] за договором №1478081 від 04 березня 2024 року (запис №367 в реєстрі боржників до договору факторингу) на суму заборгованості 52 250,00 грн. Отже, ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило позивачу право вимоги до відповідача щодо належного виконання договору, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідачки за вищезазначеним договором, про що було повідомлено відповідача. Договір факторингу, внаслідок укладення якого позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинним та перед судом заінтересованими особами питання про визнання його недійсним не порушувалося. Зміст спірних правовідносин. Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань. Норми права, які застосовує суд. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до пункту 6 частини 1 цієї статті Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 550 ЦК України, передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31 січня 2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі статтею 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч. 3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Висновок суду. Судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем договору про споживче кредитування з первісним кредитором, порушення нею взятих на себе зобов`язань, ознайомлення і згода відповідача з умовами кредитного договору, набуття позивачем права вимоги до відповідача за цим договором. Відповідачем порушувались умови кредитного договору, кошти на повернення кредиту не сплачувалися належним чином, що призвело до виникнення заборгованості. Відповідач відзив на позов та будь-яких доказів на спростування суми заборгованості перед позивачем у зазначеному розмірі - не надала, обставини, на які посилається позивач як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження при розгляді справи. Проте суд зазначає, що кредитний договір укладено 04 березня 2024 року, тобто після набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладення договору. При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024 року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024 року - денна ставка не більше 1%. Тому суд розраховує заборгованість за укладеним договором, виходячи із встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки. Отже, згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» денна ставка відсотків має бути не більше 2,5 % за період з 04 березня 2024 року по 21 квітня 2024 року, кредитодавцем дотримано, а тому розмір процентів, який підлягає стягненню з [PERSON] за цей період, становить 6 000,00 грн. В той же час, з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року денна ставка має бути не більше 1,5 % , тому суд проводить власний розрахунок. Отже, за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір процентів становить 9 000,00 грн (5 000,00 грн х 1,5% = 75,00 грн; 120 днів х 75,00 грн = 9 000,00 грн). Відповідно, починаючи з 20 серпня 2024 року, денна ставка має становити не більше 1%. Отже, за період з 20 серпня 2024 року по 27 лютого 2025 року включно розмір процентів становить 9 600,00 грн (5 000,00 грн х 1% = 50,00 грн; 192 дні х 50,00 грн = 9 600,00 грн). Окрім того, кредитний договір укладено під час дії воєнного стану (в 2024 році), отже на правовідносини, які склались між сторонами, поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Тому нарахування позивачем штрафних санкцій у розмірі 2 500,00 грн є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: стягненню з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 29 600,00 грн, що складається із заборгованості за кредитом 5 000,00 грн, заборгованості за процентами 24 600,00 грн. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1 372,31 грн. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Як передбачено статтею 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до Постанови Верховного суду від 11 листопада 2021 року у справі №922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Позивач на підтвердження понесених витрат надав в тому числі ордер серії 2051044 від 19 листопада 2025 року, Договір №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року про надання правової допомоги, АКТ № 12124 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно з Договором №10/12-2024 від 19 листопада 2025 року та рахунок на оплату отриманої правничої допомоги, наданої адвокатом Столітнім М.М. №12124-19/11-2025 від 19 листопада 2025 року. Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих послуг адвокатом, оцінюючи співмірність витрат зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, взявши до уваги обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, з огляду на визначені практикою Європейського суду з прав людини критерії, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи часткове задоволення позовних вимог та відсутності заперечень відповідача, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5 665,07 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. З огляду на викладене,

Outcome: partial