Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

17.09.2025 позивачка [PERSON] через представника, із використанням системи «Електронний суд» звернулася до суду з вказаною позовною заявою, та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.01.2026, просила встановити факт її проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка із [PERSON] в період із липня 2024 року до 10.12.2024, визнати батьківство останнього щодо їх спільної дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , а також внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка в справі, [PERSON] проживала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] із липня 2024 року до дати зникнення його безвісти 10.12.2024. У вказаний період спільно вели господарство, мали спільний бюджет, підтримували відносини, характерні подружжю. [PERSON] зник безвісти 10.12.2024 в районі с. Веселий Гай Покровського району Донецької області, про що було повідомлено його батьків. [INFO] народилася їх спільна дитина, [PERSON] , в актовому записі про її народження відомості про батька внесені з її слів. Ухвалою суду від 28.10.2025 відкрите провадження в справі, справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні, встановлений сторонам строк для подання письмових заяв по суті справи та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.01.2026 підготовче провадження в справі закрите, справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник, адвокат Примак В.А. позов підтримали, просили задовольнити із підстав, вказаних у позовній заяві та додатках. Стороною позивача додатково пояснено, що позивачка [PERSON] проживала разом із [PERSON] без реєстрації шлюбу в житлі, що належить його батьками, за адресою [ADDRESS] , в період із липня 2024 до 10.12.2024, коли останній зник безвісти під час виконання обов`язків військової служби. Коли в [INFO] народилася дитина, то позивачка достовірно знала, що її батьком є [PERSON] , однак не мала змоги внести відомості про нього як про батька через його відсутність та те, що шлюб не реєстрували, тому відомості про батька в актовий запис про народження дитини внесені за її прізвищем, в решті - з її слів. На даний час [PERSON] ідентифікований як загиблий та [INFO] був похований в м. Сміла. Позивачка, її представник клопотали про віднесення судових витрат на рахунок кожної зі сторін в обсязі, що був фактично понесений. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали, додатково заявивши про свою згоду на їх допит в порядку, передбаченому ст. 92 ЦПК України. Представник третьої особи, Смілянського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, військової частини [NUMBER] , присутній в судовому засіданні в режимі відеоконференції із використанням власних технічних засобів, пояснень не надавав через технічні проблеми із системою відеоконференцзв`язку, засобами телефонного зв`язку додатково повідомив, що не заперечує проти продовження судового розгляду за його відсутності. Відповідачка [PERSON] , допитана як свідок за правилами ст. 92, 230 ЦПК України, показала, що в липні 2024 року її син покликав до себе жити [PERSON] , надалі вони проживали в її із чоловіком житлі, підтримували відносини, характерні для подружжя, однак шлюбу не реєстрували. Син відбув для виконання обов`язків військової служби в зону ведення бойових дій 15.11.2024. Під час перебування там, спілкуючись по телефону, повідомив, що він та [PERSON] очікують народження дитини. В грудні 2024 року отримала сповіщення про зникнення сина безвісти. Беззастережно визнає [PERSON] своєю онукою. Відповідач [PERSON] , будучи допитаний в якості свідка, надав показання про те, що його син та [PERSON] проживали як сім`я разом, в житлі із ним та його дружиною, що мало місце із серпня 2024 до 15.11.2025, коли син, мобілізований на військову службу, відбув у зону ведення бойових дій. Між сином та позивачкою в справі склалися відносини, притаманні чоловікові та дружині, вони жили в окремій кімнаті, крім того, вели спільне господарство, мали єдиний побут, планували власні доходи та витрати. Визнав, що [PERSON] є його онукою. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом в становлено, що [PERSON] народилася [INFO] в м. Сміла, її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 19.08.2025, актовий запис №229. [PERSON] [INFO] , військовослужбовець військової частини [NUMBER] , зник безвісти 10.12.2024 в районі населеного пункту Веселий Гай Покровського району Донецької області, що підтверджується витягом із наказу командира військової частини [NUMBER] від 11.01.2025 №189, копією сповіщення від 15.12.2024 №858 за підписом командира військової частини [NUMBER] , сповіщенням №342 від 19.12.2024 за підписом тимчасового виконувача обов`язків начальника [INFO] . З приводу зникнення безвісти [PERSON] відділом поліції №2 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування, відомості внесені до ЄРДР 21.12.2024 під № 120242503500001061 за ч. 1 ст. 115 КК України. Відомості про [PERSON] 13.01.2025 внесені до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, що підтверджується витягом від 23.04.2025, а також як учасника бойових дій - з 19.02.2025 до Єдиного державного реєстру ветеранів війни, про що свідчить витяг від 15.04.2025. На підтвердження обставин, що підлягають доказуванню, позивачем до позову додані скрін-шот приватного листування в мережі «Телеграм», а також висновок про біологічну спорідненість №MGU2806 від 19.11.2025, виконаний лабораторією «Genecode» на підставі договору із ТОВ «ДНК-Експерт» від 07.11.2025 №047576. Згідно із вказаним висновком, за результатами генетичного аналізу встановлено, що донор зразка, маркованого « [PERSON] », може бути біологічною бабусею донора зразка, маркованого « [PERSON] », з імовірністю 99,9991088%. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Велика Палата Верховного Суду у справі №560/17953/21 у постанові від 18.01.2024 зробила наступні висновки. Існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий. У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Зокрема, згідно з пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України. За обставинами даної справи позивачка пред`явила позов з метою підтвердження її певного соціального статусу, що має правове значення, оскільки впливає на підтвердження та можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення, а саме статусу члена сім`ї військовослужбовця, зниклого безвісти. Відповідно до Постанови КМУ від 30.11.2016 №884 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або зниклих безвісти» визначений механізм виплати грошового забезпечення військовослужбовців, зокрема, Збройних Сил України, особам, зазначеним в абзацах четвертому і п`ятому пункту 6 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону грошове забезпечення виплачується дружині (чоловіку), законним представникам малолітніх (неповнолітніх) дітей, дітям з числа осіб з інвалідністю з дитинства (незалежно від віку) або їх законним представникам та батькам військовослужбовців (крім тих із зазначених осіб, які одержують від військовослужбовця аліменти, а також батьків, позбавлених батьківських прав, за умови що ці права не були поновлені). Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 50 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань. У разі відсутності особистого розпорядження на випадок полону та осіб, зазначених в абзаці четвертому цього пункту, грошове забезпечення виплачується повнолітнім дітям, рідним братам (сестрам), законним представником яких є військовослужбовець. Таким особам рівними частками виплачується частина грошового забезпечення, що в загальній сумі не перевищує 20 відсотків грошового забезпечення, визначеного після здійснення встановлених законом відрахувань (абз. 4-5 пункту 6 статті 9 Закону №2011-ХІІ). Водночас, при здійсненні судового провадження в справі сторонами визнано, що [PERSON] загинув, був похований. Відповідно до статті 16-11 Закону №2011-ХІІ у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Постановою КМУ від 25.12.2013 №975 Затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві. У разі відсутності особистого розпорядження або за наявності неохопленої особистим розпорядженням частки розміру одноразової грошової допомоги право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги (її частки) мають особи, визначені у пункті 9 цього Порядку, у рівних частках (абз. 4 п. 8 Порядку №975). За абз. 6 п. 9 Порядку №975 до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 4 цього Порядку, належать, серед інших, жінка (чоловік), з якою (яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. На підтвердження відповідних обставин надається рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю загиблої (померлої) особи з жінкою (чоловіком) без реєстрації шлюбу, яке набрало законної сили, засвідченого у встановленому порядку (абз. 15 п. 20 Порядку №975). За вказаних обставин юридичний факт, що просить встановити позивачка, породжує для неї правові наслідки у виді набуття права на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця. Відповідно до частини другої та четвертої ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №643/6799/17). Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо (постанови Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі №531/295/19). Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). З досліджених судом доказів, оцінених як кожен окремо так і в сукупності, вбачається, що [PERSON] та заявниця тривалий час перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу, мешкали разом в будинковолодінні його ж батьків, відповідачів у справі, вели спільне господарство. З огляду на викладене, враховуючи визнання відповідного факту відповідачами, суд вважає підтвердженим належними доказами факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (стаття 89 ЦПК України). Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved