Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в загальному розмірі 32 000,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що 11 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 16473-03/2024. 20 серпня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу № 20082024, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача у розмірі 20 000,00 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 15 000,00 грн сума заборгованості за відсотками. Також, 11 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 16686-03/2024. 20 серпня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20082024, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача у розмірі 12 000,00 грн, з яких: 3000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 9 000,00 грн сума заборгованості за відсотками. Позивач указує, що за відповідними договорами факторингу він набув право вимоги за двома кредитними договорами, а тому, оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання щодо погашення кредитів та сплати відсотків за наведеними кредитними договорами не виконує, у нього виникла заборгованість за кредитами, що порушує права позивача, у зв`язку із чим позивач просить стягнути із відповідача на свою користь заборгованість в загальному розмірі 32 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує ст. ст. 509, 512, 516, 525, 526, 530, 549, 599, 610-612, 625, 626, 628, 633, 634, 638, 639, 641, 642, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦКУ. Посилаючись на наведене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Перечинського районного суду Закарпатської області від 24 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив справу розглядати за його відсутності, в якій також зазначив, що не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд уважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що 11 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 16473-03/2024. Відповідно до умов цього договору останній отримав кредит у розмірі 5 000 грн строком на 120 днів, відповідач також взяв на себе зобов`язання повернути кредит до 08липня 2024 року. За користування кредитом Товариством нараховуватимуться проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредитування. 20 серпня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20082024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача [PERSON] у сумі 20 000,00 грн. Крім цього, 11 березня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Аванс Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір №16686-03/2024. Відповідно до умов цього договору останній отримав кредит у розмірі 3 000 грн строком на 120 днів, відповідач також взяв на себе зобов`язання повернути кредит до 08 липня 2024 року. За користування кредитом Товариством нараховуватимуться проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредитування. Також, 20 серпня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №20082024, відповідно до умов якого до останнього перейшло право вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача [PERSON] у сумі 12 000,00 грн. Судом установлено, що свої зобов`язання за вказаними вище кредитними договорами установи виконали у повному обсязі, оскільки видали [PERSON] вказані у договорах кредитні кошти. При цьому встановлено, що відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем за вказаними двома кредитними договорами, в яких позивач набув право вимоги від кредиторів. З наданих позивачем на підтвердження своїх вимог розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач має заборгованість: - за кредитним договором № 16473-03/2024 від 11 березня 2024 року в розмірі 20 000,00 грн, з яких: 5 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 15 000,00 грн заборгованість за відсотками. - за кредитним договором № 16686-03/2024 від 11 березня 2024 року в розмірі 12 000,00 грн, з яких: 3 000,00 грн заборгованість за основною сумою боргу; 9 000,00 грн заборгованість за відсотками. Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно висловленої Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року в справі № 6-979цс15 правової позиції «...боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Відповідачка не здійснювала свого зобов`язання зі сплати кредитних заборгованостей і на рахунки первісних кредиторів, які вказані у кредитному договорі. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 610 цього Кодексу порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором ст. 612 Цивільного кодексу. Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ст. 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача спростувати розмір існуючої заборгованості. Відповідач [PERSON] на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості не надав альтернативного розрахунку, який би спростовував поданий стягувачем розрахунок. Також відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували погашення суми боргу. Однак, з таким розрахунком заборгованості суд не погоджується з огляду на таке. Вказані кредитні договори про надання коштів було укладено 11 березня 2024 року, а тому при його укладенні мають бути застосовані норми законодавства, чинні на дату його укладення. Проте, умови договорів в частині нарахування процентів за такими ставками за кожен день користування кредитом не можуть бути застосовані оскільки є нікчемними. Відповідно до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Вказана норма була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про споживче кредитування» законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам. Згідно з ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до цієї статті набрали чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Натомість відповідачу, всупереч вище наведених норм права нараховувалися проценти за користування кредитами понад 1% в день, а саме: процентна ставка за кредитними договорами становила 2,50% в день. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частиною 2 ст. 627 ЦК України також передбачено, що у договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Укладені 11 березня 2024 року договори № 16473-03/2024 та № 16686-03/2024 за своєю суттю є договорами споживчого кредитування, тому позивач не мав права визначати проценту ставку у розмірі 2,50% в день та розраховувати за нею заборгованість, оскільки її максимальний розмір не може перевищувати 1% в день. Передбачений п. 17 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» перехідний період у 240 днів із дозволеною ставкою: 120 днів 2,5%, 120 днів 1,5%, поширюється лише на договори, укладені до набрання Законом чинності, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання Законом чинності. Про це зазначено у ч. 2 розділу II Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Зазначені вище кредитні договори з відповідачем укладено 11 березня 2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договорів щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,50%є нікчемною в силу положень частини п`ятої статті 8 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», тому суд доходить висновку, що за зазначеними договорами розмір заборгованості за відсотками необхідно розраховувати за процентною ставкою 1% в день за заявлений у позові період, а саме: з 11 березня 2024 року по 08 липня 2025 року, тобто за строк кредитування, а саме:120 днів. Оскільки позивачем заявлено до стягнення за кредитним договором № 16473-03/2024 суму заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 5000,00 грн, то 1% в день становить 50,00 грн, у зв`язку із чим розмір заборгованості за відсотками за 120 днів становить 6 000,00 грн (50 х 120), який і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Крім цього, за кредитним договором № 16686-03/2024 заявлено до стягнення суму заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 3000,00 грн, то 1% в день становить 30,00 грн, а відтак, розмір заборгованості за відсотками за 120 днів становить 3600,00 грн (30 х 120), який і підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача. Таким чином, за результатами розгляду справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають задоволенню частково, а саме у спосіб, визначений позивачем, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у визначеній судом сумі. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з такого. Згідно з ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони у справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково, із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 1665,40 грн, тобто пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню. На підставі наведеного,

Outcome: partial