Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулось в суд з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з відповідача борг згідно кредитного договору №4575987 від 20.04.2024 в розмірі 28000 гривень, судові витрати по справі та зазначити у рішенні про нарахування 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України до моменту виконання рішення (в порядку ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України). В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 20.04.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №4575987. Так, предметом кредитного договору є надання ТзОВ «Лінеура Україна» позичальнику грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту 2800 грн. 00 коп.; строк користування 360 днів (з 20.04.2024 по 15.04.2025). Стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. ТзОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за вказаним договором в повному обсязі, а відповідач в свою чергу свої зобов`язання в частині повної та своєчасної сплати кредитних платежів не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредитному договору №4575987 від 20.04.2024 року перед ТзОВ «Лінеура», яка станом на 25.11.2024 становила 19600,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2800,00 гривень, заборгованість за відсотками 15400,00 гривень, заборгованість за нарахованими штрафами/неустойками у розмірі 1400,00 гривень. 25.11.2024 р. права вимоги за кредитним договором відступлені ТзОВ «Українські фінансові операції» на підставі Договору факторингу №25/11/2024. Станом на дату укладення вказаного договору строк дії Договору №4575987 від 20.04.2024 не закінчився, а тому в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем ТзОВ «Українські фінансові операції», з дати факторингу нарахувало відсотки за 140 календарних днів у розмірі 9800,00 грн. А тому просить стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 28000,00 гривень. Ухвалою Млинівського районного суду від 02 грудня 2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.25) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином через оголошення на офіційному вебпорталі «Судова влада України». (а.с.21) Відповідач, будучи належним чином повідомленим про строк подання відзиву, у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк для подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подав, тому суд у відповідності до ч.5 ст.289 ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і дату судового розгляду, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не з`явився на судовий розгляд справи, його неявка визнана судом без поважних причин, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20.04.2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 4575987. Відповідно предметом Кредитного договору є надання кредитором позичальнику грошових коштів на наступних умовах: сума кредиту 2800 грн. 00 коп.; строк користування 360 днів (з 20.04.2024 по 15.04.2025). Стандартна процентна ставка становить 2,50 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту. ТзОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за кредитним договором № 4575987 від 20.04.2024 року виконав в повному обсязі, однак [PERSON] в порушення умов договору кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим розмір заборгованості за договором кредиту, станом на 25.11.2024 становила 19600,00 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2800,00 гривень, заборгованість за відсотками 15400,00 гривень, заборгованість за нарахованими штрафами/неустойками у розмірі 1400,00 гривень. 25.11.2024 р. права вимоги за кредитним договором відступлені ТзОВ «Українські фінансові операції» на підставі Договору факторингу №25/11/2024. Станом на дату укладення вказаного договору строк дії Договору №4575987 від 20.04.2024 не закінчився, а тому в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем ТзОВ «Українські фінансові операції», з дати факторингу нарахувало відсотки за 140 календарних днів у розмірі 9800,00 грн. Факт передачі права вимоги за вищевказаним договором підтверджується Витягом з реєстру боржників від 25.11.2024 до Договору факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024 року. Таким чином ТзОВ «Українські фінансові операції» правомірно набуло право вимоги за кредитним договором №4575987 від 20.04.2024 року. Відповідно до частини 1, 2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Параграфом першим глави 71 ЦК України регулюються правовідносини позики. Статтею 1046 Кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Як видно з матеріалів справи, [PERSON] прострочив виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим, йому нарахована заборгованість, яка складається з тіла кредиту та відсотків за його користування. Зазначена у розрахунках сума заборгованості за нарахованими відсотками, відповідає строку кредитування 360 календарних днів, узгоджується з розміром відсоткової ставки, зазначеної в Договорі. Таким чином, нарахована заборгованість зі сплати суми тіла кредиту та відсотків є обгрунтованою, оскільки передбачена умовами Договору. Тому, проаналізувавши досліджені у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що обов`язок [PERSON] по поверненню кредиту та нарахованих відсотків за його користування, знайшов своє підтвердження у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем ТзОВ «Українські фінансові операції» сплачено судовий збір у сумі 2422,40 гривень, що об`єктивно підтверджується платіжною інструкцією № 12144 від 21.11.2025, тому з відповідача слід стягнути судовий збір у вказаній сумі. (а.с.15) Позивач поніс витрати на оплату правничої допомоги у сумі 10 000 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги №01/08/2024-А від 01.08.2024, Актом № 4575987 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 р., детальним описом робіт (наданих послуг) від 14.11.2025, заявкою № 4575987 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01 серпня 2024 р. від 21.04.2025 Суд, зважаючи на предмет позовних вимог та категорію справи, яка є малозначною за ціною позову, розгляд справи за відсутності сторін та їх представників на підставі наявних матеріалів, а також враховуючи обсяг виконаної роботи адвокатом, дійшов висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень. Окрім того, позивач просить суд зазначити в рішенні про нарахування органом, що здійснюватиме примусове виконання рішення 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до ст.625 ЦК України та на підставі положень ч.ч.10,11 ст.265 ЦПК України, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості та стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з [PERSON] на користь ТзОВ «Українські фінансові операції». За приписом ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З вищенаведеного слідує, що суд не вправі ухвалювати рішення щодо правовідносин, які ще не виникли або можуть виникнути в майбутньому, оскільки судовий захист надається щодо реально існуючого, порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу. Крім цього, положення ч.ч.10,11 ст.265 ЦПК України застосовуються виключно до регульованої законодавством України заборгованості (аліменти, заробітна плата і т.п.) до якої кредитна не відноситься. З врахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для застосування приписів ч.ч.10, 11 ст.265 ЦПК України, а тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Враховуючи вище викладене, на підставі 526, 530, 1054 ЦК України,

Outcome: partial