Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач ТОВ «Свеа Фінанс» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №3418925 від 29.01.2023 року у розмірі 18456,35 грн та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2422,40 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3418925, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти в сумі 6100 грн, строком на 359 днів із встановленням стандартної процентної ставки в розмірі 2,00 % на день. Вказаний договір укладений в електронному вигляді. Через невиконання відповідачем договірних зобов`язань за ним виникла заборгованість в загальному розмірі 18456,35 грн, яка складається з: 4059,99 грн - заборгованість за кредитом; 14396,36 грн - заборгованість за нарахованими процентами. 28.11.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (нині ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено Договір факторингу №01.02-77/23, відповідно до умов якого право вимоги до боржників, зокрема, до боржника [PERSON] за кредитним договором №3418925 від 29.01.2023, перейшло до позивача. Зважаючи на вказане, з метою захисту своїх прав та інтересів позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Хорошівського районного суду Житомирської області від 30.12.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просить здійснювати розгляд справи без участі представника позивача, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив до суду не подав, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідач, будучи повідомленим відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України про відкриття провадження у цивільній справі за позовом до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, відзив на позов у встановлений судом строк не надав. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належним чином повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження і постановити заочне рішення. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 29.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір №3418925 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 6100 грн. строком на 360 днів із застосуванням стандартної процентної ставки в розмірі 2,00 % на день та зі сплатою процентів кожні 30 днів. Вказаний договір укладено між сторонами шляхом обміну електронними повідомленнями та підписано у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Із матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором №3418925 від 29.01.2023 виконав у повному обсязі, перерахувавши кошти в сумі 6100,00 грн на картку позичальника № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» від 04.03.2024 за №20240304-4110. Однак, відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни грошові суми не повернув, внаслідок чого згідно проведеного розрахунку заборгованості у нього утворилась заборгованість за кредитним договором №3418925 від 29.01.2023 в загальному розмірі 18456,35 грн, яка складається з: 4059,99 грн - заборгованість за кредитом; 14396,36 грн - заборгованість за нарахованими процентами. 28.11.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №01.02-77/23, відповідно до умов якого право вимоги до боржників, в тому числі до боржника [PERSON] за кредитним договором №3418925 від 29.01.2023, перейшло до позивача, що підтверджується Реєстром боржників №1 до договору факторингу від 28.11.2023. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним. Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», «так і строк (термін) виконання зобов`язання» (ст. 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, відповідачем не надано суду доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань та спростування суми заборгованості перед позивачем. З огляду на вказане, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за сумою (тілом кредиту) у розмірі 6100 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Водночас суд бере до уваги, що відповідач не скористалася своїми процесуальними правами, передбаченими статями 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, не надав до суду доказів того, що картка № [NUMBER] , на яку було перераховано кредитні кошти в сумі 6100 грн. за кредитним договором №3418925 від 29.01.2023 року, йому не належить, або що грошові кошти на таку картку від ТОВ «Лінеура Україна» не надходили. У цьому контексті суд враховує роз`яснення Верховного Суду, викладені у постанові від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, в якій наголошується, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення [PERSON] отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6100 грн. Крім того, первинним кредитором ТОВ «Лінеура Україна» також нараховано проценти за період з 30.01.2023 року по 28.11.2023 року в межах строку дії кредитного договору, розмір яких згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №3418925 від 29.01.2023 становить 14396,36 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Згідно розрахунку заборгованості відповідач платежі за тілом кредиту та нарахованими відсотками здійснив частково, лише на суму 4824,01 грн, які враховані у розрахунку заборгованості первинного кредитора. З огляду вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №3418925 від 29.01.2023 року у загальному розмірі 18456,35 грн, яка складається з: 4059,99 грн - заборгованість за кредитом; 14396,36 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, то, враховуючи повне задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн судового збору.

Outcome: approved