Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Турбаєвського Ю.В. звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за №7 посвідченого 07 лютого 2001 року укладений на товарній біржі «Жовтоводська» між [PERSON] та [PERSON] , а саме: 1/2 частини житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку з господарськими побудовами від 30 вересня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 7674 та договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07 лютого 2001 року № 7 є власником житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . З метою державної реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок, позивач звернувся до державного реєстратора, де йому повідомили, що поданий договір купівлі-продажу нерухомого майна від 07 лютого 2001 року, а саме 1/2 житлового будинку не відповідає вимогам документу, встановленим діючим законодавством. Зазначає, що 07 лютого 2001 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна за № 7 на Товарній біржі «Жовтоводська», а саме 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . У той же час позивач вказує, що на теперішній час він не має можливості розпоряджатися придбаним об`єктом нерухомого майна та вчиняти щодо нього будь-які цивільно-правові угоди, оскільки вказаний Договір купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2025 року по справі відкрито провадження та визначено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами Позивач та відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлені належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подали. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. В силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про власність», що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування частини житлового будинку з господарськими побудовами від 30 вересня 2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 7674 [PERSON] є власником 1/2 житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . 07 лютого 2001 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна за № 7 на Товарній біржі «Жовтоводська», а саме 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] . Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу розташованого за адресою: [ADDRESS] , замовником технічної інвентарізації даного об`єкту є [PERSON] . Слід зазначити, що нотаріусом зазначений договір купівлі-продажур не посвідчувався, оскільки на час його укладення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» передбачала, що договір укладений на торговій біржі не потребує свого подальшого нотаріального посвідчення. Сторони виконали передбачені договором умови. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Однак, на теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися придбаним нерухомим майном та вчиняти щодо нього будь-які цивільно-правові угоди, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна не було посвідчено нотаріусом. Згідно ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтями 391, 392 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі вищевикладеного суд вважає, що сторонами виконані всі умови договору купівлі-продажу нерухомості, які не порушують інтереси держави чи третіх осіб та приходить до висновку про можливість визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна за №7 посвідченого 07 лютого 2001 року, укладений на товарній біржі «Жовтоводська».

Outcome: approved