Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У лютому 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з вищезазначеним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 10 жовтня 2018 року у загальному розмірі 251 730,89 грн та судовий збір у розмірі 3 020,77 грн. В обґрунтування позову, представник позивача зазначила, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим Анкету-Заяву №б/н від 10 жовтня 2018 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті https://privatbank.ua/terms, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 27 серпня 2019 року відповідачем підписано Паспорт споживчого кредиту та 11 грудня 2020 року підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підпис відповідачем здійснено власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13 грудня 2019 року №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України». Відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно Позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 05 лютого 2024 року має заборгованість у загальному 251 730,89 грн., що складається з 207 411,15 грн. - заборгованість за тілом кредита, 44 319,74 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, які позивач просить стягнути з відповідача. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 березня 2024 року справу було передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 16 квітня 2024 року провадження в справі було відкрито в порядку загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання. Згідно розпорядження керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. щодо повторного автоматичного розподілу справи № 1170 від 30 вересня 2024 року та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 01 жовтня 2024 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Фінагеєвій І.О. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2024 року прийнято до провадження цивільну справу та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 березня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 05 травня 2025 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Майорова Василя Олександровича надійшли пояснення, у яких останній просив суд застосувати позовну давність на всю заборгованість та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 26 травня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання, у яких вказано, що оскільки строк дії перевипущеної картки до останнього дня 11/23 року, а позивач звернувся до суду з позовом 19 лютого 2024 року, строк позовної давності не сплив. Інші доводи представника відповідача не заслуговують на увагу, з огляду на те, що відповідач знав про умови кредитування, до певного часу виконував свої зобов`язання за кредитом, а отже позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі. Представник позивача подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, причини неявки не повідомили. Будь-яких заяв, клопотань станом на час прийняття рішення до суду не надходило. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами. У ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 10 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до АТ «КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. У анкеті-заяві від 10 жовтня 2018 року зазначено, що відповідач підписанням цієї заяви приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк», що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка, приймає всі права то обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язується їх належним чином виконувати. У подальшому Відповідач, ознайомившись з умовами обслуговування кредитних карток та підтвердивши їх прийняття шляхом підписання паспорта споживчого кредиту від 27 серпня 2019 року, засвідчив свою обізнаність та згоду з визначеною у ньому інформацією щодо розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами за картковими рахунками. Відповідно до Заяви №б/н від 11 грудня 2020 року про приєднання до Умов та правил надання послуг, сторонами договору погоджено тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, суму/ліміт кредиту 200 000,00 грн., строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, мету отримання кредиту споживчі цілі, процентну ставку 36% річних, тип процентної ставки фіксована, процентну ставку поза межами пільгового періоду 42,55% річних, процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту 72% річних, розмір мінімального обов`язкового платежу - 7% від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн. щомісячно у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення. Згідно довідки АТ «КБ «ПриватБанк» за вказаним договором [PERSON] 26 лютого 2018 року видано кредитну картку MasterCard World Black Edition з терміном дії до 02/21 за № [NUMBER] , 22 лютого 2018 року видано кредитну картку MasterCard World з терміном дії до 02/22 за № [NUMBER] та 11 грудня 2020 року видано кредитну картку MasterCard World Black Edition з терміном дії до 11/23 за № [NUMBER] . З виписки за договором № б/н за період з 22 лютого 2018 року по 06 лютого 2024 року вбачається, що у межах зазначеного договору на ім`я [PERSON] було видано кредитні картки, відповідач користувався кредитним лімітом, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 05 лютого 2024 року становить 251 730,89 грн., що складається з 207 411,15 грн. - заборгованість за тілом кредита, 44 319,74 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до правил ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до правил ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Абзацом 1 ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У силу ч. 3 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Судом було встановлено, що заява про приєднання до Умов та Правил № б/н підписана [PERSON] власноруч на планшеті. У вищевказаному договорі визначено всі його істотні умови, а саме предмет договору, його оплатність, строковість, цільове признання кредиту, порядок повернення кредиту тощо, які сторони засвідчили своїми підписами. Відповідачем не надано доказів протилежного. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] станом на 05 лютого 2024 року становить 251 730,89 грн., що складається з 207 411,15 грн. - заборгованість за тілом кредита, 44 319,74 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. [PERSON] користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою за договором № б/н за період з 22 лютого 2018 року по 06 лютого 2024 року. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Стаття 559 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У порушення норм закону та умов договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, кредит та проценти за користування кредитом у визначений договором строк не повернув. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на що задовольняє позов в повному обсязі. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд зазначає, що доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності є безпідставними з огляду на таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. За ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] користувався кредитним коштами, що підтверджується випискою банку. Останнє зарахування коштів на рахунок 26 травня 2021 року у розмірі 12 500,00 грн, остання операція 28 травня 2021 року переказ з картки Приватбанку через Приват 24 у розмірі 6 030,00 грн. Крім того, як вбачається з анкети-заяви № б/н від 10 жовтня 2018 року, яка підписана відповідачем, він погодився на збільшений строк позовної давності, а у п. 6 Заяви №б/н від 11 грудня 2020 року про приєднання до Умов та Правил надання послуг підтвердив, що погоджується із тим, що строк позовної давності щодо вимог Банку, які виникають на підставі вказаного Договору, становить 15 (п`ятнадцять) років. Сторонами не заперечувалося, що [PERSON] 26 лютого 2018 року видано кредитну картку MasterCard World Black Edition з терміном дії до 02/21 за № [NUMBER] , 22 лютого 2018 року видано кредитну картку MasterCard World з терміном дії до 02/22 за № [NUMBER] та 11 грудня 2020 року видано кредитну картку MasterCard World Black Edition з терміном дії до 11/23 за № [NUMBER] . Отже, сторони у справі, без визначення у письмовій формі умов щомісячного повернення кредиту частинами, домовились про строк та термін закінчення кредитування, що відповідає останньому дню строку дії картки, зазначеному на її звороті. Тобто, відповідач повинен був не пізніше 30 листопада 2023 року повернути банку отримані від нього кредитні кошти у повному обсязі. Враховуючи те, що строк дії картки встановлено до 30 листопада 2023 року, саме з цієї дати почався перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами банку про стягнення заборгованості за кредитом. Кредитор звернувся до суду із позовом у лютому 2024 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, а тому клопотання про застосування строку позовної давності, задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 020,77 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved