Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

У вересні 2025 року позивач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» через свого представника адвоката Ушакевич М.П. звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] , просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 55 448,96 грн, яка складається: із заборгованості за тілом кредиту 22 245,89 грн, заборгованості за відсотками 10 507,71 грн, заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 22 695,36 грн, а також судові витрати на оплату судового збору - 3 028,00 грн та професійну правничу допомогу 7 000,00 грн. Позивач в обґрунтування позову послався на те, що 21.10.2019 [PERSON] уклала з Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» договір кредиту та страхування №Р07.25190.005844579, за умовами якого банк надав кредит на поточні потреби у сумі 24 400,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язалася повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування). Згідно з п. 1.3 договору позичальник сплачує проценти у розмірі 15% річних від залишкової суми кредиту. Банк свої зобов`язання за умовами договору виконав, а відповідач умови договору не виконувала, тому її заборгованість за вказаним договором станом на 19.12.2023 становить 55 448,96 грн, яка складається із: 22 245,89 грн заборгованості за основним боргом, 10 507,71 грн заборгованості за відсотками; 22 695,36 грн плати за обслуговування кредиту. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладений договір факторингу №19/12-2023. 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов яких до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшли права вимоги за кредитним договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 до [PERSON] . У зв`язку з невиконанням [PERSON] зобов`язань за договором кредиту № Р07.25190.005844579 від 21.10.2019, станом на 19.12.2023 заборгованість становить 55 448,96 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 22 245,89 грн, заборгованості за відсотками 10 507,71 грн, заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 22 695,36 грн, що відповідно до статей 525-526, 625, 629,1048 1050, 1054 ЦК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача ( а.с. 1-3). Ухвалою судді Вишгородського районного суду Київської області від 26 вересня 2025 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано за підсудністю до Славутицького міського суду Київської області (а.с. 60-62). 13 листопада 2025 року матеріали цивільної справи №363/5007/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором надійшли до Славутицького міського суду Київської області та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 листопада 2025 року для розгляду цієї справи визначено суддю Бабич Н.С. ( а.с. 66,70). Ухвалою судді від 28 листопада 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом) сторін та призначено судове засідання на 25 грудня 2025 року (а.с. 77-78). 25 грудня 2025 року цивільну справу було знято з розгляду, судове засідання призначено на 13 січня 2026 року ( а.с.87). Ухвалою суду від 13 січня 2025 року судовий розгляд справи відкладено на 28 січня 2026 року на підставі частини четвертої статті 223 ЦПК України ( а.с. 94-95). Позивач свого представника у призначене судове засідання не направив, про дату, час і місце якого повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки та копії ухвали суду від 13 січня 2025 року до зареєстрованого електронного кабінету позивача та його представника Ушакевич М.П., що підтверджується довідками про доставку електронного документу ( а.с.98-108). У позовній заяві зазначено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи (а.с. 3 зв.ст.). Відповідач [PERSON] у призначене судове засідання повторно не прибула, про дату, час і місце якого повідомлялась в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Рекомендований лист з повідомленням про вручення, яким їй направлялась судова повістка за зареєстрованим місцем проживання, повернутий до суду з відміткою «адресат відсутній». У такому випадку [PERSON] відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання. Відзив на позов відповідач не подала, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не направила, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до частини другої статті 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. За наявності умов, передбачених статями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 28 січня 2026 року суд ухвалив заочне рішення у справі. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, що відповідає положенням частини другої статті 247 ЦПК України. Відповідно до частини четвертої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення ( частина п`ята статті 268 ЦПК України). Отже, враховуючи наведені вище норми процесуального закону, оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання 28.01.2025, яким завершується розгляд справи, датою ухвалення судом рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку. Суд встановив, що 21 жовтня 2019 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] уклали договір кредиту та страхування №Р07.25190.005844579 (далі договір кредиту) (а.с.5-6). Відповідно до пунктів 1.1.-1.4. договору кредиту банк надає позичальнику кредит, а позичальник отримує його на наступних умовах: тип кредиту пенсійний; сума кредиту 24 400,00 грн; процентна ставка та тип, % річних 15 % змінювана; строк кредиту - 36 місяців. Пунктом 1.5 договору кредиту передбачено, що за час користування кредитом, банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до пункту 5 додатку №1 як «інші послуги банку», комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, сплачується згідно тарифів банку. Відповідно до пункту 1.6 договору кредиту дата повернення кредиту 21.10.2022. Повернення заборгованості за договором здійснюється через рахунок №29092010758436, відкритий в банку відповідно до графіку, викладеного в додатку № 1 до цього договору. Згідно з пунктом 1.7 договору кредиту банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів в розмірі 20 504,20 грн на рахунок № [NUMBER] позичальника, який відкритий в АТ «Ідея Банк», та позичальник доручає банку сплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 3 895,80 грн згідно з умовами договору добровільного страхування життя, укладеного відповідно до пункту 2 цього договору. Спосіб оплати переказ коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя» в АТ «Ідея Банк» через транзитний рахунок. Пунктом 1.8 передбачено, що змінювана процентна ставка визначається як змінна частина ставки в розмірі 9,5% збільшена на маржу банку в розмірі 5,5%. Додатком №1 до договору кредиту та страхування №Р07.25190.005844579 є паспорт споживчого кредиту, який підписано сторонами, зокрема відповідачем [PERSON] 21.10.2019 (а.с. 6). Пунктом 3 додатку №1 передбачені основні умови кредитування, з урахуванням побажань споживача: тип кредиту споживчий кредит, мета отримання кредиту споживчі цілі, сума кредиту 24 400,00 грн, спосіб надання безготівковий, строк кредитування 36 місяців. Згідно з пунктом 4 процентна ставка 15% річних, тип процентної ставки змінювана. Платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця обов`язкові для укладення договору: відкриття пакету послуг 0; плата за обслуговування кредитної заборгованості 2,45 % щомісячно від початкової суми кредиту; комісія за переказ коштів 0 грн. Загальні витрати за кредитом 52 241,78 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло, відсотки, комісії та інші платежі ) 52 241,78 грн. У пункті 5 додатку №1 до договору кредиту визначено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення. Визначено щомісячне внесення платежів у кількості 36, в період з 02.12.2019 по 02.10.2022 по 1 446,03 грн щомісяця кожного 02 числа, та 21.10.2022 у сумі - 1 630,73 грн. Загальна вартість кредиту 52 241,78 грн, з яких: сума кредиту- 24 400,00 грн, проценти за користування кредитом 6 811,30 грн, інші послуги банку 21 030,48 грн. 21 жовтня 2019 року [PERSON] підписала згоду фізичної особи суб`єкта кредитної історії (а.с. 7). З ордеру розпорядження №1 про видачу кредиту вбачається, що на підставі договору №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 на рахунок [PERSON] [NUMBER] (№ [NUMBER] ) зараховано 24 400,00 грн. Відповідно до ордеру розпорядження №2 про сплату страхового платежу банк перерахував з рахунку [PERSON] [NUMBER] страховий платіж у розмірі 3 895, 80 грн (а.с. 8). До позовної заяви також додано копії: паспорта громадянина України [PERSON] , картки платника податків [PERSON] та її пенсійного посвідчення ( а.с. 12-16). Згідно з випискою по рахунку № [NUMBER] (який відкритий в банку відповідно до графіка згідно з пунктом 1.6 договору кредиту) 21.10.2019 видано кредит у сумі 24 400,00 грн згідно з кредитним договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 та перераховано: 20 504,20 грн на рахунок № [NUMBER] [PERSON] ; 3 895,80 грн страхового платежу [PERSON] перераховано страховій компанії ( а.с. 9). На вказаний рахунок здійснювалось погашення кредиту згідно з договором №Р07.25190.005844579: 19.11.2019 1 650,00 грн, 16.12.2019 1 650,00 грн, 11.02.2020 1 633,50 грн, 12.03.2020 1 650,00 грн, 04.08.2020 500,00 грн ( а.с. 9-10). Як вбачається з довідки - розрахунку заборгованості АТ «Ідея Банк» станом на 19 грудня 2023 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 становить 55 448,96 грн, з якої 22 245,89 грн - заборгованість за основним боргом; 10 507,71 грн -заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 22 695,36 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями ( а.с.11). 19 грудня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «Оптіма Факторинг» право вимоги до боржників, в тому числі за кредитним договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] (а.с. 17-23 ). Відповідно до пункту 2.2. договору факторингу права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються ( передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в реєстрі боржників ( додаток № 2), що підписується сторонами в день укладення цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (додаток № 1), що надсилається разом з актом приймання передачі реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №3) клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладення договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору . Згідно з пунктом 4.1 договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 11 576 112,00 грн шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом трьох банківських днів після отримання реєстру боржників засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі та підписання сторонами реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно». Відповідно до пункиту 5.1 договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників та договору за допомогою сервісу електронного документообігу «вчасно», за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п. 4.1 цього договору. Згідно з платіжною інструкцією №45 від 20.12.2023 ТОВ «Оптіма Факторинг» перерахувало на рахунок АТ «Ідея банк» суму фінансування згідно з договором факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 у розмірі 11 576 112,00 грн (а.с. 27). Відповідно до реєстру боржників від 19.12.2023 до договору факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023 до ТОВ «Оптіма Факторинг» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , на загальну суму 55 448,96 грн, а саме: 22 245,89 грн- заборгованість за основним боргом; 10 507,71 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 22 695,36 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с. 24-26). 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором ( пункту 2.1.). Відповідно до пункту 2.2. договору факторингу права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються ( передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом та визначені в реєстрі боржників ( додаток № 2), що підписується сторонами в день укладення цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді (додаток № 1), що надсилається разом з актом приймання передачі реєстру боржників в електронному вигляді (додаток №3) клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладення договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього договору. Згідно з пунктом 4.1. договору факторингу № 22/12-202323 від 22.12.2023 фактор зобов`язується сплати клієнту суму фінансування у розмірі 11 861 032,61 грн шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунки клієнта протягом трьох робочих днів після отримання реєстру боржників в електронному вигляді, друкованого реєстру боржників за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно». Згідно з платіжною інструкцією №376 від 26.12.2023 ТОВ «Профіт Капітал» перерахувало на рахунок ТОВ «Оптіма Факторинг» суму фінансування за договором факторингу №22/12-2023 у розмірі 11 861 032,61 грн (а.с. 37). Відповідно до реєстру боржників №2 від 22.12.2023 до договору факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023 до ТОВ «Профіт Капітал» перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019, укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , на загальну суму 55 448,96 грн, а саме: 22 245,89 грн -заборгованість за основним боргом; 10 507,71 грн- заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 22 695,36 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с. 34-36). 05 березня 2025 року між ТОВ «Профіт Капітал» та ТОВ «Оптіма Факторинг» складено акт №44 про відсутність взаємних претензій ( а.с. 38). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на зміну, припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( стаття 628 ЦК України). Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку позивач). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виходячи із положень частини першої статті 1054 ЦК України, у позичальника виникає обов`язок повернути кредит та сплатити проценти в тому випадку, коли кредитодавець надав грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Відповідно до статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 80 ЦПК України передбачає достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що 21 жовтня 2019 року Акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №Р07.25190.005844579, за умовами якого відповідач, строком на 36 місяців, отримала пенсійний кредит (грошові кошти в сумі 24 400,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж), та зобов`язалась повернути його в обумовлені сторонами строки зі сплатою процентів у розмірі 15 % річних від залишкової суми кредиту. Первісний кредитор АТ «Ідея Банк» належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 та видав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 24 400,00 грн шляхом перерахування: 20 504,20 грн на рахунок позичальника [PERSON] та перерахуванням на відповідний рахунок коштів у сумі 3 895,80 грн страхового платежу [PERSON] , що підтверджується ордером-розпорядженням № 1 про видачу кредиту в сумі 24 400,00 грн, ордером розпорядженням №2 про сплату страхового платежу в сумі 3 895,80 грн та випискою по рахунку № [NUMBER] (який відкритий в банку відповідно до графіка згідно з пунктом 1.6 договору кредиту). При цьому, суд враховує, що надані позивачем ордер-розпорядження №1 про видачу кредиту в сумі 24 400,00 грн, ордер - розпорядження №2 про сплату страхового платежу в сумі 3 895,80 грн оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому є належними доказами, які підтверджують факт здійснення операцій між первісним кредитором та позичальником. Як вбачається з виписки по рахунку № [NUMBER] (який відкритий в банку відповідно до графіка згідно з пунктом 1.6 договору кредиту №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019), 21.10.2019 видано кредит у сумі 24 400,00 грн згідно з кредитним договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 шляхом перерахування : 20 504,20 грн на рахунок № [NUMBER] [PERSON] ; 3 895,80 грн страхового платежу [PERSON] на відповідний рахунок страхової компанії. На вказаний рахунок здійснювалося погашення кредиту згідно з договором №Р07.25190.005844579 [PERSON] : 19.11.2019 1 650,00 грн, 16.12.2019 1 650,00 грн, 11.02.2020 1 633,50 грн, 12.03.2020 1 650,00 грн, 04.08.2020 500,00 грн (а.с. 9-10). Суд враховує, що відповідно до положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або електронній формі. Згідно з підпунктом 14 пункту 3 розділу І Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року за №75 ( далі Положення), первинний документ - документ, який містить відомості про операцію. Відповідно до пункту 59 розділу IV Положення регістром аналітичного та синтетичного обліку, зокрема, є клієнтські рахунки та виписки з них, які банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях. За правилом пункту 60 розділу IV цього Положення клієнтські рахунки та рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Відповідно до пунктів 62, 63 розділу IV Положення виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій та може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта. Отже, виписка по рахунку, яка наявна в матеріалах справи, може підтверджувати видачу [PERSON] кредитних коштів за укладеним кредитним договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019, а також підтверджувати розмір заборгованості. Про те, що виписка по банківському рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами, Верховний Суд зазначав у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618 св 19; від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, провадження № 61-3689 св 21. Надані докази у їх сукупності є достатніми для встановлення обставини виконання свого обов`язку первісним кредитором АТ «Ідея Банк»за кредитним договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 щодо надання [PERSON] кредитних коштів в сумі 24 400,00 грн шляхом перерахування 20 504,20 грн на розрахунковий рахунок останньої та 3 895,80 грн страхового платежу [PERSON] на відповідний рахунок страхової компанії. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження переходу прав вимоги до боржника [PERSON] від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Оптіма Факторинг» позивач надав: копію договору факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг»; копію платіжної інструкції №45 від 20.12.2023 про виконання умов договору факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023; копію витягу з реєстру боржників №2 від 19.12.2023 до договору факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023, якими підтверджено перехід права вимоги до боржника [PERSON] за договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 на загальну суму 55 448,96 грн, а саме: 22 245,89 грн- заборгованість за основним боргом; 10 507,71 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 22 695,36 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями ( а.с. 17-27). На підтвердження переходу прав вимоги до боржника [PERSON] від ТОВ «Оптіма Факторинг» до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», позивач надав: копію договору факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023, укладеного між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал»; копію платіжної інструкції №376 від 26.12.2023 про виконання умов договору факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023; копію витягу з реєстру боржників №2 від 22.12.2023 до договору факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023; копію акту №44 від 05.03.2025 про відсутність взаємних претензій, відповідно до яких ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» набуло право вимоги до боржника [PERSON] , за договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 на загальну суму 55 448,96 грн, а саме: 22 245,89 грн - заборгованість за основним боргом; 10 507,71 грн- заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 22 695,36 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями ( а.с.29-37). Доказів того, що вказані договори факторингу оскаржувався у судовому порядку або визнавався судом недійними, у матеріалах справи відсутні, а тому зазначені договори, що підтверджують перехід права грошової вимоги до боржника [PERSON] від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «Оптіма Факторинг» та від ТОВ «Оптіма Факторинг» до позивача ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал», є дійсними. Як вбачається з довідки - розрахунку заборгованості АТ «Ідея Банк» за кредитним договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 станом на 19 грудня 2023 року заборгованість [PERSON] становить 55 448,96 грн, з якої 22 245,89 грн - заборгованість за основним боргом; 10 507,71 грн - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 22 695,36 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.11). До суду також подано детальний розрахунок заборгованості, складений ТОВ «ФК «Профіт Капітал», відповідно до якого заборгованість [PERSON] за кредитним договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 становить 45 158,28 грн та складається із: 22 245,89 грн заборгованості за основним боргом; 4 999,43 грн -заборгованості за відсотками; 17 912,96 грн заборгованості за комісією ( а.с. 108). Натомість позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 55 448,96 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 22 245,89 грн, заборгованості за відсотками 10 507,71 грн, заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 22 695,36 грн ( а.с. 3 зв.ст.). Розглядаючи вимоги позивача про стягнення заборгованості, суд виходить з такого. За умовами укладеного договору кредиту №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019, відповідач отримала кредитні кошти у загальному розмірі 24 400,00 грн на 36 місяців зі сплатою процентів у розмірі 15 % річних. У пункті 5 додатку №1 до договору кредиту визначено порядок повернення кредиту, кількість та розмір платежів, періодичність внесення. Загальна вартість кредиту 52 241,78 грн, з яких: сума кредиту 24 400,00 грн, проценти за користування кредитом 6 811,30 грн, інші послуги банку 21 030,48 грн. Зі змісту виписки по рахунку № [NUMBER] (який відкритий в банку відповідно до графіка згідно з пунктом 1.6 договору кредиту) вбачається, що [PERSON] здійснювала часткове погашення кредиту згідно з договором №Р07.25190.005844579: 19.11.2019 1 650,00 грн, 16.12.2019 1 650,00 грн, 11.02.2020 1 633,50 грн, 12.03.2020 1 650,00 грн, 04.08.2020 500,00 грн (а.с. 9-10). Сплачені відповідачем суми віднесені, зокрема: на погашення основної суми боргу у загальному розмірі 2 154,11 грн (02.12.2019- 203,97 грн, 227,20 грн; 16.12.2019 - 410,54 грн, 148,65 грн; 02.03.2020 797,93 грн, 365,82 грн) (а.с. 9-10). Отже, з урахуванням часткової сплати відповідачем, сума заборгованості за договором кредиту №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 становить 22 245,89 грн (24 400,00 грн (видана сума кредиту) - 2 154,11 грн (погашена відповідачем та віднесена на тіло кредиту згідно з банківською випискою). За погодженими сторонами умовами договору кредиту №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 сплаті підлягали проценти за користування кредитом, нараховані в межах строку кредитування, на суму 6 811,30 грн (а.с. 6). Як вбачається з виписки по рахунку № [NUMBER] (який відкритий в банку відповідно до графіка згідно з пунктом 1.6 договору кредиту), сплачені відповідачем суми віднесені, зокрема: на погашення процентів за користування кредитом у загальному розмірі 1 811,87 грн (02.12.2019- 421,15 грн; 03.01.2020 305,33 грн, 11.02.2020 302,63 грн; 02.03.2020 278,23 грн; 4,53 грн ( погашення пені за прострочені проценти) 04.08.2020 273,52 грн, 226,48 грн (а.с. 9-10). Отже, з урахуванням часткової сплати відповідачем, сума заборгованості зі сплати процентів за договором кредиту №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 становить 4 999,43 грн (6 811,30 грн (проценти визначені додатком № 1 до договору в межах строку кредитування) 1 811,87 грн (погашена відповідачем та віднесена на проценти за кредитом згідно з випискою по рахунку). Таким чином, заборгованість за договором кредиту №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 [PERSON] становить 27 245,32 грн, а саме: 22 245,89 грн -заборгованість за основною сумою боргу; 4 999,43 грн заборгованість за процентами. Розглядаючи вимоги позивача про стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у сумі 22 695,36 грн, суд виходить з такого. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. На виконання вимог пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до частин першої, другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.5 договору кредиту За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Пунктом 1.5 договору кредиту №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 передбачено, що за час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до пункту 5 додатку №1 як «інші послуги банку», комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, сплачується згідно тарифів банку. Відповідно до додатку № 1 до договору кредиту №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 (паспорту споживчого кредиту) визначено, що плата за обслуговування кредитної заборгованості 2,45 % щомісячно від початкової суми кредиту. Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена в графіку платежів, де визначена як інші послуги банку та складає за 36 місяців 21 030,48 грн. Таким чином, включення позивачем до суми заборгованості за договором складової заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту ( за комісією) є необґрунтованим з вищевказаних підстав. Враховуючи те, що пунктом 1.5 договору кредиту №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 встановлено щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, суд вважає, що вказане положення є нікчемними. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі №916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. За таких обставин вимоги позивача про стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у сумі 22 695,36 грн задоволенню не підлягають. З виписки по рахунку № [NUMBER] (який відкритий в банку відповідно до графіка згідно п. 1.6 договору кредиту) та детального розрахунку ТОВ «ФК «Профіт Капітал» вбачається, що [PERSON] здійснювала часткове погашення кредиту згідно з договором кредиту №Р07.25190.005844579. Сплачені відповідачем суми віднесені, зокрема: на погашення плати за обслуговування кредиту у загальному розмірі 3 117,52 грн (02.12.2019- 26,59 грн, 771,09 грн; 03.01.2020 25,34 грн, 760,14 грн; 11.02.2020 748,34 грн,24,94 грн; 02.03.2020 734,84 грн, 26,24 грн) (а.с. 9-10; 108). Оскільки положення умов договору про встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості визнано судом нікчемним, то сплачені відповідачем кошти на погашення кредиту, які віднесені на погашення плати за обслуговування кредиту у розмірі 3 117,52 грн, необхідно віднести на погашення кредитної заборгованості по нарахованим процентам, яка буде становити 1 881,91 грн (4 999,43 грн - 3 117,52 грн= 1 881,91 грн). Виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором кредиту №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 у загальному розмірі 24 127,80 грн, а саме: 22 245,89 грн- заборгованість за основною сумою боргу; 1 881,91 грн заборгованість за процентами. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною другою цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. За правилом частини третьої вказаної статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як зазначено у пункті 3 частини другої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд встановив, що Адвокатське об`єднання «Правовий курс» надавало позивачу ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правової допомоги № 02-24 від 01.07.2024 (а. с. 39-42). Відповідно до пункту 1.1. договору об`єднання бере на себе зобов`язання по наданню клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а клієнт зобов`язується прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов договору. 01 липня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та адвокатське об`єднання «Правовий курс» підписали додаткову угоду № 1/1 до договору про надання правової допомоги №2-24 від 01.07.2024. Сторони доповнили пункт 3.1 договору підпунктом 3.1.1, яким визначили, що клієнт додатково сплачує на користь об`єднання винагороду, зокрема у розмірі 7000,00 грн, за проведення консультацій з клієнтом, здійснення вивчення документів та підготовки проекту позовної заяви для направлення до суду 1 (однієї) позовної заяви згідно реєстру боржників ( а.с. 43). Так, на виконання умов, визначених договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024 складено акт №1 від 16.06.2025 приймання-передачі реєстру боржників, до якого включено за № 2 [PERSON] , заборгованість за договором №Р07.25190.005844579 від 21.10.2019 ( а.с. 44). Відповідно до акту № 1 прийому передачі надання правової допомоги від 24.07.2025, підписаного ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та адвокатським об`єднанням «Правовий курс», вартість наданих послуг із правової допомоги складає 189 000,00 грн, в котрий включено правову допомогу відповідно до отриманих реєстрів боржників, зокрема щодо позичальника [PERSON] за договором №Р07.25190.005844579 в розмірі 7 000,00 грн, що була сплачена ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» об`єднанню в повному обсязі та підтверджується платіжним дорученням №1496 від 24 липня 2025 року ( а.с.45-47). Адвокат Ушакевич Марина Петрівна наказом розпорядженням № 02-к від 28.06.2024 прийнята на роботу адвоката за сумісництвом з 01.07.2024 до АО «Правовий курс» (а.с. 46). Здійснює адвокатську діяльність на підставі свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серія КВ № 6416 та посвідчення адвоката України, виданого 23.05.2019 ( а.с. 52). Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму. Враховуючи час, затрачений адвокатом Адвокатського об`єднанням «Правовий курс» на проведення консультацій з клієнтом, здійснення вивчення документів та підготовки проекту позовної заяви для направлення до суду 1 (однієї) позовної заяви згідно реєстру боржників, суд вважає, що розмір витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою, в сумі 7 000,00 грн. є обґрунтованим та підтвердженим належними доказами у цій справі. Відповідач свою позицію щодо заявленого позивачем розміру судових витрат на професійну правничу допомогу не висловила та клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не подала. Витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (див. постанову Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 045,70 грн, виходячи з такого розрахунку: 24 127,80 грн х 100 %: 55 448,96 грн = 43,51 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог); 7 000,00 грн х 43,51 % :100 % = 3 045,70 грн (сума витрат на професійну правничу допомогу, пропорційна розміру задоволених позовних вимог). За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив за подання позовної заяви судовий збір у сумі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №14239 від 171.07.2025 (а.с.4). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с. 65). З урахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 1487,96 грн (3 028,00 грн х 43,51 % :100 %= 1 317,48 грн (сума судових витрат, пропорційна розміру задоволених позовних вимог). На підставі викладеного,

Outcome: partial