Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви В обґрунтування позову представник позивача Погорєлов І.С. зазначив, що 16.10.2019 між АТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10020/0449 ІІ-А типу, яке підпорядковане філії - Харківське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір № 449/0117 про споживчий кредит із цільовим призначенням на придбання нерухомості. На виконання умов укладеного кредитного договору банк надав кредит в розмірі 189 990,00 грн на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення не пізніше 15.10.2039 зі сплатою процентів в розмірі 19,49. Позивальник своїх зобов`язань і повернення кредиту не виконав, останній платіж бу здійснений 07.02.2022 на суму 3600,00 грн. У зв`язку з припиненням виконання зобов`язань банком у відповідності до п. 3.9. кредитного договору 23.07.2024 направлено відповідачеві вимогу, яка залишилася без виконання. Після зміни кінцевого строку повернення кредиту банк припинив нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, оскільки відбулося пред`явлення до позичальника вимоги про відкликання (дострокове повернення) кредиту згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Станом на 09.10.2024 заборгованість за кредитним договором становить у загальному розмірі 247142,04 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 167750,71 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 79391,33 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком і [PERSON] 16.10.2019 укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір № 449/0117/1, предметом якого є двокімнатна квартира загальною площею 51,7 кв.м, житловою площею 30,8 кв. м, під номером 1 (один), яка знаходиться у будинку [ADDRESS] , яка належить відповідачеві на праві власності. З лютого 2022 позичальник припинив виконувати кредитні зобов`язання. З метою усунення допущеного боржником порушення умов кредитного договору 23.07.2024 йому направлено вимогу, яка також залишена без реагування. Зазначені обставини відповідно до умов іпотечного договору є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки Враховуючи викладене, просив: стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит (на придбання нерухомості) № 449/0117 від 16.10.2019 в розмірі 247142,04 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 167750,71 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 79391,3 3 грн; у рахунок погашення заборгованості [PERSON] на користь банку за вказаним договором про споживчий кредит в розмірі 247142,04 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 449/0117/1 від 16.10.2019 шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, що має бути визначена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Заяви учасників процесу по суті справи. Відповідач правом на надання відзиву не скористався. Рух справи. Ухвалою судді від 16.12.2024 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 150). Ухвалою суду від 29.05.2025 здійснено перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження, перезначено проведення підготовчого засідання (а.с. 185). Підготовче засідання у справі закрите 15.10.2025 і справа призначена до судового розгляду (а.с. 185). Представник позивача Погорєлов І.С. у судове засідання надав заяви про розгляд справи без його участі, якими позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення н заперечував (а.с. 164, 180, 193 - 194, 207-208). Відповідач [PERSON] в підготовчі, судові засідання жодного разу не з`явився, про дату, час та місце слухання повідомлявся шляхом направлення судових повісток на адресу реєстрації місця проживання (а.с. 171, 172, 178, 187, 203). Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позов. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 16.10.2019 між АТ «Державний ощадний банк України» в особі керуючого територіально відокремленим безбалансовим відділенням № 10020/0449 ІІ-А типу, яке підпорядковане філії - Харківське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір № 449/0117 про споживчий кредит (на придбання нерухомості) (а.с. 20 - 28) . Відповідно до п.п. 2.1.- 2.4. кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику на умовах договору, а позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається в розмірі 189990,00 грн на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 15.10.2039, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору, для придбання об`єкта нерухомості за договором купівлі-продажу, зі сплатою за користування кредитом відповідної плати (процентів) в розмірі 19,49. Зазначена в цьому договорі процентна ставка є фіксованою. Проценти нараховуються банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за кредитом, що був отриманий позичальником, починаючи з дати задачі кредиту до терміну остаточного повернення кредиту, визначеного цим договором. За надання кредиту позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду в розмірі 1880,90 грн протягом 1 (одного) банківського дня з моменту підписання цього договору (п. 2.5.1.). На виконання умов договору банк надав позичальнику кредит шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок з подальшим перерахуванням всієї суми кредиту у безготівковій формі на поточний рахунок продавця нерухомого майна - [PERSON] , код отримувача [NUMBER] , № [NUMBER] , відкритий в ТВБВ № 10020/0449 ІІ-А типу, що затверджується меморіальним ордером № 449/0117 від 16.10.2019 та виписками по рахунках за період з 16.10.2019 по 09.10.2024 (а.с. 19, 68-104). Відповідно до п. 4.2. кредитного договору у банку виникли права вимагати від позичальника належного виконання останнім взятих на себе зобов`язань по цьому договору (пп 4.2.1.); при виникненні простроченої заборгованості за основною сумою боргу за кредитом та/або процентами чи комісійними винагородами, більше ніж на три місяці, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на заставлене майно (пп 4.2.2.) та ін. Згідно із п.3.3.3. кредитного договору позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту рівними частинами в розмірі 791,62 гривень на місяць та сплату процентів, нарахованих банком на залишок основної суми боргу за кредитом, комісійних винагород (у разі їх встановлення за цим договором) щомісячно до 16 числа місяця, наступного за звітним, починаючи з листопада 2019 року, шляхом внесення коштів на поточний рахунок, які банк, використовуючи право договірного списання коштів, надане йому згідно з умовами цього договору, списує в рахунок погашення основної суми боргу за кредитом, сплати процентів та комісійних винагород відповідно до черговості, визначеної цим договором. Останній платіж в рахунок повернення кредиту, сплати процентів та комісійних винагород позичальник зобов`язується здійснити не пізніше дати (терміну) остаточного повернення кредиту, визначеної цим договором. Відповідно до п. 4.3. кредитного договору, до обов`язків позичальника належить: належним чином виконувати всі умови цього договору та взяті на себе за цим договором зобов`язання (пп 4.3.1.); у строки, обумовлені цим договором, повернути кредит, своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, комісійні винагороди за банківські послуги та належним чином виконувати взяті на себе інші зобов`язання за цим договором (пп 4.3.2.); у випадку порушення умов цього договору та/або документів забезпечення достроково повернути кредит в порядку, передбаченому пунктом 3.9. договору, з одночасною сплатою процентів нарахованих на фактичний залишок заборгованості за кредитом, комісійних винагород, а також сплатити неустойку (штрафні санкції), як це передбачено в договорі та відшкодувати банку в повному обсязі збитки (пп 4.3.3.); відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов`язаннях, що випливають з цього договору (пп 4.3.4.) та ін. Позичальник порушив встановлені кредитним договором обов`язки в частині своєчасної сплати платежів по кредиту (по основній сумі боргу та нарахованим процентам), остання оплата проведена 07.02.2022 на суму 3600,00 грн. Внаслідок чого утворилася прострочена заборгованості за кредитом. Згідно із п 3.9., п.п. 3.9.1. кредитного договору, банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання позичальником та/або майновим поручителем/поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим договором та/або документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними позичальником з банком, вимагати дострокового повернення суми кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають до сплати за цим договором), у тому числі, але не виключно, у разі якщо відбулося: затримання сплати частини основної суми боргу за кредитом та/або процентів за користування кредитом, інших платежів за цим договором на три календарні місяці (пп 3.9.1.1.). Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення кредиту, належних до сплати процентів, комісійних винагород та інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути проведено позичальником протягом шістдесяти календарних днів з дати одержання такої вимоги від банку. Сторони підтверджують, що термін дострокового повернення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за його користування та інших платежів, що містяться у вимозі банку, направленої позичальнику, відповідно до цього пункту договору є зміною терміну остаточного повернення кредиту в бік його зменшення. Сторони домовились, що вказана в цьому пункті зміна терміну, на який надано кредит, не є зміною банком в односторонньому порядку умов цього договору. Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений у абзаці першому цього пункту Договору строк починає відліковуватись з дати вручення позичальнику відправлення, яка зазначена в повідомленні про вручення поштового відправлення, або з дати зазначеної на такому листі позичальником при отримані позичальником зазначеного листа особисто. Якщо пошта (поштова служба) не може вручити письмову вимогу про усунення порушення Зобов`язання позичальнику через відсутність за місцем проживання вказаної особи, через чого відмову прийняти поштове відправлення, незнаходження фактичного місця проживання позичальника або з інших причин, письмова вимога про усунення порушення Зобов`язання, вважається врученою позичальнику у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення (п. 3.9.2.), У зв`язку з припиненням виконання зобов`язань за кредитним договором банком у відповідності до п. 3.9. кредитного договору, 23.07.2024 направлено засобами поштового зв`язку на адресу реєстрації позичальника, зазначену в договорі, цінним листом з описом вкладення вимогу про дострокове повернення кредиту № 55/5.2-02/83719/2024 від 23.07.2024, якою надано шістдесятиденний строк для погашення заборгованості в повному обсязі (а.с. 42). Вимога повернута на зворотню адресу банку, згідно відмітки АТ «Укрпошта» «за закінченням встановленого терміну зберігання 07.08.2024» (а.с. 51-53). Відповідно до пп. 3.9.1., 3.9.2. кредитного договору термін дострокового повернення кредиту вважається таким, що настав 07.10.2024. Сума заборгованості позичальника підтверджується розрахунком заборгованості, згідно із яким станом на 09.10.2024 заборгованість за кредитним договором становить всього 247142,04 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 167750,71 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 79391,33 грн. (а.с. 64-67). З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між банком і [PERSON] як з іпотекодавцем 16.10.2019 укладено іпотечний договір № 449/0117/1, посвідчений 16.10.2019 приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сіухіним І.І., зареєстрований в реєстрі за № 1648) (а.с. 29-35). Предметом іпотеки є двокімнатна квартира загальною площею 51,7 кв.м, житловою площею 30,8 кв. м, під номером 1 (один), яка знаходиться у будинку [ADDRESS] . Право власності на предмет іпотеки підтверджується договором купівлі-продажу від 16.10.2019, посвідченим приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Сіухіним І.І., та зареєстрованим у реєстрі за номером 1645, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер 184919990 від 16.10.2019 (а.с. 36-40). Відтак, з лютого 2022 позичальник припинив виконувати кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість за кредитом у загальному розмірі 247142,04 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 167750,71 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 79391,33 грн. Пунктами 4.1.4. іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель має право, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором та/або іпотекодавцем обов`язків за цим договором, а також в інших випадках, передбачених цим договором, законодавством, кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки і задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги в повному обсязі, включаючи: 1) основну суму боргу відповідно до умов зобов`язання, 2) проценти за користування кредитом, комісії, неустойки (пені, штрафи). Пунктом 7.1 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених цим договором та законодавством, в тому числі у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов зобов`язання (повністю або частково), зокрема, але не виключно, якщо в строки, встановлені кредитним договором, позичальник не поверне (повністю або частково) іпотеко держателю суму кредиту, та/або не сплатить проценти за користування Кредитом. Згідно п. 7.2. іпотечного договору, при настанні зазначених у п. 7.1. договору випадків іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та/або позичальнику письмову вимогу про порушення зобов`язання та/або зобов`язань, передбачених цим договором, у строк, це не перевищує 60 (шестидесяти) календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом зазначеного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. З метою усунення допущеного боржником порушення умов кредитного договору, 23.07.2024 направлено засобами поштового зв`язку на адресу місця реєстрації цінним листом з описом вкладення, вимогу № 55/5.2-02/83720/2024 від 23.07.2024 про усунення порушення зобов`язань за іпотечним договором № 132/0069/1 від 02.12.2021. У вимозі надано шістдесятиденний строк для погашення заборгованості в повному обсязі та попереджено позичальника, що у разі невиконання вимоги буде звернено стягнення на предмет іпотеки (а.с. 44-45). Лист з вимогою про усунення порушення зобов`язань повернувся на адресу банку із відміткою пошти «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с. 61-63) 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Щодо заборгованості за кредитним договором Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова станова (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення Цивільного кодексу України, які регулюють відносини позики. За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як встановлено судом відповідно до пп. 3.9.1., 3.9.2. кредитного договору термін дострокового повернення кредиту вважається таким, що настав 07.10.2024. Згідно із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 по справі 910/4518/16 після зміни кінцевого строку повернення кредиту банком припинені нараховуватися передбачені договором проценти за кредитом, оскільки пред`явлено до позичальника вимоги про відкликання (дострокове повернення) кредиту згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі № 444/9519/12 зроблено висновок про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється. Права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. Сума заборгованості позичальника підтверджується розрахунком заборгованості, згідно із яким станом на 09.10.2024 заборгованість за кредитним договором становить всього 247142,04 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 167750,71 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 79391,33 грн. (а.с. 64-67). На підтвердження заборгованості позивачем надані банківські виписки по рахунках. Відповідно до пп. 2, 14, 15 п. 3 гл. 1, п. 30 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 № 75, бухгалтерський облік в банках - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передавання інформації про операції банку зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень. Бухгалтерський облік ведеться безперервно з часу реєстрації банку до його ліквідації. Регістри синтетичного та аналітичного обліку операцій є носіями спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, книг, журналів, призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого накопичення, групування та узагальнення інформації з первинних документів, що прийняті до обліку. Первинним документом є документ, який містить відомості про операцію. Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 у справі № 225/4626/15-ц надав роз`яснення щодо врахування виписок по банківським рахункам позичальника, як доказів по справі, вказавши, що згідно із п. 1.37 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» розрахунково - касове обслуговування - послуги, що надаються банком клієнту на підставі відповідного договору, укладеного між ними, які пов`язані із переказом коштів з рахунка (на рахунок) нього клієнта, видачею йому коштів у готівковій формі, а також здійсненням інших операцій, передбачених договорами. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку, дату здійснення останньої (попередньої) операції, дату здійснення поточної операції, код банку, у якому відкрито рахунок, код валюти, суму вхідного залишку за рахунком, код банку-кореспондента, номер рахунку кореспондента, номер документа, суму операції (відповідно за дебетом або кредитом), суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, якщо виписка з рахунку відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до умов договору, укладеного між клієнтом і банком, то такий документ є доказом, який судом оцінюється відповідно до вимог ЦПК України. Відповідачем порушені умови кредитного договору. Несвоєчасне виконання зобов`язань щодо сплати щомісячних платежів (повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом) протягом строку дії кредитного договору призвело до виникнення заборгованості. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки Як встановлено судом із лютого 2022 позичальник припинив виконувати кредитні зобов`язання, не здійснює погашення кредиту (основну суму боргу) та не сплачує нараховані проценти за користування кредитом. У зв`язку з чим виникла прострочена заборгованість за кредитом у загальному розмірі 247142,04 гривень, з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) - 167750,71 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 79391,33 грн. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим З економ. Згідно із ч. 1 ст. 7 цього Закону, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Частина 1 статті 589 ЦК України передбачає, що у разі невиконання зобов`язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ч. 2 ст. 589 ЦК України). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язань у не менш ніж п`ятнадцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку». Згідно із частиною першою статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною другою вищевказаної статті передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. У п. 7.3. іпотечного договору сторони визначили, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя, зокрема, і за рішенням суду. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до автоматичного припинення основного зобов`язання чи заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Такий правовий висновок щодо застосування норм статті 33 Закону України «Про іпотеку» міститься й у постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2014 року. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов`язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов`язання. У постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 у справі №6- 1080цс15р зазначено, що відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом з зернения стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно із постановою від 03.02.2016 у справі № 6-1080цс 15 Верховного Суду України, урахувавши, що позичальник та іпотекодавець є однією і тією самою фізичною особою, дійшов правового висновку про наявність підстав для стягнення з боржника наявної заборгованості одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення цієї заборгованості. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.05.2020 у справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19 ) підтримала правовий висновок Верховного Суду України щодо правової природи одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, визначивши, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням У резолютивній частині судового рішення про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням та звернення стягнення на предмет іпотеки слід вказувати, що звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже, таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне. Згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Згідно із пунктами 5-2 розділу VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 і у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо псих є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Пункт 5-2 не містить у собі статтю 39 цього закону про реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду. Таким чином, зупинено виключно дію статей 41, 47 у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах. Іпотекодавець у період із 24.02.2022 на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення не позбавлений права звернутися до суду з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги про о стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають задовоенню. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову із відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 7414,26 грн (а.с. 15). На підставі викладеного,

Outcome: approved