Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

І. Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся до суду з указаним позовом, у якому просить виключити відомості про батьківство [PERSON] з актового запису №140 від 21 лютого 2014 року про народження [PERSON] , вчиненого Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області в Книзі реєстрації народжень. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є особою з інвалідністю третьої групи з дитинства, глухий. 06.10.2017 вступив в шлюб з відповідачкою, який у 2023 році рішенням Хмельницького міськрайонного суду було розірвано. З відповідачкою він познайомився ще в 2013 році та мав нетривалі стосунки з нею, періодично спілкувалися. Після реєстрації шлюбу відповідачка постійно наполягала на тому, щоб він подав заяву до відділу ДРАЦС та визнав себе батьком її малолітнього сина, говорила про те, що він є батьком [PERSON] . На час реєстрації шлюбу у неї був малолітній син, [PERSON] [INFO] . Оскільки дитина була народжена не в зареєстрованому шлюбі, то в свідоцтві про народження [PERSON] в графі батько - відомості про батька дитини було внесено зі слів матері. Відповідачка хотіла виїхати за кордон на постійне проживання, вона наполягала на необхідності впорядкування документів для виїзду за кордон, та те, що йому необхідно було подати таку заяву про визнання себе батьком дитини, так як дитина народжена від нього. Тому було вирішено, що ним буде подана відповідна заява про визнання батьківства відносно [PERSON] , оскільки він є його батьком. Процедуру подачі такої заяви, правові наслідки подачі такої заяви йому ніхто не роз`яснив, однак він потребував такого роз`яснення, як особа з інвалідністю з дитинства, глухий, розмовляє на жестовій мові. Тобто, в момент подання заяви, він вважав, що є батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , оскільки у нього не було сумнівів у цьому. Після розірвання шлюбу відповідачка створила нову сім`ю та подала на аліменти на [PERSON] , які стягуються з його доходу. Він також створив нову сім`ю, незабаром у нього народиться дитина. На даний час він та відповідачка проживають в Німеччині. Після розірвання шлюбу у 2023 році відповідачка в розмовах говорила про те, що нібито хлопчик народився не від нього, тому у нього виник сумнів з приводу того, чи дійсно [PERSON] його син. Не зважаючи на те, що він сплачує аліменти на дитину, він хоче оспорити своє батьківство, щоб дійсно встановити чи є він батьком [PERSON] [INFO] . За таких обставин він змушений звернутися до суду. ІІ. Процедура та позиції сторін Ухвалою суду від 18.11.2024 відкрито загальне позовне провадження із проведенням підготовчого засідання та повідомленням сторін. Ухвалою суду від 14.04.2025 у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено. 22.07.2025 від Житомирського НДЕКЦ МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи. Ухвалою суду від 24.07.2025 поновлено провадження у справі. Ухвалою суду від 23.09.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача належним чином повідомлений про розгляд в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи, у судове засідання не з`явилась, від її представника - адвоката Селезньова М.В. надійшла заява від 26.05.2025 про визнання позову, у якій вказано, що відповідач з дитиною покинули територію України, прибути до експертної установи не можуть у зв`язку із реальним ризиком загрози життю та здоров`ю, повідомляє, що позивач не є біологічним батьком дитини [PERSON] . Третя особа у поясненнях від 29.03.2025 просить відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі матеріалами. ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст. 122, 125 СК України (ч. 1 ст. 121 СК України). Частиною першою ст. 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. За змістом ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до ст. 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Європейський суд с прав людини у справі «Євремович проти Сербії», зазначив, що у відповідності до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року). Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч. 1 ст. 123 цього Кодексу. За приписами ч. 5 ст. 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Таким чином, законодавець обмежив право особи, яка записана батьком дитини, на оспорювання свого батьківства, зокрема, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, або не могла про це не знати. Згідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 17 березня 2020 року у справі №606/2142/18 (провадження №61-19502св19), та від 06 травня 2020 року у справі №641/2867/17-ц (провадження №61-38660св18). ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом, докази на їх підтвердження, оцінка та мотиви суду Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.03.2018, видане Бердичівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №140, [PERSON] народився [INFO] . У графі мати стоїть запис [PERSON] , у графі батько [PERSON] . Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 21.02.2014 №00114223384, державна реєстрації народження [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), у відомостях про батька вказано [PERSON] . Судом встановлено, що 06.07.2015 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Бердичівському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №554. 22.03.2018 сторони подали до Бердичівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, спільну заяву про визнання батьківства. На підставі цієї заяви Бердичівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, 22.03.2018 вніс зміни до актового запису про народження дитини, суть змін: - відомості про дитину, по батькові « [PERSON] » змінено на « [PERSON] »; відомості про батька, прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] »; ім`я « [PERSON] » змінено на « [PERSON] »; по батькові « [PERSON] » змінено на « [PERSON] »; дата народження інформація відсутня змінена на « [INFO] »; місце проживання інформація відсутня змінено на « [ADDRESS] ; державна реєстрація народження проводиться «Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) змінено на «Відповідно до ст. 126 СК України». Ці обставини підтверджуються Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 31.01.2025 №00049134550. При цьому видано повторне свідоцтво про народження [NUMBER] від 22.03.2018 із вказаним змінами, у якому дитина [PERSON] , [INFO] , у графі мати стоїть запис [PERSON] , у графі батько [PERSON] . Вказані відомості містяться і у повторно виданому свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 27.11.2024. 24.07.2024 на адресу позивача надійшов запит від Управління ландрату Брайсгау-Гохшварцвальд на отримання аліментів для [PERSON] та вішкодування боргу вже виплачених аліментів Управлінням. До суду 22.08.2025 надійшло повідомлення від Житомирського НДЕКЦ від 24.06.2025 про неможливість проведення експертизи, у зв`язку із неявкою відповідача та дитини. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого. З матеріалів справи убачається, що 22.03.2018 сторони у справі на підставі ст. 126 СК України (визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка) добровільно, за власним рішенням подали до органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про визнання батьківства. На підставі цієї заяви 22.03.2018 внесено зміни до актового запису про народження дитини та 22.03.2018 видано нове свідоцтво про народження. Відтак, позивач достовірно знав, що не є батьком [PERSON] , а тому, перед тим як подати відповідну заяву, у нього було достатньо часу, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе так і для дитини. Доводи позовної заяви про те, що позивач є інвалідом 3 групи з дитинства, діагноз двобічна хронічна сенсоневральна глухота, а при поданні заяви йому ніхто не роз`яснив правові наслідки, не є підставою для виключення відомостей про батька дитини з актового запису про народження, оскільки факт інвалідності не свідчить про відсутність у позивача цивільної дієздатності або неможливість усвідомлювати значення своїх дій. Позивач не довів, що його волевиявлення було вчинене під впливом помилки, обману, чи інших обставин, які б свідчили про його недійсність. Факт того, що позивач не є біологічним батьком дитини [PERSON] не заперечувався відповідачем. Тому, на переконання суду, на момент внесення змін до актового запису про народження неповнолітньої дитини щодо батька позивач знав, що він не є її біологічним батьком, що підтверджується актовим записом про народження дитини, в якому було зазначено зовсім інші відомості про батька, які повністю не співпадають з прізвищем, ім`ям та по батькові позивача ; подачею сторонами спільної заяви про визнання батьківства лише у березні 2018 та пред`явлення даного позову після направлення йому 24.07.2024 запиту від Управління ландрату Брайсгау-Гохшварцвальд на отримання аліментів для [PERSON] . Отже, беручи до уваги те, що позивач завідомо знав, що він не є батьком дитини, особисто виявив бажання, щоб запис щодо батьківства був здійснений державними органами, тому в силу вимог ч. 5 ст. 136 СК України він не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки жодного порушення його прав не було. Суд також звертає увагу на те, що положення ч. 5 ст. 136 СК України захищають законні інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини. Отже, не зважаючи на доведений факт відсутності кровного споріднення між батьком та дитиною, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено, що на момент реєстрації дитини він не знав, що не є її батьком.

Outcome: dismissed