Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

[PERSON] через свого представника [PERSON] звернулася до Олевського районного суду Житомирської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. У поданій заяві представник позивачки просить постановити рішення, яким розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом №219 та стягнути з відповідача на користь [PERSON] понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору. У випадку неявки у судове засідання відповідача винести заочне рішення по справі. На обгрунтування своєї позиції зазначає, що 12.09.2020 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом №219. Від спільного проживання у шлюбі мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , 2020 року народження. Шлюбні відносини між сторонами припинено, спільного господарства не ведуть та разом не проживають. Припинення шлюбних стосунків було викликано внаслідок систематичних непорозумінь, розбіжностей у поглядах, що викликало постійні сварки. Це призвело до того, що сторони втратили почуття любові. Сім`я розпалася безповоротно, відновлення стосунків між позивачкою та відповідачем неможливе. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану цивільну справу передано судді [PERSON] для розгляду. Суддею Русиним М.Г. провадження по справі не відкривалося та цивільну справу до розгляду призначено не було. 11.09.2025 року на підставі розпорядження керівника апарату Олевського районного суду Житомирської області, у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено головуючого суддю Винара Л.В. На запит суду надійшла інформація з Олевської міської ради Житомирської області про зареєстроване місце проживання відповідача по справі [PERSON] . Ухвалою суду від 24.09.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до судового розгляду. 17.11.2025 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ЦПК України та позивачці (її представнику) надано строк для усунення недоліків. 24.11.2025 року від представника позивачки [PERSON] адвоката Кузьменка М.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» надійшла заява на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою суду від 25.11.2025 року поновлено провадження у справі, визначено дату судового засідання. Відповідно до ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або за власною ініціативою суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Кузьменко М.В. в судове засідання не з`явились. На адресу суду адвокат Кузьменко М.В. надав письмову заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі його довірительки [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивачки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення на його адресу судових повісток та опублікування оголошення на веб-сайті судової влади. Причини неявки суду невідомі, заяв про відкладення розгляду або про розгляд справи за його відсутності від відповідача [PERSON] не надходило. Відзив на позов не надано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, жодних заяв та клопотань до суду не надіслав та враховуючи, що представник позивачки не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 12.09.2020 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом №219, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 12). Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 11). Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. За правилом ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Як вбачається зі змісту поданої позовної заяви шлюбні відносини між сторонами припинено, спільного господарства не ведуть та разом не проживають. Припинення шлюбних стосунків було викликано внаслідок систематичних непорозумінь, розбіжностей у поглядах, що викликало постійні сварки. Це призвело до того, що сторони втратили почуття любові. Сім`я розпалася безповоротно, відновлення стосунків між позивачкою та відповідачем неможливе. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що позивачка скористалася правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, наполягала на розірванні шлюбу, відповідач не подав у визначеному ЦПК України порядку жодного доказу на спростування доводів позивачки, викладених її представником у позовній заяві. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, оскільки позивачка не бажає перебувати у шлюбі, а примушування до збереження шлюбу не допускається та збереження шлюбу суперечить інтересам однієї із сторін. Обставин, які перешкоджають розірванню шлюбу судом не встановлено. Крім цього, позивачка, як сторона, на користь якої виноситься рішення суду, також має право в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України на стягнення з відповідача понесених нею і документально підтверджених судових витрат (а.с.1). На підставі викладеного,

Outcome: approved