Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин з [PERSON] , який помер [INFO] , а саме просить встановити, що померлий є її батьком. Також заявляє вимогу зобов`язати Тальнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) внести зміни до її актового запису про народження. [PERSON] в позовній заяві вказує, що даний факт потрібен їй для оформлення своїх спадкових прав. Ухвалою суду від 31.03.2025 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. 14.05.2025 року до суду надійшов відзив від представниці відповідача начальника Тальніського відділу ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ міністерства юстиції (м.Київ) Скоропад Л.М. в якому вона зазначає, що спору між позивачем та відповідачем не існує, відповідач не заявляє самостійних вимог по даній справі та немає процесуальної заінтересованості, оскільки результат розгляду справи не вплине на права чи обов`язки відділу ДРАЦС, вважає, що позов подано до неналежного відповідача, а тому він не підлягає до задоволення (т.1 а.с.150-151). Ухвалою суду від 27.05.2025 року за клопотанням представника позивачки залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету на стороні відповідача [PERSON] , племінницю померлого [PERSON] 03.06.2025 року від представника третьої особи [PERSON] Токар О.М. надійшло пояснення в якому вона заперечує щодо задоволення позову та просить застосувати строк позовної давності, оскільки з травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] розглядається спір щодо спадкового майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , а позивачка стверджує, що про своє біологічне походження вона дізналась задового до дня смерті [PERSON] , яка сталась [INFO] (т.1 а.с. 196-200). 10.07.2025 року ухвалою суду підготовче судове засідання у даній справі закрито і справа призначена до судового розгляду. Позивачка та її представники в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять встановити, що померлий є [PERSON] є батьком [PERSON] та зобов`язати Тальнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) внести зміни до її актового запису про народження. Представниця відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги не визнає (т.2 а.с.29). Представниця третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача [PERSON] - адвокат Токар О.М. позовні вимоги не визнала, просить відмовити в їх задоволенні. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] народилась [INFO] , батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т.1 а.с.10), проте позивачка стверджує, що її біологічним батьком був померлий [INFO] [PERSON] . На обґрунтування своїх вимог до позовної заяви позивачкою надано: копію заповіту від 19.10.2002 року [PERSON] в якому він заповідає все своє майно [PERSON] (т.1 а.с.16), свідоцтво про смерть [PERSON] [INFO] (т.1 а.с.21), довідку відділу обслуговування громадян №13 управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області довідки від 14.06.2023 року [PERSON] отримала допомогу на поховання за померлого [INFO] [PERSON] (т.1 а.с.17), фототаблиці з зображеннями проведеного спільно часу [PERSON] з позивачкою, її сином та матір`ю (т.1 а.с.34-53). Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки, які були викликані в судове засідання за клопотанням позивачки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та свідки, які були викликані в судове засідання за клопотанням представника третьої особи: Брижко Н.П., Гонтар Н.Л., Бривус В.Л. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У відповідності із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України). Згідно із ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Відповідно до ч. 2 ст. 48 УПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України(2004 р.), норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України (в редакції Закону№ 2147-VIІІ, чинній з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Також, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені у постановах Верхового Суду (ч.2 ст.263 ЦПК України). У своїй постанові від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16 Велика Палата Верховного Суду вказала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Також, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 вересня 2021 року у справі №757/39693/20, провадження №61-13261св21 зазначив наступне. Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не стадії відкриття провадження. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 серпня 2021 року в справі №543/994/17, провадження № 61-6125св21). З матеріалів справи не вбачається, що відповідач - Тальніський відділ ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ міністерства юстиції (м.Київ) порушив, не визнав чи оспорив суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача, тому він не є належним відповідачем в даному випадку, оскільки не порушував право позивача. Звертаючись до суду з даним позовом позивач просить встановити факт родинних відносин з [PERSON] , який помер [INFO] , а саме просить встановити, що померлий є її батьком. Також заявляє вимогу зобов`язати Тальнівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) внести зміни до її актового запису про народження. Позивачка вказує, що даний факт потрібен їй для оформлення своїх спадкових прав. Ст.1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статтею 1218 ЦК України). Ч.5 ст.1268 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Ст. 1266 ЦК України встановлено, що: внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. Судом береться до уваги той факт, що на розгляді Кропивницького апеляційного суду перебуває цивільна справа за апеляційною скаргою на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2023 року у цивільній справі №704/88/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Матусівська сільська рада Шполянського району Черкаської області про визнання заповіту недійсним. Враховуючи, що [PERSON] , племінниця померлого [INFO] [PERSON] , претендує на його спадкове майно, то саме вона має бути відповідачкою у даній справі. Визначений позивачкою (її представниками) відповідач, а саме: Тальніський відділ ДРАЦС у Звенигородському районі Черкаської області ЦМУ міністерства юстиції (м.Київ) не заявляє самостійних вимог по даній справі та немає процесуальної заінтересованості, оскільки результат розгляду справи не вплине на права чи обов`язки відділу ДРАЦС. Отже, судом встановлено, що позивачкою пред`явлено позовні вимоги до неналежного відповідача. На позивача покладений обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Позивачці (її представнику) під час проведення підготовчого судового засідання судом було роз`яснено положення ст.51 ЦПК України щодо заміни неналежного відповідача, а саме те, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, проте позивачка та її представник не скористались своїм правом (т.1 а.с.224). Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed