Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до Верховинського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1745707706 від 02.11.2021 року в сумі 10 793,68 гривень. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.11.2021 року між товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «ЦФР») та [PERSON] укладено кредитний договір №1745707706. Договір, паспорт кредиту та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua, з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких позичальник приєднався, підписавши договір) складають єдиний кредитний договір. На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016, укладеного 07.10.2016 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та акціонерним товариством «ТаскомБанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та строки, встановлені договором. Надалі 15.05.2024 року між акціонерним товариством «ТаскомБанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язується передати (сплатити) АТ «ТаскомБанк» суму фінансування, а АТ «ТаскомБанк» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до додатку №1 до договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 10793,68 гривень, з яких 6720 гривень заборгованість за тілом кредиту, 0,65 гривень заборгованість за відсотками, 4073,03 гривень заборгованість за комісією. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді Джусу Р.В. Ухвалою суду від 20.08.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Згідно з розпорядженням керівника апарату Верховинського районного суду Івано-Франківської області № 169/01-20/25 від 30.09.2025 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.09.2025 року, справу передано для розгляду судді Чекан Н.М., у зв`язку із відрядженням судді Джуса Р.В. до Миколаївського районного суду Львівської області для здійснення правосуддя. Ухвалою від 06.10.2025 року матеріали справи прийнято до свого провадження суддею Чекан Н.М. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.70), ним у позовній заяві зазначено про розгляд справи за його відсутності та у випадку неявки в судове засідання відповідача, він просив ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів (а.с. 3). Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений двічі належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному сайті судової влади України про її виклик до суду на 27.01.2026 року та на 08.12.2025 року (а.с.73). Судові повістки на 12.11.2025 року, 08.12.2025 року повернулися до суду без вручення адресату, судова повістка на 27.01.2026 року повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній» (а.с. 60-61, 67-68, 71-72). Згідно з ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У ч. 2 ст. 247 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. Згідно з ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи наведені вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27.01.2026 року, є дата складення повного судового рішення 30.01.2026 року. У ч. 1 ст. 280 ЦПК України закріплено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи той факт, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дачу, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився та не повідомив причин неявки, відзив на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд постановив провести заочний розгляд цієї справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. У ч. 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Судом встановлено, що 02.11.2021 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір №1745707706 (а.с. 5). Згідно з п. 1.2., п. 1.3 кредитного договору кредит надається в розмірі 6720 гривень строком на 12 місяців. Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти за користуванням кредитом на умовах встановлених договором. Відповідно п.3.4 кредитного договору, цей договір, умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» (редакція від 30.08.2021 року) складають єдиний кредитний договір. Позичальник, підписавши цей договір підтверджує, що свій примірник цього договору він отримав. Згідно з паспортом кредиту від ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» №57007706 від 02.11.2021 року (а.с. 6), [PERSON] надано кредит в розмірі 6720 гривень строком на 12 місяців, процентна ставка при наданні кредиту 3% від суми кредиту в розмірі 150 гривень, щомісячні проценти 3,19% від суми кредиту згідно з графіком платежів, річні проценти загальні 0,01% від суми боргу за договором згідно з графіком платежів, загальні витрати за кредитом становлять 2722,86 гривень, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користуванням кредитом 9292,86 гривень, реальна річна процентна ставка 96,22% річних. Розділом 6 даного паспорту визначено порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів) з 02.11.2021 року по 03.10.2022 року. У розділі 7 зазначено наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за кредитним договором: штраф у разі прострочення виконання своїх кредитних зобов`язань позичальник сплачує штраф 1% від суми наданого кредиту за кожен факт виникнення прострочки відповідно до графіку платежу. 02.11.2021 року відповідачем як позичальником також підписано заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063 (а.с. 7). Суд звертає увагу, що позивачем не долученого жодного доказу щодо перерахування грошових коштів вказаних у договорі від 02.11.2021 року, укладеного між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та [PERSON] 07.10.2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «ТаскомБанк» укладено договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 (а.с. 13-14), згідно з п. 2.1 якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим договором. Відповідно до п.2.2. сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредиторзобов`язаний набувати такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованості позичальників. Підписані сторонами відповідні реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього договору. 15.05.2024 року між АТ «Таскомбанк» (клієнт) та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (фактор) укладено договір факторингу №НІ/11/19-Ф (а.с.15-17), відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимог; перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі права вимог, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору (п.2.1). Із витягу з Реєстру прави вимог до договору факторингу №НІ/11/19-Ф від 15.05.2024 року (а.с.20), вбачається, що клієнт передав, а фактор прийняв право вимоги до [PERSON] за договором від 02.11.2021 року №1745707706 у розмірі 10 793,68 гривень, з яких 6720 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 0,65 гривень заборгованість за відсотками, 4073,03 гривень заборгованість за комісією. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором від 02.11.2021 року №1745707706 (а.с.12), заборгованість [PERSON] становить 10 793,68 гривень, з яких 6720 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 0,65 гривень заборгованість за відсотками, 4073,03 гривень заборгованість за комісією. У ст. 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі №910/12525/20 зроблено висновок, що відповідно до ст.514ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). Слід зауважити, що позивачем долучено витяг з договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, що укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк», в якому наявні умови договору з п.1.1 до п.3.1 та з п. 6.5 до п. 11, умови договору з п.3.1 до п.6.5 відсутні. Крім того, позивачем не долучено реєстр прав вимог відповідно до п.2.2. договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року. При цьому сам договір факторингу підписано 07.10.2016 року, а кредитний договір №1745707706 між первісним кредитором та відповідачем підписано 02.11.2021 року. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Положеннями ст. ст. 76-80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За наведених обставин, оскільки позивачем не надано реєстру права вимоги до договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07.10.2016 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» до АТ «ТаскомБанк», то відповідно до п. 2.2. позивач не підтвердив належними доказами факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором №1745707706 від 02.11.2021 року від первісного кредитора до АТ «ТаскомБанк». Внаслідок не доведення позивачем належними доказами факту переуступки права вимоги від первісного кредитора до АТ «ТаскомБанк», АТ «ТаскомБанк» не могло передати позивачу права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №1745707706 від 02.11.2021 року, оскільки воно не отримувало такого права вимоги. Таким чином, заявлені вимоги задоволенню не підлягають за їх недоведеністю та безпідставністю. Уст. 265 ЦПК України закріплено, що в рішенні суду зазначаються розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. Внаслідок відмови у задоволенні позову судові витрати позивачу не повертаються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed