Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи вимоги тим, що 31.10.2024 надав у позику відповідачу 37 000 грн., під час отримання вказаної суми позичальником була складена розписка та передана позивачу. Відповідно до розписки відповідач був зобов`язаний повернути кошти до 31.10.2025. У визначений строк грошові кошти не повернув. Просить стягнути з відповідача на свою користь 37 000 грн., а також судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу 7300 грн. та 1000 грн. гонорару успіху. Ухвалою від 10.11.2025 Сумського районного суду Сумської області справу передано за підсудністю до Зарічного районного суду м. Суми. Ухвалою від 03.12.2025 відкрито спрощене провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Ухвалою від 03.02.2026 закрито провадження в частині вимог про стягнення 7035,18 грн. У відзиві на позовну заяву відповідач із позовом не погодився, зазначивши, що перебував із позивачем у трудових відносинах та працював водієм. 02.05.2024 Державною службою з безпеки на транспорті під час проведення перевірки транспортного засобу під керуванням відповідача було виявлено порушення, за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення на позивача накладено штраф у розмірі 34 000 грн. Відповідач не був матеріально-відповідальною особою. Позивач вважав, що відповідач має відшкодувати понесені збитки. Відповідач вирішив звільнитися з місця роботи, однак позивач пригрозив, що не проведе розрахунок та не видасть трудової книжки допоки той не відшкодує йому витрати на штраф. Відповідач не мав таких коштів, тому позивач змусив його написати розписку. Розписка сама по собі не є договором позики. Договір позики укладений не був, грошових коштів відповідач у позивача не отримував ніякого зобов`язання з повернення коштів не виникало. Просить відмовити у задоволенні позову. Також відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з підстав їх неспівмірності. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що саме по собі перебування сторін у трудових відносинах не виключає можливості укладення договору позики. Складання розписки, якою був підтверджений договір позики, не є елементом трудового договору, а зміст розписки не вказує на існування зв`язку між позикою та трудовими правовідносинами. Подія притягнення позивача до адміністративної відповідальності не пов`язана з передачею коштів за розпискою. Формулювання у розписці «зобов`язуюсь повернути» означає те, що кошти фактично були отримані на момент складання розписки. Відповідач добровільно повернув 7035,18 грн., у зв`язку з чим просить закрити провадження в частині сплачених 7038,18 грн. У судове засідання позивач та його представник не з`явились. Про дату, час та місце розгляду прави повідомлені належним чином. Представник подав клопотання про розгляд справи без його участі. У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позову з підстав, які зазначені у відзиві. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 31.10.2024 [PERSON] складена розписка, відповідно до якої він зобов`язується повернути грошові кошти в сумі 37 000 грн. у строк до 31.10.2025 (включно) (а.с. 13). У періоді з 02.05.2022 по 05.08.2024 відповідач перебував у трудових відносинах з ФОП [PERSON] (позивачем), працював на посаді водія автотранспортних засобів (а.с. 41). 02.05.2024 посадовими особами Державної служби безпеки на транспорті було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. Було проведено перевірку належного [PERSON] транспортного засобу, яким керував водій [PERSON] . За результатами перевірки складено акт, яким зафіксовано порушення (а.с. 39). Постановою Державної служби з безпеки на транспорті від травня 2024 року (дату з копії наданого документа встановити неможливо) [PERSON] притягнуто до відповідальності та накладено на нього адміністративно-господарський штраф у розмірі 34 000 грн. (а.с. 40). 21.11.2025 відповідач перерахував позивачу в рахунок погашення боргу 7035,18 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції (а.с. 53). Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Досліджуючи зміст наданої позивачем розписки, суд зазначає, що за своєю правовою природою розписка є документом, який підтверджує не лише умови договору позики, а й факт передання грошових коштів позичальнику. Наявність у розписці формулювання «зобов`язуюсь повернути грошові кошти» свідчить про виникнення у відповідача боргового зобов`язання, яке ґрунтується на попередньому отриманні ним відповідної суми. Щодо заперечень відповідача про те, що розписка була написана під тиском через трудові відносини та штраф у розмірі 34 000 грн, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували факт відсутності волевиявлення на підписання розписки. Також не надано доказів, що договір був укладений під впливом насильства. Відповідач договір позики не оскаржував. Суд також враховує поведінку самого відповідача, який 21.11.2025, вже після відкриття провадження у справі, перерахував позивачу 7035,18 грн в рахунок погашення боргу. Суд зазначає, що наявність трудових правовідносин між сторонами та накладення штрафу на позивача не спростовує чинності зобов`язання, яке виникло за договором позики. Враховуючи, що строк виконання зобов`язання настав 31.10.2025, а кошти у повному обсязі повернуті не були, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню залишок заборгованості в сумі 29 964,82 грн (37 000 грн. - 7035,18грн.). На підставі ст. 141, ч. 3 ст. 142 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1211,20 грн., сплачений при зверненні до суду. Представником позивача при зверненні до суду заявлено про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 7300 грн. та гонорару успіху в розмірі 1000 грн. Відповідно до договору від 03.11.2025 про правову допомогу , який укладений позивачем та адвокатом Лозою В.М., ним встановлено фіксований розмір гонорару за надання правової допомоги у спорі з [PERSON] 7300 грн, також пунктом 2.3 договору передбачено, що при задоволенні позову довіритель сплачує повіреному 1 000 грн. премії (гонорару успіху). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На переконання суду заявлений розмір витрат на правничу допомогу підтверджений належними доказами, однак є неспівмірними зі складністю справи, фактично витраченим часом на представництво інтересів відповідача у суді, обсягом фактично виконаних адвокатом робіт, пов`язаних із представництвом інтересів клієнта. Зважаючи на викладене, суд вважає необхідним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню відповідачем до 3 000 грн.

Outcome: approved