Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 30.11.2021 перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому у Бобровицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми). Мають дочку, [PERSON] , [INFO] . Причиною розлучення стало те, що вони не змогли по взаємній згоді вирішувати питання подружнього життя, мають різні погляди на життя, а також виникаючі сварки та розбіжності в питаннях подружнього життя. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просить розглянути справи без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.20). Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку визначеному ч.11 ст.128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідач причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ст.247 ч.2 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що з 30.11.2021 року сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому у Бобровицькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), актовий запис №89, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. В пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. З урахуванням вимог викладеної норми, судом було вжито заходи для примирення подружжя шляхом винесення ухвали про призначення строку на примирення з метою збереження сім`ї, а розгляд справи зупинено на вказаний термін. Зі спливом визначеного судом місячного терміну сторонами не було досягнуто згоди на примирення. Відповідно до ст.ст.110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи те, що спільне життя у сторін не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть та те, що сторонами не було досягнуто згоди на примирення, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд знаходить поважними причини розірвання шлюбу і вважає, що подальше спільне життя подружжя буде суперечити інтересам позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved