Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Лозівська окружна прокуратура Харківської області в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору оренди, витребування майна з чужого незаконного володіння. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Лозівською окружною прокуратурою Харківської області під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №12020225380000138 від 11.09.2020 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 190 КК України було встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , та після його смерті відкрилась спадщина на належну йому на праві власності земельну ділянку, кадастровий номер 6323981500:03:000:0365, площею 5,9556 га, яка знаходиться на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області. На підставі рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.10.2010 у справі № 2-1957/2010 за позовом [PERSON] до Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області про встановлення факту родинних стосунків, визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом, визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 5,9556 га, що перебуває на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в м. Ямпіль Вінницької області. Однак відповідно до інформації Ямпільського районного суду Вінницької області № 02-04/2/2022 від 18.02.2022 у Ямпільському районному суді Вінницької області цивільна справа № 2-1957/2010 за позовом [PERSON] до Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області про встановлення факту родинних стосунків, визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом не реєструвалась. Судове рішення за № 2-1957/2010 від 29.10.2010 під головуванням судді Боднарука М.Ф. не виносилось. Завідувачем сектору реєстрації Лозівської міської ради Харківської області Калинченко В.В. рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50469051 від 26.12.2019 на підставі наданого завідомо підробленого для [PERSON] офіційного документу рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.10.2010 у справі № 2-1957/2010 за [PERSON] 23.12.2019 було зареєстроване право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 6323981500:03:000:0365. Зауважив, що у [PERSON] відсутня жодна з підстав для набуття права власності на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 6323981500:03:000:0365, площею 5,9556 га. Наявність проведеної державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] не є свідченням того, що вказане право ним набуто у законний спосіб. За інформацією Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області від 27.09.2023 року відсутня спадкова справа та видані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , спадщина ніким не прийнята, єдиною особою, яка має законне право очікувати набуття усіх правомочностей власника є Лозівська територіальна громада в особі Лозівської міської ради. В свою чергу, територіальна громада в особі Лозівської міської ради має публічний обов`язок прийняти відумерлу спадщину. Оскільки [PERSON] у встановленому законом порядку права власності на спірну земельну ділянку не набув, а отже і не міг у подальшому передати її в користування [PERSON] . Таким чином, у зв`язку з тим, що земельна ділянка вибула з власності держави незаконно, з допущенням порушень вимог чинного законодавства, то укладений договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсними в судовому порядку. Враховуючи викладене, для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації з припиненням речових прав [PERSON] на цю ділянку. Додав, що договір оренди земельної ділянки від 01.03.2020, так і записи про право власності [PERSON] і право оренди [PERSON] на спірну земельну ділянку, чинять перешкоди власнику Лозівській територіальній громаді в особі Лозівської міської ради у реалізації правомочностей власника щодо користування та розпорядження належним їй майном земельною ділянкою. Враховуючи викладене, просив визнати відмерлою спадщину, яка відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] , [INFO] , та складається з земельної ділянки кадастровий номер 6323981500:03:000:0365 площею 5,9556 га. Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6323981500:03:000:0365, площею 5,9556 га від 01.03.2020, укладений між [PERSON] та [PERSON] . Скасувати у Державному реєстрі речових прав право власності [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6323981500:03:000:0365, площею 5,9556 га. Скасувати у Державному реєстрі речових прав право оренди [PERSON] на земельну ділянку кадастровий номер 6323981500:03:000:0365, площею 5,9556 га. Зобов`язати [PERSON] та [PERSON] повернути на користь Лозівської міської територіальної громади в особі Лозівської міської ради Харківської області земельну ділянку, кадастровий номер 6323981500:03:000:0365, площею 5,9556 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:1998794663239. Прокурор в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Надав відповідь на відзив на позовну заяву, за змістом якого Верховний Суд неодноразово зазначав, що у випадку, коли держава вступає у цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема, у цивільних правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у пунктах 6.21, 6.22 постанови від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, у пунктах 4.19, 4.20 постанови від 26 лютого 2019 року у справі №915/478/18, у пункті 26 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц). У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина 3 статті 4 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу. Неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі (рішення Конституційного Суду України у від 01.04.2008 № 4-рп/2008). Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Таким чином, наведені вище норми законів та Рішення Конституційного Суду України надають прокурору право звертатися до суду з позов про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому, в чому саме полягає таке порушення. Таким чином, інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не підлягають точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація інтересів держави може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 по справі №806/1000/17). Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно. Не здійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є належною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. У справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду. Згідно з ч. 3, 5 ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Частиною 4 статті 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до вимог ч. З ст. 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наданими суду доказами підтверджено, що листом від 22.09.2023 № 61/1-3584 вих-23 окружною прокуратурою повідомлено Лозівську міську раду про наявність відповідних порушень інтересів держави, які випливають із встановленого законом порядку визнання спадщини відумерлою та з метою захисту яких спірна земельна ділянка підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння. Вказаним листом надано розумний строк для вжиття відповідних заходів. У відповідь Лозівська міська рада поінформувала окружну прокуратуру листом від 30.10.2023 №5197/22-13-7 про те, що питання про пред`явлення позову буде вирішуватися за результатами прийняття рішення судом у справі №629/1083/23. При цьому, на сайті «Судова влада України» та в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості про звернення Лозівської міської ради до суду з відповідним позовом до відповідача. Крім того, постановою слідчого від 27.01.2023 Лозівську міську раду визнано потерпілою у кримінальному провадженні №12020225380000138 від 11.09.2020. Таким чином, з 27.01.2023 позивачу відомо про наявність у органу місцевого самоврядування цивільного інтересу на визнання спадщини відумерлою та набуття її у власність територіальної громади. Отже, Лозівською міською радою протягом тривало часу самостійно захист порушених інтересів не здійснюється, а спірна земельна ділянка всупереч інтересам держави продовжує перебувати у володінні відповідачів, використовується ними для задоволення власних потреб та отримання прибутку. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, представник відповідача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, просила відмовити в задоволенні позову, надала відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечувала проти задоволення позову. В обґрунтування заперечень зазначила, що у прокурора відсутні підстави для здійснення у цій справі представництва інтересів держави в особі Лозівської міської ради Харківської області. Підставою звернення до суду прокурора із даним позовом в особі Лозівської міської ради Харківської області зазначено, що орган місцевого самоврядування з січня 2023 року та до моменту подання позову до суду не вжив заходів захисту прав територіальної громади щодо визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору оренди, витребування майна з чужого незаконного володіння та не пред`явив позову до [PERSON] , [PERSON] за цим предметом і з цих же підстав. Прокурор вважає, що така бездіяльність зазначеного органу суперечить інтересам держави, та дає законні та обґрунтовані підстави для застосування прокурором заходів реагування у формі представницьких повноважень. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурором не доведено нездійснення чи неналежне здійснення Лозівською міською радою Харківської області захисту інтересів держави у спірних правовідносинах. Крім того, листом від 30.10.2023 року №5197/02-13-7 Лозівська міська рада Харківської області надала відповідь керівнику Лозівської окружної прокуратури на лист від 22.09.2023 року за вих. 61-3584 вих.23 та повідомила, що питання скасування в судовому порядку права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6323981500:03:000:0365, буде вирішуватись міською радою за результатами прийняття рішення судом у справі №629/1083/23. Однак, з огляду на те, що станом на день звернення прокуратурою з позовною заявою в чинній справі, справа №629/1083/23 перебуває в провадженні Харківського апеляційного суду, відповідно рішення (вирок) суду по кримінальній справі №629/1083/23 не вступило в законну силу. Отже, Лозівська міська рада Харківської області мала намір захистити права територіальної громади після вступу в законну силу вироку суду по кримінальній справі №629/1083/23. Додала, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Лозівська міська рада Харківської області не може чи не бажає здійснювати захист інтересів держави та звертатись до суду із відповідним позовом до відповідачів. Також позивачем не доведено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання Лозівською міською радою Харківської області, яка є самостійною юридичною особою з повним обсягом процесуальної дієздатності, своїх функцій щодо захисту інтересів територіальної громади. Прокурором не зазначено жодних, підтверджених відповідними доказами, юридично значимих причин неможливості здійснення Лозівською міською радою Харківської області захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів в судовому порядку. Крім того, матеріали справи не містять відомостей щодо осіб, які могли б проживати разом з померлим до відкриття спадщини, а тому визнання спадщини відумерлою можуть порушити права інших осіб, тому відсутні підстави для визнання спадщини відумерлою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду, надав відзив на позовну заяву, аналогічний за змістом відзиву на позовну заяву представника відповідач [PERSON] [PERSON] . Вислухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.04.2010 та актового запису про смерть №29 від 21.04.2010 року (а.с.21 зв.бік-22). Згідно копії рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 29.10.2010 року по справі №2-1957/2010 встановлено факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , який помер [INFO] в м.Ямпіль Вінницької області, являється позивачу рідним дядьком по материнській лінії. Визнано за [PERSON] , [INFO] , право власності на земельну ділянку площею 5,9556 га., що перебуває на території Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і значиться в Державному Акті на право власності на земельну ділянку серії ЯД №054182, виданого 16.10.2007 року на підставі розпорядження голови Лозівської райдержадміністрації від 16.11.2005 року №423, кадастровий номер земельної ділянки 6323981500:03:000:0365 у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] в м.Ямпіль Вінницької області (а.с.19). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 28.05.2024 року земельна ділянка з кадастровим номером 6323981500:03:000:0365, площею 5,9556 га, належить [PERSON] , дата та час державної реєстрації 23.12.2019 року, 11:31:52, документи, подані для державної реєстрації: державний акт на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯД№054182, виданий 16.10.2007, видавник: Лозівська районна державна адміністрація; Рішення серія та номер:2-1957/2010, виданий 29.10.2010, видавник :Ямпільський районний суд Вінницької області. 03.03.2020 року на вказану земельну ділянку зареєстровано право оренди земельної ділянки строком дії до 01.03.2020, з правом пролонгації. Орендодавець- [PERSON] , орендар [PERSON] , що також підтверджується копією договору оренди землі (а.с.16,24). З копії витягу з ЄРДР №12020225380000138 вбачається, що до ЄРДР були внесені відомості за ч.2 ст.190, ч.4 ст.358 КК України (а.с.17-18). Постановою старшого слідчого СВ Лозівського РВП ГУ НП в Харківській області від 27.01.2023 року визнано Лозівську міську раду Харківської області потерпілим у кримінальному провадженні №12020225380000138 від 11.09.2020 року (а.с.34). Відповідно до повідомлення Ямпільського районного суду Вінницької області №02-04/2/2022 від 18.02.2022 року цивільна справа №2-1957/2010 за позовом [PERSON] до Клембівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області про встановлення факту родинних стосунків та визнання права власності на земельну ділянку не реєструвалось та судове рішення по вищевказаній справі судом 29.10.2010 не виносилось (а.с.15 зв.бік). Спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] не заводилась, що підтверджується копією відповіді на запит Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області від 27.09.2023 року (а.с.14). З копії повідомлення виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області від 30.10.2023 року, адресованого керівнику Лозівської окружної прокуратури вбачається, що питання скасування в судовому порядку права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 6323981500:03:000:0365, буде вирішуватись міською радою за результатом прийняття судом рішення у справі №629/1083/23 (а.с.14 зв. бік). Лозівська окружна прокуратура зверталась до Лозівського міського голови 12.06.2024 року з заявою про виявлення порушення вимог земельного законодавства при використанні земельних ділянок, та повідомлено, що у зв`язку із невжиттям заходів Лозівської міською радою, Лозівською окружною прокуратурою буде подана позовна заява до [PERSON] та [PERSON] про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору оренди, витребування майна з чужого незаконного володіння (а.с.20-21). Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру». На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону України «Про прокуратуру»). Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у частині третій статті 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини. Відповідно до частини четвертої статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. З матеріалів справи вбачається, що інтереси територіальної громади порушено. Однак, Лозівська міська рада Харківської області, будучи обізнаною про порушення інтересів держави, якнайменше - з 27.01.2023 року, маючи відповідні повноваження для їх захисту, з позовом до суду упродовж розумного строку не звернулась, фактично переклавши свій обов`язок щодо захисту інтересів держави на прокурора. Суд враховує те, що бездіяльність компетентного органу не обов`язково повинна носити умисний характер достатньо самого факту наявності бездіяльності, яка може також виявлятися у пасивній поведінці, неможливості реалізувати відповідні повноваження з незалежних від органу причин, тощо. Таким чином, у даній справі прокурор правомірно та за наявності відповідних підстав звернувся до суду в інтересах держави в особі Лозівської міської ради Харківської області з позовом про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним договору оренди, витребування майна з чужого незаконного володіння. Згідно ч.1ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а у відповідності до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. У відповідності до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а у відповідності до ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до положень ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Згідно ст.334 ЦПК України заява про визнання спадщини відумерлою у випадках, встановлених Цивільним кодексом України, подається до суду за місцем відкриття спадщини або за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Статтею 338 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину ніхто не прийняв, а тому суд визнає спадщину, яка складається з земельної ділянки кадастровий номер 6323981500:03:000:0365 площею 5,9556 га, та передає її Лозівській міській територіальній громаді в особі Лозівської міської ради Харківської області. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Судом встановлено, що право власності на земельну ділянку 6323981500:03:000:0365 площею 5,9556 га, та договір оренди вказаної земельної ділянки зареєстровано на підставі неіснуючого рішення суду. Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі. У Державному реєстрі прав також реєструються передбачені законом речові права та їх обтяження на об`єкти незавершеного будівництва та майбутні об`єкти нерухомості Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; (п.9 ч.1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Таким чином, первинний правочин щодо реєстрації права власності на земельну ділянку здійснено всупереч ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», адже здійснено на підставі рішення суду, якого не інувало, та відповідно до положень законодавства є недійсним. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч. 1 ст. 216 ЦК України). Отже, подальші правочини, щодо набуття права власності та реєстрації права власності, на земельну ділнку не створюють юридичних наслідків для кожної із їх сторін. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ч.1 ст. 387 ЦК України). За змістом Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння. В даному випадку орендодавець [PERSON] не є належним власником майна в розумінні вказаної вище норми Закону. За таких обставин договір оренди підлягає визнанню недійсним з підстав, визначених частиною першою статті 215 ЦК України (недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК), із застосуванням наслідків недійсності правочину, відповідно до частини першої статті 216 ЦК України, поверненням земельної ділянки на підставі статті 1212 ЦК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору (9689,60 грн. суд.збір за подачу позову +1211,20 грн. заява про забезпечення позову)= 10900,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved