Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Філії Донецьке обласне управління України, третя особа Добропільська державна нотаріальна контора, про скасування обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] отримав спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Спадщина складається із житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . При оформленні спадщини виявилося, що отримане нерухоме майно має обтяження. Підставою цієї заборони, ймовірно, є позичка (ссуда) на придбання житлового будинку в розмірі 4 600 рублів, яка була отримана 19.07.1990 в Сбербанку СРСР спадкодавцем [PERSON] . Щодо погашення цієї позички (ссуди) відомо, що із заробітної плати [PERSON] утримувалися кошти на рахунок банку, що підтверджується архівною довідкою із трудового архіву Криворізької сільської ради Покровського району Донецької області від 16.06.2025 №03.02-24/122. Але відомості про повне погашення цієї позички (ссуди) або наявності будь-яких зобов`язань на сьогоднішній день відносно цієї заборгованості відсутні. Існує ймовірність, що позичка (ссуда) була погашена третьою особою, дружиною позичальника [PERSON] , [INFO] , у період 1995-2000 років, який охоплює етап грошової реформи в Україні, зокрема перехід від купоно-карбованців (1992-1996 роки) до гривні (після 1996 року). У цей період банки проводили перерахунок валютних зобов`язань, що могло відобразитися у нових облікових документах. Після розпаду СРСР указом Президії Верховної Ради України 1991 року та постановами уряду функції і активи Сбербанку СРСР було передано Ощадбанку. У відповіді на адвокатський запит АТ «Ощадбанк» зазначив, що ні законодавством, ні статутом АТ «Ощадбанк» не передбачено положень про правонаступництво Сбербанку СРСР. Відповідно до статей 38 та 39 Закону України «Про банки і банківську діяльність» №872-XII від 20.03.1991 Ощадну справу в Українській РСР здійснює Ощадний банк Української РСР та інші комерційні банки. Інформація про те, що Ощадний банк Української РСР є правонаступником інших банків у Законі України «Про банки і банківську діяльність» №872-XII від 20.03.1991 відсутня. Пунктом 3 статуту АТ «Ощадбанк» встановлено, що АТ «Ощадбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, зареєстрованого Національним банком України 31.12.1991 №4. Отже, обтяження: 2260355, 05.08.2005 11:53:13, повідомлення, серія та номер 142, виданого 19.07.1990 Другою Добропільською державною нотаріальною конторою, не накладене в інтересах АТ «Ощадбанк», оскільки на 19.07.1990 не було створено (не існувало) Державного спеціалізованого комерційного ощадного банку України, правонаступником якого є АТ «Ощадбанк». Національний банк України у відповіді на адвокатський запит повідомив, що Державний реєстр банків не містить відомостей про банк, який ставав правонаступником Ощадного банку СРСР, зокрема Ощадного банку СРСР (м. Добропілля) Донецької області. Для отримання більш повної інформації стосовно позички (ссуди) зазначеної вище, був направлений адвокатський запит до Центрального державного архіву вищих органів влади та управління України (ЦДАВО України), так як цей архів містить фонди дореволюційного та радянського періоду, і можливо тут можна було б знайти справи, що стосуються Сбербанку СРСР. Однак, ЦДАВО України повідомив, що документи Банку трудових заощаджень та кредитування населення (Ощадного банку Союзу РСР) не є профільними для ЦДАВО України, а тому на зберігання до архіву не надходили. У переглянутих документах Українського республіканського ощадного банку Ощадного банку СРСР за 1990 рік відомостей про видачу позики (ссуди), яка була видана [PERSON] у відділенні №5363 Ощадбанку СРСР міста Добропілля Донецької області на придбання житлового будинку в с. Добропілля Покровського (Добропільського) району Донецької області не виявлено. Окрім цього, був направлений адвокатський запит до Добропільської державної нотаріальної контори щодо з`ясування підстав для реєстрації заборони відчуження (повідомлення №142 від 19.07.1990 року) та іншої інформації про причини внесення обмеження, а також щодо зняття цього обтяження. Зі слів державного нотаріуса Гусєвої О.В., отримано таку інформацію: заборону на нерухоме майно, а саме житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яка була накладена 05.08.2005 Другою Добропільською державною нотаріальною конторою, неможливо зняти, у зв`язку з відсутністю в архіві Добропільської державної нотаріальної контори первинних документів, на підставі яких вносилися відомості до Реєстру заборон в документальній формі та в електронний реєстр. Також вона зазначила, що всі архівні документи за 1990 рік були передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, доступ до яких на теперішній час відсутній. У відповіді Донецького обласного державного нотаріального архіву позивача було повідомлено, що надати будь-яку інформацію щодо паперових архівних записів про внесення Другою Добропільською державною нотаріальною конторою, як реєстратором інформації в Єдиний реєстр заборон відчуження нерухомого майна, не виявляється можливим, оскільки всі документи Другої Добропільської державної нотаріальної контори з 1984 року по 1994 рік включно, прийняті на зберігання в обласний нотаріальний архів до 2014 року, який залишився в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких відсутній. На сьогоднішній день банк не здійснив жодних юридичних дій з приводу стягнення заборгованості за позичкою (ссудою) на придбання житлового будинку, немає збережених документів, минули десятиліття, немає судового рішення про визнання боргу, тому вимоги стають юридично недійсними, або такими, що не можуть бути стягнуті. Винесені обтяження на нерухомість порушують права власника [PERSON] , без зняття обтяжень на будинок [ADDRESS] , унеможливлює подальше розпорядження ним. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просив суд скасувати обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, а саме житлового будинку [ADDRESS] , власником якого є [PERSON] , видавник якого є Друга Добропільська нотаріальна контора, реєстраційний номер заборони відчуження об`єктів нерухомого майна № 54402838, від 19.07.1990 № 142 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження № 54402838. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 05.11.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд якої визначено проводити за правилами загального позовного провадження. По справі призначено підготовче засідання. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 17.12.2025 закрито підготовче провадження по справі та її призначено до судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник адвокат Крайній О.В. в судове засідання не з`явилися, останнім надано заяву про розгляд справи за їх з позивачем відсутності, в якій він просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Тихонов В.В. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, оскільки Філія Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» є неналежним відповідачем по справі. Представник третьої особи Добропільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 02.04.2024 приватним нотаріусом Покровського районного нотаріального округу Донецької області Шеверою О.С. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, з якого вбачається, що [PERSON] , [INFO] , є спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 03.04.2024, вбачається, що 05.08.2005 приватним нотаріусом Покровського нотаріального округу Донецької області Шеверою О.С. була здійснена державна реєстрація обтяження об`єкта нерухомого майна №54402838, а саме будинку [ADDRESS] (особа, майно/права якої обтяжується: [PERSON] ; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; документи, подані для державної реєстрації: повідомлення, серія та номер:142, виданий 19.07.1990, видавник Друга Добропільська державна нотаріальна контора; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 72385820 від 02.04.2024, приватний нотаріус Шевера О.С.). Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Частина 1 статті 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦПК України). Обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів (ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). У даному випадку, для правильного вирішення спору та захисту порушеного права позивача суд повинен визначитися з учасниками справи. Позивач, заявляючи позовні вимоги про скасування обтяження у вигляді заборони на відчуження нерухомого майна, вказав відповідачем Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Філії Донецьке обласне управління України. Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі в цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Статтею 50 ЦПК України визначено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Отже визначення відповідачів є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). З наведеного слідує, що на суд покладено обов`язок визначити суб`єктний склад учасників спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню. Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Отже пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 15 травня 2023 року у справі № 352/371/21 (провадження № 61-8494св22) зроблено висновок, що: «лише за наявності належного складу відповідачів у справі суд у змозі вирішувати питання про обґрунтованість позовних вимог та вирішити питання про їх задоволення, без залучення таких належних відповідачів позовні вимоги вирішені бути не можуть». У пункті 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 (провадження № 14-517цс19) указано, що: «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача». Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ст. 80 ЦК України). Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини 1-3 ст.95 ЦК України). Філії та представництва, а також відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, у яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року справа № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20). Крім того, у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року по справі № 337/2402/22 зазначено, що порушене право спадкоємця на спадкове майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні, може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття з нього арешту. Відповідачами в такому спорі мають бути особи, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Водночас, в абзаці 2 пункту 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна. Розглядаючи справу, суд був позбавлений можливості роз`яснити позивачу та/або його представнику їх право на заміну сторони відповідача належним відповідачем, оскільки представник позивача адвокат Крайній О.В. скористався своїм правом на розгляд справи у його відсутність та у відсутності позивача, як у підготовчому засіданні, так і під час розгляду справи по суті. З огляду на вищевикладене, оскільки відповідачем по справі позивачем зазначено Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі Філії Донецьке обласне управління України, яка не наділена цивільною процесуальною дієздатністю, а тому й не має можливості виступати стороною у цивільному процесі, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. При цьому, позивач не позбавлений права звернутися до суду з даним позовом до належного відповідача та/або відповідачів. Питання про розподіл судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed