Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач, Акціонерне товариство "Акцент Банк", в особі представника звернулося до Корабельного районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до відповідача - [PERSON] , в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № ABH0CT155101630490482361 від 01.09.2021 року у розмірі 213 992,43 UAH грн. станом на 22.03.2025 року, яка складається з наступного: 95 072,7 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 118 919,73 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами, а також судові витрати в сумі 2 567,91 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач - [PERSON] , звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 01.09.2021 року, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклав з Банком кредитний договір ABH0CT155101630490482361, щодо надання останньому кредиту в розмірі 100 000,00 грн., строком на 62 місяці (тобто до 30.11.2026 року) зі сплатою процентів у розмірі 75.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. Зауважив, що Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Вказав, що станом на 22.03.2025 року заборгованість Відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 213 992,43 грн., яка складається з: 95 072,7 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 118 919,73 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. Посилаючись на те, що відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, позивач був змушений звернутись в суд з вказаним позовом. Інші процесуальні дії у справі Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.11.2025 року провадження по зазначеній справі було відкрито та справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано сторонам. Ухвалою суду від 19.09.2025 року суд постановив перейти від розгляду цивільної справи за позовною заявою Акціонерного товариства "Акцент-Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Копію ухвали надіслано учасникам справи та викликано останніх у судове засідання. Позиції учасників справи Сторони, повідомлені своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, просив про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення. Відповідач, в судове засідання не з`явився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. У поштовому повідомленні від 22.05.2025, 03.10.2025, 05.12.2025, 29.01.2026 року проставлена відмітка про відсутність відповідача за місцем проживання. Відповідно до положень пункту 4 частини 7 статті 128 ЦПК України дата проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за місцем проживання є днем вручення судової повістки. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотивувальна частина Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 26.06.2020 року відповідач - [PERSON] , звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 01.09.2021 року, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклав з Банком кредитний договір ABH0CT155101630490482361, щодо надання останньому кредиту в розмірі 100 000,00 грн., строком на 62 місяці (тобто до 30.11.2026 року) зі сплатою процентів у розмірі 75.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. Зауважив, що Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту. Разом з заявою про надання послуги «Швидка готівка» № ABH0CT155101630490482361 від 01.09.2021 року, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому передбачені усі основні умови кредитування доведені відповідачеві, що свідчить його електронний підпис в паспорті споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до п. 18 Заяви клієнта Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом (електронним за номером +380632362629) відповідача у заяві та паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка». Відповідно до п. п. 3-5 Кредитного договору (заяви клієнта, далі кредитний договір), сума кредити: 100 000,00 грн. на придбання товару/здійснення платежу/оплату послуг до 31.08.2026 року, терміном на 62 місяці. Згідно до п. 6 кредитного договору, за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 75,00 % річних. Відповідно до п. 7 кредитного договору позичальник сплачує банку комісію в розмірі 0,00 грн. П.8 Вказаного договору сторони визначили розмір щомісячного платежу - 6496,25 грн. Згідно з наданим банком розрахунком, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами, а тому станом на 22.03.2025 року заборгованість Відповідача за даним кредитним Договором складала суму в розмірі 213 992,43 грн., яка складається з: 95 072,70 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 118 919,73 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за комісією; 0,00 грн. - загальний залишок заборгованості за пенею. З вказаного розрахунку також вбачається, що відповідач здійснював часткову оплату боргу, останній платіж здійснено 02.07.2022 року у сумі 794,27 грн., а отже відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і відповідно щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. При ухваленні вказаного рішення суд також приймає до уваги, що відповідач [PERSON] , факт укладання кредитного договору не оспорив. Протягом 14 календарних днів з дня укладання договору не відмовилася від кредитного договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитом здійснював часткове погашення кредиту, що також в сукупності підтверджує факт отримання відповідачем кредитних коштів. Норми права, використані судом Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину. Правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемність) або він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Відповідно до ст. ст. 509, 524 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтями 610-611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від нього або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено право кредитодавця вимагати від позичальника дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідачем наведений розрахунок, не заперечено, власного не проведено, доказів його неправильності не надано. З огляду на таке у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунку, а тому такий беруться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Оскільки відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, суму отриманих від позивача грошових коштів не повернув, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту та процентами. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Оскільки судом позов задоволено повністю, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено: «… у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення».

Outcome: approved