Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

30.05.2025 АТ «Сенс Банк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просять стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором від 18.09.2021 в розмірі 31437,17 грн., та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн. та 2514,92 грн. витрат на правову допомогу, оскільки останній не виконує умови договору. В обґрунтування позову вказує, що 18.09.2021 [PERSON] через Інтернет сервіс «My Alfa-bank» звернувся до АТ «Альфа-Банк», який 12.08.2022 р. перейменовано у АТ «Сенс Банк», із пропозицією про укладення угоди про обслуговування кредитної картки, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб відповідно, до якої позивач зобов`язується надати відповідачу кредит, а відповідач, в свою чергу, в порядку та на умовах Кредитного договору повернути кредит, сплатити проценти, комісію та всі інші передбачені договором платежі. Банк прийняв пропозицію Відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано Відповідачем, про що свідчить його підпис одноразови ідентифікатором. Таким чином, 18.09.2021 року між Банком та Відповідачем з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами: тип кредиту кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту «Cameleon», мета кредиту для особистих потреб; ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн; процентна ставка 0,01% річних для торгових операцій 37 % та/або операції зняття готівки; тип процентної ставки фіксована; тип картки VISA platinum; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 10 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач кредитну картку активував та активно користувався кредитними коштами, проте свої зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 31437,17 грн., з яких: 18512,28 грн прострочене тіло кредиту; 12924,89 грн відсотки за користування кредитом. Банк вживав заходів досудового врегулювання спору направив Позичальнику вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості. Відповіді на зазначену вимогу не надходило, порушення умов Угоди Позичальником не усунуті, тому позивач просить стягнути з відповідача сплачені при подачі позову судові витрати 2422,40 грн. судового збору та 2514,92 грн. витрат на правову допомогу. В судове засідання представник позивача Дворська А.Р. не з`явилася, надала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує (41,50,). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно поштового повідомлення (а.с.40). Представник відповідача, адвокат Лященко А.М. в судове засідання не з`явилася, 02.12.2025 через систему «Електронний суд» подала додаткові пояснення на позов (а.с.62), а 02.02.2026 заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності відповідача (а.с.69). У додаткових поясненнях незгоду щодо стягнення з відповідача заборгованості за іншим кредитни договором №631883423 від 02.11.2021 позики в розмірі 69951,52 грн. (який не є предметом спору по даній справі), оскільки відповідач з 21.12.2023 перебуває на військовїй службі у ЗСУ, а тому просить у задоволенні даних позовних вимог позивача відмовити повністю. Вказує про наявність по даній справі заяви відповідача від 27.08.2025 про перегляд заочного рішення. При цьому зазначає, що сума заборгованості заявлена позивачем до стягнення згідно договору, не вказуючи номер та дату останнього, складає 31437,17грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 18512,28грн. та заборгованість за відсотками 12924,89грн. Вважає безпідставним нарахування відсотків за договором, посилаючись на ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності учасників, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.06.2025 відкрито провадження та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, судом встановлено наступне. Як вбачається із копії укладеної та підписаної [PERSON] одноразовим ідентифікатором 7428 довідки про системне гарантування вкладів фізичних осіб, згідно якої він ознайомився з умовами обслуговування вкладників АТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») (а.с. 7-9). Згідно підписаного відповідачем 18.09.2021 Паспорту споживчого кредиту, основними умовами кредитування з урахуванням споживача є: тип кредиту кредитування рахунку, мета на споживчі цілі, сума ліміту 0 грн., спосіб надання кредиту: безготівковим шляхом, строк кредитування: 12 з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на повний строк за умови дотримання клієнтом умов Договору, максимальна сума кредиту: 200000 грн., тип картки VISA platinum, строк внесення платежу: до 30 числа кожного місяця, сума щомісячного платежу 811 грн., орієнтована реальна річна процентна ставка 21,65% (а.с. 8-9). З даними умовами [PERSON] також ознайомився шляхом підписання одноразовим ідентифікатором 7428, що ьакож підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.20). З виписки по рахунку приватного клієнта [PERSON] з за період з 20.09.2021 по 09.04.2025, вбачається користування коштами, без їх ідентифікації, походження, шляхом їх перерахування за кредитним договором №501373331 від 18.10.2021, перерахунку коштів між картками (а.с. 12-15). Згідно наданого розрахунку заборгованості [PERSON] має перед банком заборгованість, яка станом на 09.04.2025 становить 31437,17 грн., з яких: 18512,28 грн прострочене тіло кредиту; 12924,89 грн відсотки за користування кредитом (а.с. 19). 26.04.2025 позивач направив на адресу відповідача вимогу про усунення порушень (а.с.16-18). Судом досліджено та не відхилено жодного доказу, наданого представником позивача. Таким чином суд вважає, що наявність довідки про системне гарантування вкладів фізичних осіб та паспорту споживчого кредиту, де вказано ліміт 0грн., які підписані одноразовим ідентифікатором, доводить факт існування волевиявлення відповідача на його приєднання до Публічної пропозиції на укладення договору про відкриття поточного рахунку, надання банківських, фінансових та інших послуг, що не є у свою чергу доказом фактичного отримання позичальником кредитних коштів. Суд наголошує на тому, що тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. Разом із тим, суд зауважує, що позивач не надав доказів на підтвердження відкриття відповідачу банківського рахунку, видачі йому кредитної картки із зазначенням її реквізитів, доказів зарахування кредитних коштів за договором №631808155 саме на його рахунок та в якій сумі, враховуючи, що розрахунок заборгованості, наданий суду, проведено саме за договором №631808155, тоді як в тексті позову та його вимогах також відсутня інформація, за яким саме кредитним договором від 18.09.2021 позивач просить стягнути заборгованість з відповідача. Представник відповідача у своїх додаткових поясненнях на позов взагалі посилається на договір №631883423 від 02.11.2021 позики в розмірі 69951,52 грн. та на заяву відповідача від 27.08.2025 про перегляд заочного рішення, тобто договір, який міг бути предметом розгляду по іншій справі, що викликає у суда сумніви. Беручи до уваги твердження представника відповідача, що відповідач є військовослужбовцем, тому підлягає звільненню від сплати відсотків за користування кредитними коштами, суд вважає потрібним роз`яснити наступне. Відповідно до п.15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Зазначені гарантії поширюються на виключне коло осіб. У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. На підтвердження обставин поширення на відповідача положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» додано посвідчення учасника бойових дій, довідку про проходження військової служби. При цьому статусу військовослужбовця відповідач набув 21.12.2023 року. Проценти по кредитному договору нараховані до вказаного періоду. Таким чином, матеріали справи не містять відповідних документів як доказів звільнення [PERSON] від нарахування процентів за користування позикою в розумінні ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» за період до набуття ним статусу військовослужбовця. Посвідчення учасника бойових дій є документом, що підтверджує наявність у нього статусу учасника бойових дій та права на пільги відповідно до положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Твердження представника відповідача про те, що дія Закону розповсюджується на відповідача з моменту встановлення особливого періоду не відповідають вимогам закону, оскільки укладення договору, з тексту позову - 18.09.2021, та нарахування процентів по ньому, згідно розрахунку, припадає на період, коли відповідач не набув статусу військовослужбовця, тобто до 21.12.2023 у разі доведення наявності такої заборгованості відсотки підлягають стягненню. Зазначене узгоджується із правовими висновками, які містяться у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 (провадження № 61-7310св24). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є саме первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Але з наданої суду виписки по картковому рахунку відповідача у сукупності з іншими доказами не можливо перевірити, чи було встановлено відповідачу кредитний ліміт саме за договором №631808155, якщо було встановлено, то в якому розмірі, чи отримував він кредитну картку та строк її дії, чи користувався останній кредитними коштами (чи отримував готівку у банкоматі та відділенні банку, чи купував товари та чи перерахував кошти на інші рахунки) саме за вказаним кредитним договором №631808155. А в тексті позовних вимог взагалі не конкретизовано за яким саме кредитним договором виникла заборгованість, яку просять стягнути. Представник відповідача не скористався своїм правом бути присутнім при розгляді справи, надати додаткові докази суду, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. До аналогічного правового висновку з приводу дослідження доказів дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин. У своїй позовній заяві до суду позивач просив розглянути справу у його відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій. Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18, провадження №61-17205ск19. Посилання позивача на наявність таблиці обчислення вартості кредиту та додатку до договору факторингу із зазначенням суми кредиту та відсотків як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки такі докази не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи зараховано кошти за кредитним договором №631808155 на рахунок відповідача і в якій сумі, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору № 631808155, за яким суду надано розрахунок. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Відповідачем заявлено клопотання про стягнення на свою користь понесених судових витрат. Так, згідно з положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За правилами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed