Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Цимбал А.А., звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про захист прав споживачів, застосування наслідків нікчемності договору, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості. В обґрунтування позовних вимог представник вказав, що 02 липня 2023 року [PERSON] підписав Анкету-заяву Договору про надання банківських послуг. В анкеті-заяві був проставлений підпис [PERSON] про те, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Паспортом споживчого кредиту, які разом складають договір про надання банківських послуг. Зазначила, що вказана анкета-заява не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів», а також при її укладенні не дотримано вимог ЦК України для оформлення кредитних відносин. В Анкеті-заяві не вказаний строк надання банківських послуг, сума кредитного ліміту, яку відповідач отримав шляхом підписання анкети-заяви, строк погашення заборгованості, відсоткова ставка, відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафу). На її запит від відповідача надійшла відповідь із наступними документами: Анкета -заява, Умови та правила обслуговування при наданні банківських послуг, довідка про заборгованість, рух коштів по картці та розрахунок заборгованості. Із наданих документів не встановлено, чи задоволено заяву позивача та відкрито поточний рахунок, чи видано йому платіжний інструмент, чи встановлено кредитний ліміт. Умови та Правила надання банківських послуг АТ «Універсал банк», а також витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Чорна карта monobank», [PERSON] не підписував, а тому їх не можна вважати складовими частинами укладеного між сторонами кредитного договору. За таких обставин та без надання підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про відсоткову ставку за користування кредитом, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватись, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При укладенні вказаного договору АТ «Універсал Банк» не дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування. За таких обставин, враховуючи, що матеріали долучених документів не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті споживчого кредиту умов були прийняті позичальником, ця інформація не може бути взята до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування. Крім того, АТ «Універсал банк» не долучило до відповіді на адвокатські запити жодного належного доказу, в розумінні ст.ст. 77-81 ЦПК України, в якому була б констатована сума заборгованості позивача за тілом кредиту та нарахованими відсоткам за користування кредитом. При цьому, додатки не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Умов ознайомився та погодився позивач, підписуючи Анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання позивачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитом та щодо сплати неустойки, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки це доказ залежить лише від волевиявлення Банку та його дій, який може вносити зміни в умови та правила споживчого кредитування. Надані Банком Правила надання банківських послуг АТ «Універсал банк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору. До того ж, вони прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника. АТ «Універсал банк» жодного разу не повідомив боржника про наявність у нього заборгованості. Розрахунок заборгованості, наданий АТ «Універсал Банк», на її запит, не оформлений відповідно до чинного законодавства, оскільки не є первинним документом відповідача. Також, АТ «Універсал Банк» не надано доказів на підтвердження розміру наданого позивачу кредиту, а відтак перевірити розмір суми заборгованості не є можливим. Долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості за договором б/н від 02.07.2023 не має підтвердження щодо належності вказаної заборгованості до рахунку [NUMBER] , що свідчить про порушення оформлення розрахункових документів. Враховуючи, що АТ «Універсал Банк» не надано доказів погодження сторонами розміру відсотків за користування кредитом, то внесені [PERSON] кошти повинні бути зараховані на погашення заборгованості за тілом кредиту. Із аналізу розрахунку заборгованості та виписки по рахунку позивача, які надані АТ «Універсал Банк» вбачається, що Банк самостійно збільшував розмір основної суми заборгованості, а саме списував з рахунку [PERSON] необумовлені умовами договору відсотки за використання кредитного ліміту та відносив їх в рахунок заборгованості за тілом кредиту. Застосування такого алгоритму розрахунку суми боргу призвело до штучного збільшення облікованої суми тіла кредиту і визначення заборгованості в розмірі 32 351.56 грн, що, на думку позивача, не ґрунтується на вимогах Закону. Посилаючись на наведене, представник позивача просить застосувати наслідки нікчемності до Анкети-заяви б/н від 02.07.2023; зобов`язати АТ «Універсал Банк» вчинити перерахунок заборгованості за кредитом [PERSON] з моменту порушення прав позичальника шляхом реституції, а також стягнути витрати на правову допомогу. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 березня 2025 року відкрито провадження у даній справи та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 травня 2025 року, яку занесено до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Відповідач подав відзив на позов. Вказав, що даний позов є безпідставним та необґрунтованим. Зазначив, що 02 липня 2023 року між позивачем та банком підписано Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Підписавши таку заяву, позивач погодився з тим, що Анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту, паспортом кредиту, Тарифами складають договір про надання банківських послуг. Вказаний договір є публічним, змішаним договором. Позивач користування послугами банку, отримав платіжну карту та користувався коштами в межах кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку. Між банком та позивачем досягнуто згоди по всіх умовах договору, що підтверджується підписами сторін як фізично на Анкеті-заяві, так і у мобільному додатку через використання позивачем електронного підпису. Вважає, що оскаржуваний договір укладений у відповідності до вимог закону. Нарахування та списання процентів здійснювалось у відповідності до умов договору. Будь-яких порушень прав позивача, банк не допускав. Посилаючись на наведене та те, що подання даного позову є спробою уникнення відповідальності перед банком, просив відмовити у позові У судове засідання позивач та адвокат Цимбал А.А. не з`явились, хоча про час та місце його були повідомлені належним чином. Попередньо адвокат подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про слухання справи за їх відсутності Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 02 липня 2023 між [PERSON] та Акціонерним товариством «Універсал Банк» було укладено Договір про надання банківських послуг, на підтвердження чого сторони підписали Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг. Відповідно до змісту Анкети-заяви [PERSON] просив відкрити поточний рахунок № [NUMBER] у гривні на його ім`я та встановити кредитний ліміт на суму, зазначену у мобільному застосунку. У разі виходу з пільгового періоду, що складає до 62 календарних днів, на кредит буде нараховуватись процентна ставка 3.1 % на місяць з першого дня користування кредитом (п. 2 Анкети). У п. 1 Анкети-Заяви зазначено, що [PERSON] погоджується з тим, що анкета-заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. За змістом п. 3 Анкети-заяви, [PERSON] підтвердив, що надані ним документи є чинними та наведені вище копії відповідають оригіналу та надана ним інформація є правдивою. Окрім цього, в Анкеті-заяві зазначено таке: «Засвідчую генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем 037b9ca450f99d3adf91d735ce104d887e3d3dba9b404c89a832da23683632d2cd, що буде використовуватись ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнає, що УЕП є аналогом власноручного підпису. Ризики з відшкодування збитків, що можуть бути заподіяні банку та або клієнту, а також третім особам у разі використання УЕП, покладаються на клієнта. Погоджується з тим, що невід`ємною частиною Анкети-заяви є Запевнення клієнта до договору про надання банківських послуг «Monobank», з підписанням якого в мобільному застосунку Договір набуває чинність» (п.п. 4,5 Анкети). [PERSON] за допомогою електронного підпису підписано Запевнення Клієнта до договору про надання банківських послуг, яке є невід`ємною частиною Анкети-заяви. Згідно умов п. 3 якого, [PERSON] погодився із тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір дозволеного кредитного ліміту. Про зміну розміру кредитного ліміту банк повідомляє шляхом надсилання повідомлень у мобільний застосунок. Відповідно до умов п. 10 Запевнення Клієнта, позивач надав право та доручив банку здійснювати дебетовий переказ коштів з усіх його рахунків, відкритих у банку, без додаткових його розпоряджень та погоджень, для погашення будь-яких інших його грошових зобов`язань перед банком, що випливають з умов договору та будь-якого іншого договору, що укладений або буде укладений у майбутньому. Усі листування щодо цього рахунку та договору, позивач просив здійснювати через мобільний застосунок або через інші дистанційні канали зв`язку відповідно до умов договору (п. 9 Запевнення Клієнта). Факт підписання вказаної Анкети-Заяви, яка долучена позивачем до позову, позивачем не заперечується. З довідок про рух коштів по картці [NUMBER] [PERSON] рахунок [NUMBER] встановлено, що на картку встановлено кредитний ліміт, позивач активно протягом 2023-2024 років користування карткою, знімав кошти, здійснював грошові перекази, розраховувався за товар, поповнював картку. Встановлено, що банк із будь-якими досудовими вимогами чи позовом до відповідача про сплату заборгованості за кредитом не звертався. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши в сукупності зібравні у справи докази, доходить такого висновку. За вимогами частин першої, другої, четвертої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (стаття 203 ЦК України). У статті 204 ЦК України закріплено принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (частина перша статті 236 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)). У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18)). За вимогами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 627 ЦК України. відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. У частині другій статті 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 11 цього Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з вимогами ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до вимог частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, 02 липня 2023 року позивач підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг в АТ «Універсал Банк», за допомогою аналога власноручного підпису, отримав кошти на картку, якими активно користувався, чим підтвердив факт укладення договору про надання банківських послуг Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява разом з Умовами та правилами обслуговування банківських послуг у АТ «Універсал Банк», тарифами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві (п. 1 Анкети). Підписанням цього договору відповідач підтвердив, що ознайомлений з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку, вони йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. [PERSON] користувався кредитними коштами, про що свідчать виписки по рахунку позивача, з яких встановлено, що [PERSON] користувався кредитними коштами, періодично погашав заборгованість. У Анкеті-заяви, сторони погодили сплату процентів за користування кредитом у розмірі 3,1% на місяць у разі виходу з пільгового періоду, який складає 62 к.д. Відповідач також засвідчив генерацію ключової пари удосконаленого електронного підпису (далі УЕП) з особистим ключем і відповідним йому відкритим ключем 037b9ca450f99d3adf91d735ce104d887e3d3dba9b404c89a832da23683632d2cd, що буде використовуватись ним для вчинення правочинів та платіжних операцій. Визнав, що УЕП є аналогом власноручного підпису. Даним електронним підписом підписано позивачем Запевнення Клієнта до договору про надання банківських послуг, яке є невід`ємною частиною Анкети-заяви. Згідно умов якого, позивач погодився на право банку в односторонньому порядку зменшувати або збільшувати розмір кредитного ліміту, без його додаткових погоджень здійснювати списання з його рахунків для погашення будь-яких інших грошових зобов`язань перед банком, що випливають з умов договору. Враховуючи наведене, доводи позивача про безпідставне нарахування процентів спростовуються вищенаведеними матеріалами справи. Твердження позивача про нарахування йому неустойки (штрафу пені) не доведено та з матеріалів справи не встановлено. Суд також не приймає до уваги твердження позивача про недоведеність факту переказу коштів, надання кредиту, оскільки такі спростовуються долученими відповідачем виписками по рахунку позивача, які є первинними бухгалтерськими документами. Позивач не заперечив факт належності йому такої карти та рахунку. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, а саме підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, отримання картки та зарахування коштів, якими позивач активно користувався, суд дійшов висновку про безпідставність доводів позивача про порушення його прав споживача при укладенні спірного договору, а тому у позові слід відмовити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із розглядом даної справи.

Outcome: dismissed