Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15.04.2011 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач, між подружжям повністю зникло почуття любові, поваги та вірності один до одного. З січня 2025 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують сімейно-шлюбні відносини. Подальше збереження шлюбу позивач вважає неможливим, а тому просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 17.10.2025 року провадження у цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, при цьому в своїх поясненнях звернув увагу суду, що він з позивачкою не проживає разом з липня 2025 року. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд в судовому засіданні встановив, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 15.04.2011 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №335. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З січня 2025 року подружжя проживає окремо, шлюбні відносини не підтримує, спільне господарство не веде, наміру поновлювати шлюбні відносини позивач немає. Відповідач в судовому засіданні визнав позов. Суд вважає, що вищевикладене дає підстави для висновку про неможливість подальшого спільного проживання подружжя і збереження шлюбу, оскільки збереження їхньої сім`ї суперечило б інтересам позивача та неповнолітньої дитини. Враховуючи, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб, тому на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України позов підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ч.1 ст.142 ЦПК України і вважає, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а тому позивачу [PERSON] необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 484,48 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК України і вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 50 відсотків понесених нею судових витрат в розмірі 484,48 грн. На підставі ст.ст.110 - 112 СК України,

Outcome: approved