Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що 27.12.2024 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 27.12.2024 - 100000268, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 10000 гривень, строком на 140 днів. Однак, відповідач всупереч умовам договору своїх зобов`язань перед позивачем не виконав, внаслідок чого станом на 28.08.2025 року (дату пред`явлення позову) за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору в розмірі 28900 гривень, з яких: 10000 грн заборгованість по тілу кредиту, 11900 гривень заборгованість по процентам, 500 грн заборгованість по комісії, додаткової комісії 1500 гривень, 5000 гривень - неустойка. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» - Логош Т.В. в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві також просила суд провести розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повторно повідомлявся шляхом надіслання судової повістки за його місцем реєстрації. Відзиву на позов відповідач не надав. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе за кредитним договором зобов`язання, а саме не здійснював виплату належних до сплати сум кредиту та не сплачував відсотки за користування кредитом. 27.12.2024 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 27.12.2024 - 100000268, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 10000 гривень, строком на 140 днів. Однак, відповідач всупереч умовам договору своїх зобов`язань перед позивачем не виконала, внаслідок чого станом на 28.08.2025 року (дату пред`явлення позову) за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору в розмірі 28900 гривень, з яких: 10000 грн заборгованість по тілу кредиту, 11900 гривень заборгованість по процентам, 500 грн заборгованість по комісії, додаткової комісії 1500 гривень, 5000 гривень - неустойка. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Також Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК. а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Таким чином, з урахуванням положень Закону № 2120-1X, яким доповнено розділ IV «Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки Прикінцеві та перехідних положень п. 6-1 Закону Україні «Про споживче кредитування», не підлягає стягненню неустойка, а тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім цього, суд звертає увагу, що ТОВ «Споживчий центр» надав відповідачу кредит на власні потреби, тобто у формі споживчого кредиту. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зроблено висновок про те, що банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник. Враховуючи те, що кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, а фінансова установа не мала права встановлювати плату за дії, які вчиняє на власну користь, адже отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача комісії є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Таким чином, підлягають до задоволення лише позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами у загальній сумі 21900 гривень. Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1835 гривень 66 копійок сплаченого судового збору,- пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial