Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник позивачки адвокат Янчук Л.І. звернулася до суду із вказаним позовом в інтересах [PERSON] , посилаючись на те, що баба позивачки [PERSON] , за життя, у [ADDRESS] було побудовано житловий будинок та зведено до нього господарські споруди. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв [PERSON] син спадкодавця та відповідно батько позивачки. [INFO] батько позивачки помер. Позивачка як єдина спадкоємиця за заповітом спадщину після смерті батька прийняла своєчасно та звернулася до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину на зазначене домоволодіння, проте нотаріусом у видачі такого свідоцтва було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Тому, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно. Представник позивачки [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує які просила задовольнити. Острицька сільська рада Чернівецького району Чернівецької області будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, в судове засідання свого представника не направила. Однак від останнього до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Щодо задоволення вимог [PERSON] не заперечують. Суд, дослідивши письмові матеріали, встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, по [ADDRESS] розташовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Згідно даних погосподарської книги Остицької сільської ради Цуренського старостинського округу № 1, вказаний житловий будинок зареєстрований у сільській раді за [PERSON] з 1982 року. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1966 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок який розташований в [ADDRESS] побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований з 1982 року в сільській раді за [PERSON] , то з того часу остання була власником цього житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчать письмові докази наявні у матеріалах справи. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в т.ч. і на житловий будинок. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як випливає з по господарських книг Цуренського старостинського округу №1 Острицької сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, домоволодіння яке розташоване в [ADDRESS] відносилося до категорії робочого двору у якому станом на 1991 рік були зареєстровані [PERSON] як голова двору, її син [PERSON] , невістка [PERSON] та [PERSON] , тобто позивачка по справі, які також були зареєстровані та проживали на момент смерті [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] батько позивачки, після смерті матері [PERSON] до нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим секретарем виконкому Цуренської сільської ради 16 грудня 2004 року, зареєстрованим в реєстрі за № 05, згідно за яким [PERSON] заповіла [PERSON] усе належне йому майно, не звертався. Обставини того, що [PERSON] - батько позивачки являється сином померлої [PERSON] також було встановлено рішення Герцаївського районного суду від 17 грудня 2024 року. Таким чином, після смерті [PERSON] , належне їй майно фактично прийняв у спадщину його син [PERSON] , хоча юридично на себе його не оформив. Разом із тим, він вважається таким, що прийняла спадщину. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Згідно заповіту посвідченого секретарем виконкому Цуренської сільської ради Герцаївського (нині Чернівецького) району Чернівецької області 01 червня 2009 року, зареєстрованим в реєстрі за № 15, [PERSON] , мешканець с. Маморниця Герцаївського району заповів [PERSON] позивачці, усе належне йому на день смерті майно. Як вбачається з матеріалів спадкової справи щодо майна померлого [PERSON] , позивачка [PERSON] 26 травня 2024 року звернулася до приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Опришко С.І. із заявою про прийняття спадщини за заповітом щодо майна яке залишилося після смерті батька. [PERSON] дружина померлого [PERSON] , 26 травня 2024 року подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини. Інших спадкоємців які би мали право на спадщину в т.ч. і обов`язкову частку, після смерті [PERSON] судом не встановлено. За постановою приватного нотаріуса Чернівецького районного нотаріального округу Чернівецької області Опришко С.І. із. від 29 січня 2025 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] , з підстав відсутності правовстановлюючих. Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] на момент смерті належав спірний житловий будинок та в порядку спадкування перейшов до її сина [PERSON] , а позивачка своєчасно прийняла спадщину після смерті батька, але не може оформити спадкові права на нього з підстав відсутності правовстановлюючих документів на будинок, то її вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] Отже, відповідно до встановлених судом обставин, суд знаходить вимоги позивачки обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню На підставі ст.ст. 1217, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved