Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

19.11.2025 [PERSON] подала до суду вказану позовну заяву. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 10 тисяч грн. на кожну дитину щомісячно, та стягнути із відповідача на її користь аліменти на її утримання у зв`язку із доглядом за дитиною, яка не досягла трирічного віку у розмірі 10 тисяч грн. щомісячно до досягнення наймолодшою дитиною трирічного віку. Позов обґрунтовано тим, що сторони зареєстрували шлюб 29.09.2023 у органі реєстрації актів цивільного стану IX району м.Будапешт (Угорщина). У шлюбі народили двох дітей: син [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідач у 2019 році виїхав за кордон та постійно проживає в Угорщині у м.Будапешт, де працює на заводі Samsung. Позивачці відомо, що розмір його заробітної плати становить близько 60 тисяч грн. на місяць, а роботодавець забезпечує відповідача житлом. Відносини між сторонами вже тривалий час носять різко негативний характер, спілкування відсутнє. Спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Продовжувати такі шлюбні відносини позивачка не бажає. Позивачка стверджує, що відповідач не бере жодної участі у вихованні, матеріальному забезпеченні дітей. Відповідач працює, має стабільний дохід, не має інших утриманців. Позивачка не має змоги десь працювати та отримувати активний дохід від власної праці, бо доглядає за двома малолітніми дітьми, молодшій з яких не виповнилося і року на день подання позову. У порядку підготовки справи до судового розгляду за клопотанням позивача витребувано докази та отримано офіційну інформацію із Державної прикордонної служби України про перетинання державного кордону України громадянином України [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 26.11.2025 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Відзив не подано Представник позивачки подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задоволити у повному обсязі. Судова повістка про виклик направлена відповідачу за адресою реєстрації місця проживання повернута без вручення через відсутність адресата за вказаною адресою (дані трекінгу поштового відправлення від 28.01.2026). Причин неявки не повідомлено. Заяв не надходило. Відзив не подано. На підставі ст.ст.280-282 ЦПК України проведено заочний розгляд справи. Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши подані на їх підтвердження докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд вирішив наступне. Суд встановив, що громадянин України [PERSON] , [INFO] , та громадянка України [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 29.09.2023 у м.Будапешт, 09-й район. Про реєстрацію шлюбу видано Свідоцтво про шлюб, орган видачі Мерія IX-го району, -Ференцварош-м.Будапешт, серія МВ№3398483. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Видане органом реєстрації актів цивільного стану Угорської республіки свідоцтво, засвідчене Апостилем Міністерства закордонних справ, проставленим начальником відділу Міністерства Кокої Крістіна 06.11.2025 в м.Будапешт. Суд встановив ці обставини на підставі належного, допустимого письмового доказу, достовірність якого не викликала у суду сумнівів: оригіналу Свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 29.09.2023 у Мерії м.Будапешт з Апостилем та перекладом на українську мову, засвідченим нотаріально 20.11.2025 приватним нотаріусом Берегівського РНО Вашкеба О.І. Суд констатує, що у документах є розбіжності у написанні прізвищ сторін: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Суд вважає, що розбіжності несуттєві та зумовлені різними допустимими варіантами транскрипції прізвища з написання його латинськими символами, дати народження збігаються. Тому, суд визнає факт реєстрації шлюбу між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , позивачкою. Встановлено, що подружжя [PERSON] народили у шлюбі двох дітей: [PERSON] , [INFO] , місце народження м.Будапешт, 07-й район; [PERSON] , [INFO] , місце народження м.Виноградів Берегівського району Закарпатської області, Україна. [PERSON] , [INFO] , набув громадянства України (Довідка Посольства України в Угорщині №61311/КВ/19-536-007). Зі слів позивачки, вона та відповідач [PERSON] припинили шлюбні відносини через те, що відносини між ними вже тривалий час носять різко негативний характер, спілкування відсутнє. Спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Продовжувати такі шлюбні відносини позивачка не бажає. Суд пересвідчився, що рішення позивачки розірвати шлюб є остаточним. Відповідно до ст. 63 Закону «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону, правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону, особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Тому, застосовується особистий закон для обох з подружжя, громадян України, де дружина має місце проживання в Україні. Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. З огляду на наведені вище обставини та відповідні їм норми сімейного права, шлюб слід розірвати. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Тому, позовні вимоги у частині стягнення аліментів слід задовольнити, оскільки встановлено, що батько проживає окремо від дітей, діти проживають разом із матір`ю, а після розірвання шлюбу майнові правовідносини між колишнім подружжям змінюються, слід захистити законні інтереси дітей. Зі слів позивачки, батько дітей не бере добровільної матеріальної участі у їх утриманні. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Суд не має об`єктивної інформації про працевлаштування відповідача, про характер та розмір його активних доходів, наявність пасивних доходів, інформації про його стан здоров`я та наявність інших утриманців. Відповідач є молодим за віком. Зі слів позивачки, відповідач є здоровим, працездатним, інших утриманців не має. При цьому, суд не сумнівається, що відповідач усвідомлює свій обов`язок та розуміє розмір витрат на матеріальне утримання дітей дошкільного віку, витрат на піклування про їх здоров`я, фізичний та інтелектуальний розвиток. Зі слів позивачки, відповідач працевлаштований в Угорщині, м.Будапешт, має постійну роботу, де отримує достатній стабільний дохід. На підтвердження обставини проживання відповідача за кордоном сторона позивача забезпечила доказ: отримано письмову інформацію із Державної прикордонної служби України про те, що [PERSON] , [INFO] , востаннє виїхав із України 03.01.2022 через п/п Вилок і вже не повертався на в`їзд до України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не має підтвердженої інформації про достатність заробітку (доходу) платника аліментів. Проте, обмеження розміру аліментів у цій правовій нормі аж ніяк не відповідає ані реальним потребам дитини, ані сучасному рівню життя, ані принципу справедливості. Прожитковий мінімум в Україні величина, яка давно не відповідає реальним витратам на життя людини. Це загальновідома обставина, яка не викликає сумнівів. З урахуванням того, що інформація про розмір доходів відповідача у суду відсутня, позов в частині розміру аліментів на утримання дітей слід задовольнити частково у розмірі по 5 тисяч грн. на кожну дитину щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд в першу чергу врахував права та інтереси дітей: аліменти є власністю дитини, а батьки основним, якщо не єдиним, джерелом матеріального існування. Суд врахував також ту обставину, що діти проживають разом із матір`ю, батько не бере участі у їх вихованні, організації їх життя, побуту, піклування про їх здоров`я, зростання та розвиток, дітям на час подання позову не виповнилося трьох років, тому позивачка, мати дітей, не має змоги отримувати активний дохід власною працею, про що вона заявила у позовній заяві. Крім того, позивачка просить стягнути аліменти на її утримання на підставі ч.2 ст.84 СК України. Відповідно до положень ч.ч.2, 4 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Розірвання шлюбу не припиняє права другого з подружжя на утримання. Суд виходить із того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, а підстави для припинення права на утримання, передбачені ст.85 СК України відсутні. При визначенні розміру аліментів на утримання матері дітей до досягнення дітьми трирічного віку суд врахував ті обставини, що діти проживають разом із матір`ю, батько не бере участі у їх вихованні, організації їх життя, побуту, піклування про їх здоров`я, зростання та розвиток, дітям на час подання позову не виповнилося трьох років, тому позивачка, мати дітей, не має змоги отримувати активний дохід власною працею, про що вона заявила у позовній заяві. З урахуванням того, що інформація про розмір доходів відповідача у суду відсутня, позов в частині розміру аліментів на утримання матері дітей слід задовольнити частково у розмірі 5 тисяч грн. щомісячно. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При поданні позовної заяви позивачка сплатила судовий збір за звернення до суду із вимогою про розірвання шлюбу у розмірі 1211,00 грн. Позивачку звільнено від сплати судового збору за звернення до суду із вимогами про стягнення аліментів (п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»). Тому, у зв`язку із задоволенням вимог позову про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дітей, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн за звернення до суду із майновим позовом про стягнення аліментів у 2025 році, а також на користь позивачки 1211,20 грн у відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial