Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

03 листопада 2025 року позивач ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду через систему «Електронний суд» з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 50 306,83 грн, а також судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.06.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4079512. На виконання укладеного договору відповідачу перераховано кошти у розмірі 6 900,00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої в подальшому кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами договору. Станом на час звернення до суду строк повернення грошових коштів за договором настав, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 16.12.2021 року було укладено договір № 16/12-2021-43, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 4079512. 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 4079512. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 4079512. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором № 4079512 від 11.06.2021, за розрахунком позивача, становить 50 306,83 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 6 555,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 43 061,83 грн, заборгованість за комісіями - 690,00 грн (інші складові - 0,00 грн). За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором № 4079512 від 11.06.2021 у розмірі 50 306,83 грн, судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану цивільну справу розподілено для розгляду головуючому судді. Ухвалою від 07 листопада 2025 року Богородчанського районного суду Івано-Франківської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Жодних заперечень проти позову, в тому числі відзиву на позовну заяву, а також жодних інших заяв та клопотань від відповідача не надійшло. Учасники справи у судове засідання не з`явилися, тому суд, з дотриманням положень статті 259 Цивільного процесуального кодексу України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання, підписав судове рішення без його проголошення. Оскільки відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, проте не з`явилася у судове засідання без поважних причин та не повідомила про причини своєї неявки, відзиву не подала, а представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд на підставі статей 280-282 Цивільного процесуального кодексу України ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до частини першої статті 5 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог частини третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Статтею 1082 Цивільного кодексу України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Стаття 514 Цивільного кодексу України встановлює, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 Цивільного кодексу України). Судом встановлено, що договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023, за яким відступлено право вимоги до відповідача, був укладений відповідно до вимог закону, містить всі істотні умови. Доказів визнання вказаного договору недійсним, неукладеним чи його розірвання до матеріалів справи не надано. Отже, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Частинами першою-другою статті 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З матеріалів справи вбачається факт надання кредитодавцем відповідачу кредитних коштів за укладеним договором та отримання відповідачем коштів. Отже, кредитодавець виконав умови кредитного договору, натомість відповідач свої зобов`язання з повернення коштів належним чином не виконала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Оскільки відповідачу надано в кредит грошові кошти, тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) за договором № 4079512 від 11.06.2021 у розмірі 6 555,00 грн. Вирішуючи вимоги позовної заяви про стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд виходить з наступного. За умовами договору про споживчий кредит № 4079512 від 11.06.2021: кредит надається строком на 30 днів з 11.06.2021; термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії та процентів (дата платежу) - 11.07.2021; проценти за користування кредитом за первісний строк користування становлять 2 587,50 грн та нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; комісія за надання кредиту - 690,00 грн. Отже, виходячи з того, що строк кредитування за даним договором закінчився 11 липня 2021 року, кредитор не мав підстав здійснювати нарахування відсотків, передбачених умовами договору, після спливу строку кредитування. Після цієї дати права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Водночас позивач заявив до стягнення відсотки у значно більшому розмірі, ніж відсотки за первісний строк кредитування, та при цьому інфляційні втрати і 3 % річних (або інший розмір процентів за ст. 625 ЦК України) позивачем не заявлялися (0,00 грн). За таких обставин вимоги про стягнення процентів у сумі 43 061,83 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача проценти за користування кредитом у межах первісного строку кредитування у розмірі 2 587,50 грн. Вирішуючи вимоги про стягнення комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, проценти та комісії. Пунктом 1.5.1 договору передбачено комісію за надання кредиту у розмірі 690,00 грн, яка нараховується одноразово. Вказана сума комісії пов`язана з наданням кредиту, а тому підлягає стягненню. Договір про споживчий кредит передбачає сплату комісії за надання кредиту. Приписи ЦК України, ЗУ "Про споживче кредитування" прямо не вказують на недійсність умови кредитного договору про встановлення комісії за надання кредиту. Так, Умови кредитного договору, якими визначено права споживача, умови кредитування, визначені у договорі споживчого кредиту, є зрозумілими та не дають підстав для висновку, що комісія за надання кредиту може передбачати плату за інші послуги, які банк зобов`язаний надати безкоштовно, а отже і для висновку про нікчемність такої умови, а тому така вимога підлягає задоволенню. Відповідачем не надано доказів на підтвердження відсутності вини у неналежному виконанні умов зобов`язання. Таким чином, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором про споживчий кредит № 4079512 від 11.06.2021 у загальному розмірі 9 832,50 грн, що складається з: 6 555,00 грн - заборгованість за тілом кредиту; 2 587,50 грн - проценти за користування кредитом у межах строку кредитування; 690,00 грн - комісія. Щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного. Позовні вимоги задоволені частково на 19,55 %, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 473,45 грн (2 422,40 грн ? 19,55 %). Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача про стягнення 16 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на критерії реальності, необхідності та розумності витрат, вважає заявлену суму завищеною та неспівмірною з обсягом наданих послуг у цій категорії справ, тому дійшов висновку про зменшення таких витрат і їх відшкодування у розмірі 3 000,00 грн. З огляду на те, що позовні вимоги задоволені на 19,5 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 3 000,00 грн * 19,55 % = 585,00 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial