Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

16.12.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), позовна заява подана через підсистему «Електронний суд» в якій позивач просить суд: - стягнути з відповідача заборгованість за Договором № 0999806071 від 04.10.2019 у розмірі 107 235,24 грн. Також просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн. Позовна заява мотивована тим, що 04.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та відповідачем було укладено кредитний договір № 0999806071. Кредитний договір укладено у формі електронного документа. Надалі на підставі договорів факторингу право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Первісний позикодавець свої зобов`язання за договором кредиту виконав, надав відповідачу грошові кошти у визначеному договором розмірі, однак відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку заявник і просить стягнути. Позовна заява подана через систему «Електронний суд» директором товариства Ткаченко Марією Миколаївною. Ухвалою суду від 17.12.2025 позовна заява залишена без руху, яку позивач виконав 23.12.2025. Ухвалою суду від 24.12.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. На офіційну адресу відповідача було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі, яка повернулась до суду 07.01.2026 з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також судом направлено вказану ухвалу на електронну пошту, зазначеної у кредитному договорі. Суд зазначає, що декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється, зокрема з метою створення умов для реалізації прав особи, ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою (ч.1 ст. 3 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні»). Згідно п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270) слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою. Водночас до повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій. Враховуючи, що судом вчинено всі необхідні та достатні дії для повідомлення відповідача про судовий розгляд даної справи, наявні підстави вважати, що відповідач вважається таким, що повідомлений про судовий розгляд належним чином. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини. Відповідно до ст. 526, 530, 599 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним . Виходячи з положень статей 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд зазначає, що відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628 ЦК України. Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Судом встановлено, що 04.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» та відповідачем укладено договір позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0999806071, згідно умов договору діючий ліміт 20000 грн., максимальний строк користування кредитом 30 днів, максимальна відсоткова ставка, яка нараховується за одним календарним днем на суму фактичного залишку 1,75 %. Договір підписаний електронним підписом 6d717j. Згідно п. 1.1. Договору № 0999806071 Товариство надає Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту для власних потреб на умовах цього Договору, а також згідно Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», які є невід`ємною частиною Договору, а Позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати і повернути в передбачені цим Договором строки кредит та сплатити відсотки й інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами. Згідно п. 1.2. Договору № 0999806071 кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту не пізніше строку користування траншем, визначеного Сторонами. Відповідно до п.1.5. Договору № № 0999806071 кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20 000 грн, в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Пропозиція (Оферта) на отримання траншу згідно Заявки-анкети № 2628517095 від 22.01.2020 в рамках Договору про надання позики №0999806071 від 04.10.2019 підписано Позичальником 04.10.2019, електронним цифровим підписом 3v4w1v, який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті на сайті Кредитодавця. Відповідно до пропозиції (Оферти) на отримання 8 траншу згідно Заявки-анкети №2628517095 від 22.01.2020 в рамках Договору про надання позики №0999806071 від 04.10.2019, відповідачу було надано кредит (транш) в розмірі 8030,00 грн, визначено строк користування кредитом (траншем) - 30 днів, відсоткова ставка 1,225% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 447,125 %, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні 2951 грн. Відповідно до даної анкети заяви відповідач надав заявку на перерахування грошових коштів в розмірі 8030 грн на платіжну картку № [NUMBER] . Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що клієнт - відповідач, з яким укладено договір № 0999806071 від 22.01.2020 ідентифікований ТОВ «ІНФІНАНС». Згідно довідки iPay.ua встановлено, що 22.01.2020 о 15:03 успішно перераховано кошти в сумі 8030 грн., на картку [NUMBER] , № транзакції 47029652. Відповідно до положень Договору цей Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. Згідно ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору . Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 14.07.2021 було укладено договір № 14-07/21 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ІНФІНАНС" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0999806071. 10.01.2023 було укладено договір № 10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0999806071 від 04.10.2019, укладеним між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем. Обидва договори факторингу та реєстри прав вимог містять чітку інформацію щодо боржника, номеру та дати договору позики, укладеному між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] , та суми заборгованості. Договори факторингу та реєстри прав вимог містять підписи сторін, за такого є належними та допустимими доказами. Матеріалами справи підтверджується, що позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором кредит №0999806071 від 04.10.2019. На підставі ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. За таких обставин суд доходить висновку, що у позивача наявне право вимоги щодо стягнення заборгованості, однак суд не погоджується з визначеним позивачем розміром заборгованості за кредитним договором, з огляду на таке. Згідно розрахунку суми заборгованості, наданого позивачем, вбачається що відповідач станом на 28.11.2025 заборгованість за кредитом не погашав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість у розмірі 141 663,87 грн, з яких: 8 029,99 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 133 633,88 грн сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Як свідчить розрахунок заборгованості, наданий первісним кредитором, відповідачем здійснювалися заходи, спрямовані на погашення основної заборгованості, а саме: 26.02.2020 ним було сплачено суму в розмірі 6 065,44 грн. Судом установлено, що відповідач отримав кредитні кошти у своє розпорядження, користувався ними та здійснював їх часткове повернення, у зв`язку з чим суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту, що залишилася неповернутою. Щодо нарахованих процентів на дату відступлення права вимоги, суд зазначає таке, відповідно до умов Договору про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту № 0999806071 від 04.10.2019, сторони погодили умову, що максимальний строк користування кредитом становить 30 календарних днів. Згідно Заявки-анкети на отримання кредиту, Пропозицією надання 8 траншу кредиту в рамках Договору № 0999806071 від 04.10.2019, Акцептом оферти на отримання 8 траншу кредиту в рамках Договору № 0999806071 від 04.10.2019, строк користування кредитом (траншем) становив 30 днів. Отже, суд встановив, що строк кредитування, про який домовилися сторони, становить 30 календарних днів тобто з 22.01.2020 по 21.02.2020. Доказів того, що між сторонами був погоджений інший строк кредитування, позивач не надав. Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п. 1-1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Актуальна судова практика тлумачить день повернення позики як останній день строку кредитування тобто строку, на який виданий кредит (про який домовилися сторони). Відповідно, проценти нараховані після спливу такого строку кредитування безпідставні і не належать до стягнення. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом…припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування». Аналогічний висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (п. 54). Актуальна практика Верховного Суду дотримується саме такої позиції. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про правомірність нарахування відсотків за користування кредитом у цій справі лише в межах 30 календарних днів з моменту видачі кредиту з розрахунку 1,225 % за кожен календарний день на суму фактичного залишку заборгованості. Як убачається з розрахунку заборгованості, наданого первісним кредитором, відповідачем вживалися заходи, спрямовані на погашення основної заборгованості, зокрема 26.02.2020 ним було сплачено грошові кошти у розмірі 6 065,44 грн. Приймаючи це до уваги, суд вважає, що правомірно нараховані відсотки в межах строку траншу становлять 2 951,10 грн (8 030 грн ? 1,225 % ? 30 днів). Таким чином, з урахуванням здійсненого платежу у сумі 6 065,44 грн, відповідач повністю погасив заборгованість за відсотками, а саме: 6 065,44 грн 2 951,10 грн = 3 114,34 грн, які були зараховані в рахунок погашення тіла кредиту. Відтак залишок заборгованості за тілом кредиту становить: 8 030 грн 3 114,34 грн = 4 915,66 грн. Відсотки, нараховані первісним кредитором за період понад 30 календарних днів, суд визнає безпідставно нарахованими. Також суд дійшов висновку про безпідставність нарахування відсотків наступним кредитором ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» після набуття ним права вимоги за договором факторингу від 14.07.2021, оскільки встановлений договором 30-денний строк кредитування на той момент уже сплив. З аналогічних підстав суд вважає безпідставним нарахування відсотків і наступним кредитором ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не має заборгованості за відсотками, а заборгованість за тілом кредиту становить 4 915,66 грн, яка підлягає стягненню. Враховуючи зазначене, наявні підстави для часткового задоволення вимоги про стягнення заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 4 915,66 грн. Щодо вирішення питання про стягнення судових витрат, суд зазначає таке. Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову до суду у сумі 2 422,40 грн, що підтверджено платіжною інструкцією №0587480088 від 10.12.2025. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та належним чином документально підтверджені витрати на сплату судового збору у сумі пропорційно задоволеній частині вимог від ціни позову, тобто 121,12 грн (5%).При вирішенні вимоги в частині відшкодування витрат на правничу допомогу суд виходить з такого. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), що передбачено ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: заявка про надання юридичної допомоги № 42 від 03.11.2025; договір про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням « Лігал Ассістанс»; витяг з Акту № 16 про надання юридичної допомоги від 28.11.2025 відповідно до якого Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» було виконано наступні послуги: усна консультація з вивченням документів; підготовка позиції; складання позовної заяви. Таким чином, вказаними документами підтверджується, що дійсно позивачем були понесені витрата на правничу допомогу. Однак, виокремлення позивачем усна консультація з вивченням документів; підготовка позиції, як самостійних видів адвокатської послуги є необґрунтованим та охоплюється діями адвоката з «підготовки позовної заяви», а тому визначення оплати за ці послуги на суму 10 000 грн не відповідає фактично наданим обсягом юридичної допомоги та має бути виключено із загальної вартості наданих позивачу послуг правничої допомоги. Таким чином, фактичні витрати на правничу допомогу згідно акта щодо складення і подання до суду позовної заяви складають 15 000 гривень. Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування витрат на правничу допомогу суд враховує, що справа належить до категорії незначної складності, для цієї категорії справ існує усталена та узгоджена судова практика, позовні заяви є типовими та здебільшого шаблонними, адвокатська практика є відпрацьованою, а обсяг досліджених доказів незначним. З огляду на це суд вважає за необхідне зменшити суму відшкодування витрат з відповідача на користь позивача до 5 000 грн, що є об`єктивним та співмірним із фактичним обсягом виконаної адвокатом роботи у цій справі. Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог (у даному випадку позов задоволено на 5%), наявні підстави для відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу в сумі 250 грн за рахунок відповідача. Інших витрат сторонами не заявлено.

Outcome: partial