Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

08 серпня 2025 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей, як орган опіки та піклування Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі батька у її вихованні. В обґрунтування позову вказав, що 30 жовтня 2021 між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу сторони мають доньку, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 13 лютого 2025 року шлюб між сторонами розірвано. На теперішній час він перебуває в лавах Збройних Сил України, рідко буває вдома, проте колишня дружина чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною навіть у його короткострокові відпустки. З метою врегулювання даного спору він звернувся до Служби у справах дітей з заявою щодо вирішення питання усунення перешкод у спілкуванні з малолітньою донькою [PERSON] та дане звернення не дало жодного дієвого результату, тому він змушений звернутись до суду та просить суд зобов`язати [PERSON] не чинити йому перешкод у спілкуванні та вихованні доньки [PERSON] та не допускати протиправних дій і негативних розмов стосовно батька дитини, встановивши йому такий спосіб спілкування та участі у вихованні малолітньої дитини: на час перебування [PERSON] на військовій службі на час захисту свободи та незалежності України: під час відпуски - щоденно з 16.00 год до 20.30 год з понеділка по четвер та з 16-00 год п`ятниці до 19-00 год неділі з ночівлею за місцем проживання батька; після закінчення воєнного стану та повернення [PERSON] з військової служби: щосереди з 19-00 год до 20-30 год; перший тиждень місяця з 19-00 год п`ятниці до 19-00 год суботи з ночівлею за місцем проживання батька; друга, третя, четверта п`ятниця місяця з 19-00 год до 20-30 год; щорічно протягом 10 (десяти) календарних днів безперервно з ночівлею за місцем проживання батька під час перебування останнього у відпустці, з метою уникнення конфліктних ситуацій між [PERSON] та [PERSON] , з покладанням на [PERSON] обов`язку дотримуватись режиму харчування, лікування. Окрім того, просив зобов`язати Службу у справах дітей надати письмовий висновок щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі батька у вихованні дитини. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 11.08.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк на надання відзиву на позов. 04.09.2025 від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просила ухвалити рішення, яким визначити наступний спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною: під час відпустки [PERSON] в період проходження військової служби в зв`язку з введенням воєнного стану, що пов`язаний з військовою агресією російської федерації, в межах міста Кременчук Полтавської області: щовівторка та щочетверга з 15 год 00 хв до 18 год 00 хв; субота, неділя з 16 год 00 хв до 20 год 00 хв. Десять днів протягом року для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Після закінчення воєнного стану та звільнення [PERSON] з військової служби, в межах міста Кременчук Полтавської області у присутності матері, з обов`язковим дотриманням дитиною розпорядку дня, в т.ч. режиму відвідування навчально-виховних закладів, гуртків, секцій, тощо: щовівторка та щочетверга з 15 год 00 хв до 18 год 00 хв; субота, неділя з 16 год 00 хв до 20 год 00 хв. Десять днів протягом року для сумісного відпочинку та оздоровлення дитини за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Батькові заборонено: перебувати з дитиною у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння; вивозити дитину за межі погодженого місця зустрічі без письмової згоди матері; чинити психологічний тиск або провокувати конфлікти. Батько зобов`язаний дотримуватись норм етичної поведінки та етикету спілкування, зокрема: заборонено використання нецензурної лексики; висловлення погроз на адресу дитини чи матері; агресивна або провокаційна поведінка є неприпустимою. Спілкування батька з дитиною відбувається у присутності матері, з обов`язковим дотриманням дитиною розпорядку дня, в т.ч. режиму відвідування навчально-виховних закладів, гуртків, секцій, тощо. В обґрунтування наданого відзиву зазначила, що вона не заперечує проти зустрічей відповідача з дитиною, не відмовляється давати йому дитину, однак не погоджується із запропонованим позивачем графіком, оскільки вважає його не коректним, тому вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з огляду на необґрунтованість та низку обставин по справі, які мають значення для вирішення справедливого та об`єктивного вирішення справи. Зокрема вказала, що час спілкування з дитиною, який просить встановити позивач є занадто тривалим і неприйнятним з огляду на прояви агресивної поведінки, які позивач допускав раніше, відсутність у позивача власного житла та враховуючи вік, емоційний стан та наявність хвороб у дитини, потребу у додатковому догляді та відвідування дитиною навчально-виховних закладів, гуртків, секцій, тощо. Зазначила, що позивач не розуміє всієї відповідальності за дитину, тому готова надавати можливість батьку спілкуватися з дитиною за вказаним нею графіком. 15.09.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, де позивач вказав, що він не може повністю погодитися із твердженням відповідача щодо заперечень з запропонованим графіком побачень з донькою, оскільки мати, батько та дитина мають рівні права на безперешкодне спілкування між собою та запропонований позивачем графік побачень з донькою [PERSON] не порушує рівність батьків у спілкуванні з дитиною позашкільний час та у вихідні дні. Вказав, що доводи відповідача про спілкування позивача з дитиною виключно у присутності матері є неприпустимими, оскільки між сторонами існує конфлікт і постійно виникають суперечки та сварки, що впливає на ставлення дитини до батька. Також зазначив, що відповідачем не доведено твердження щодо агресивної поведінки позивача, яку він нібито допускав раніше, також не доведено наявність у дитини захворювань, її емоційний стан, певний розпорядок дня, потребу у додатковому догляді, відвідування дитиною навчально-виховних закладів, гуртків, секцій, тощо. Всі ці доводи носять виключно декларативний характер та жодним чином не підтверджені. Тому прохав викладені ним доводи врахувати при винесенні рішення. Ухвалою суду від 22.10.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, попередньо представником надано заяву до суду про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Служби у справах дітей, як орган опіки та піклування Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явились, направили до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Крім того, подали до суду Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 16.10.2025 року №2649, яким затверджено висновок щодо визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] . Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Як встановлено судом, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 13.02.2025 року розірвано (а.с.7-9). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] та за місцем військової служби характеризується позитивно, що підтверджується службовою характеристикою (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради від 16.10.2025 року №2649 затверджено висновок щодо визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON] , яким визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , зокрема побачення на час перебування [PERSON] на військовій службі під час відпустки: щоденно з понеділка по п`ятницю з 16:00 год до 19:00 год та кожної суботи та неділі з 10:00 год до 14:00 год без присутності матері з обов`язковим здійсненням батьком супроводу дитини з місця її проживання/перебування на побачення та повернення дитини за місцем її проживання (а.с.77-80). Отже, між сторонами склались особисті немайнові правовідносини щодо участі батька у піклуванні та вихованні доньки, що регулюються нормами Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини та нормами Сімейного кодексу України. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У пунктах 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №89-XII (далі - Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 18 Конвенції про права дитини визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява №2091/13). У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04, ЄСПЛ зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ від 07 серпня 1996 року у справі «Johansen v. Norway»). Закон України від 26 квітня 2001 року №2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон №2402-III) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Відповідно до статті 8 Закону №2402-III, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (статті 11 Закону №2402-III). У статті 15 Закону №2402-III зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. У статті 51 Конституції України, частинах другій, третій статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з частинами першою-третьою статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У частині першій та другій статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі №357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) виснувала, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитись на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини. Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи (постанови Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі №686/3568/22 (провадження № 61-14607св23), від 08 травня 2024 року в справі №638/1269/23 (провадження № 61-15097св23), від 17 січня 2024 року в справі № 711/2287/21 (провадження № 61-8054св23) та інші). У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків, та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Вирішуючи питання про встановлення способу участі у вихованні для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи. Таки висновки узгоджуються з постановами Верховного Суду від 13 червня 2024 року в справі № 675/1124/22 (провадження № 61-1049св24), від 29 травня 2024 року в справі №686/15230/23 (провадження № 61-3812св24), від 07 грудня 2023 року в справі №569/14585/21 (провадження № 61-11045св23), від 15 березня 2023 року в справі №750/1786/21 (провадження № 61-8797св22) та інших. Верховний Суд у постанові від 31 березня 2021 року в справі №562/1686/18 (провадження № 61-16928св20) наголосив, що під час вирішення спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між колишнім (фактичним) подружжям та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків. Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України у процесу розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із висновками Верховного Суду у Постанові від 01 квітня 2020 р. в справі №61-6769св19 будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, зокрема, якщо орган опіки та піклування не визначив способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Враховуючи наведене, суд при вирішенні питання щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, враховує думку сторін, вік дитини, особливості її розвитку, виховання, необхідність дотримання розпорядку дня та відпочинку, враховуючи рівні права батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини та приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його часткового задоволення. При цьому, суд вбачає в даному випадку наявність спору між батьком та матір`ю щодо способів спілкування батька з дитиною та не досягнення ними згоди щодо побачень. Також судом враховано, що батько прагне спілкування з малолітньою донькою та участі у її вихованні, що є його правом та обов`язком та бажає брати доньку до себе з ночівлею. Проте, у матеріалах справи відсутні акти обстеження умов за місцем проживання позивача [PERSON] . При визначенні способу спілкування батька з дитиною, його участі у вихованні та розвитку доньки, суд враховує вік дитини, взаємовідносини з батьком, а також проходження останнім військової служби і вважає, що графік має бути встановлений з врахуванням названих особливостей та в залежності від обставин проходження служби позивача.

Outcome: partial