Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Орган опіки та піклування Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області звернувся до Сновського районного суду Чернігівської областів інтересах малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити останню батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у [ADDRESS] , зареєстрована, але на даний час не проживає, [PERSON] , [INFO] , яка має двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Батько дітей, [PERSON] , перебуває на службі у ЗСУ. Рішенням Щорського районного суду від 21 березня 2024 року шлюб між подружжям розірвано. Але ще до розірвання шлюбу, відповідач залишила дітей самих і виїхала у невідомому напрямку. З 20 січня 2024 року діти проживають у сімї бабусі [PERSON] та дідуся [PERSON] , жителів [ADDRESS] , які займаються їх утриманням. [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків, не цікавиться навчанням дітей, матеріально дітей не утримує, зі святами не вітає, не цікавиться їх станом здоровя. Рішенням Щорського районного суду від 12 серпня 2024 року малолітні діти [PERSON] та [PERSON] були відібрані у матері без позбавлення останньої батьківських прав. За цей час (до моменту звернення до суду) відповідачка жодного разу не зверталася до Служби у справах дітей щодо надання висновку для можливості повернення їй дітей. Проведення профілактичної роботи з [PERSON] є неможливим, так як місцеперебування її не встановлено. Тому з метою соціального захисту прав малолітніх дітей, забезпечення їх необхідних умов проживання та виховання, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно її малолітніх дітей. Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 07 листопада 2025 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 07 січня 2026 року ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, зокрема судом було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі 749/1546/25 відповідача [PERSON] . Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомляла, жодних заяв від неї не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подала, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступного. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно Довідки №257 від 19.09.2025 року, виданої Хотуницьким старостинським округом Сновської міської ради Корюківського району Чернігівської області, зазначено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджує факт проживання дітей разом з бабусею та дідусем. Згідно довідки № 200 від 22.09.2025 року, виданої директором Петрівського ліцею Сновської міської ради Корюківського району, Чернігівської області, вбачається, що [PERSON] , 2015 року народження, що навчається у 5 класі Петрівського ліецю Сновської міської ради. Відповідно до характеристики класного керівника, [PERSON] , [INFO] , зарекомендувала себе як дисциплінована, працелюбна учениця, але мала труднощі у навчанні. За характером добра, врівноважена, доброзичлива, дружелюбна, брала участь у позакласній роботі. Забезпечена всім необхідним для навчання, одягом. Проживає разом з бабусею по батьківській лінії, з якою вирішуються усі питання щодо навчання і виховання протягом навчального року. За 2024/2025 навчальний рік мати, [PERSON] , не цікавилася навчанням дитини. Згідно довідки № 201 від 22.09.2025 року, виданої директором Петрівського ліцею Сновської міської ради Корюківського району, Чернігівської області, вбачається, що [PERSON] , 2012 року народження, що навчається у 4 класі Петрівського ліецю Сновської міської ради. Відповідно до характеристики класного керівника, [PERSON] , [INFO] , зарекомендувала себе як старанна дитина, має навчальні досягнення середнього рівня, завжди уважна на уроках, виконувала домашні завдання. За характером спокійна, врівноважена, проявів агресивної поведінки не спостерігалося, з однолітками знаходить спільну сову. Проживає разом з бабусею по батьківській лінії, з якою вирішуються усі питання щодо навчання і виховання протягом навчального року. За 2024/2025 навчальний рік мати, [PERSON] , не цікавилася навчанням дитини. Згідно матеріалів справи, письмовими поясненнями від 25.09.2025 фельдшера с. Хотуничі та с. Камка [PERSON] , засвідчено, що [PERSON] та [PERSON] проживають з дідусем та бабусею. Їх батько [PERSON] служить в ЗСУ. Утриманням дітей займаються дідусь та бабуся. Діти забезпечені усім необхідним. Мати дітей не приїжджає, не утримує їх матеріально. Так, письмовими поясненнями [PERSON] , проживаючої за адресою [ADDRESS] , що є сусідкою [PERSON] , засвідчено, що онуки [PERSON] та [PERSON] живуть з дідусем та бабусею. Їх батько перебуває в лавах ЗСУ, а мати залишила дітей, виїхала та матеріально їх не підтримує. Діти забезпечені всім необхідним, є одяг, взуття, все, що необхідно для навчання і школи. Матеріально підтримує батько [PERSON] . Відповідно довідки №481 від 15.09.2025 командира в/ч [NUMBER] вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією в військовій частині [NUMBER] . За матеріалами справи встановлено, що рішенням Щорського районного суду від 12 серпня 2024 року (справа №749/756/24) відібрано малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] ,без позбавлення батьківських прав та передано малолітніх дітей батьку [PERSON] , [INFO] . З висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , оскільки це відповідатиме інтересам дітей. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18). Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно частин 1-5 статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За положеннями ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Європейський суд з прав людини СПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. З вищевикладеного, вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, які полягають в тому, що вона не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі. Зазначені фактори в їх сукупності судом розцінюються як ухилення відповідачем від виховання дітей. Відповідно до чинного сімейного законодавства мати, батько можуть бути позбавленні батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування та в інших випадках. Мати/батько можуть бути позбавленні батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. З наведених мотивів, враховуючи інтереси дітей та з метою соціального захисту їх прав, суд приходить до висновку, що в інтересах дітей доцільно застосувати такий крайній захід до відповідача, як позбавлення її батьківських прав. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. Окрім того, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 12 серпня 2024 року (справа №749/756/24) стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 23.05.2024 і до досягнення старшою дитиною повноліття. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір, який підлягав сплаті за дві позовні вимоги при поданні позову, а саме у розмірі 2422, 40 грн.

Outcome: approved