Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

у січні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить усунути перешкоди власнику - територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 площею 0,1000 га по [ADDRESS] , шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 площею 0,1000 га по [ADDRESS] у Державному земельному кадастрі. На обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що Дніпровською окружною прокуратурою м. Києва при виконанні повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлено порушення інтересів держави у зв`язку з незаконним розпорядженням земельною ділянкою історико-культурного призначення на території Голосіївського району м. Києва. Зокрема, встановлено, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. від 08.11.2021 року №61430413 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) зареєстровано право власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 42 кв. м. літ. «А» по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2499451880000, номер відомостей про речове право: 44904498). Державну реєстрацію здійснено на підставі довідки від 12.05.2021 року № 17 про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси, що видана ФОП [PERSON] за наслідками проведеної технічної інвентаризації будинку, довідки КП КМР «КМБТІ» від 03.11.2021 року ПБ-2021 №2074 щодо відсутності реєстрації права власності на вказану будівлю та витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер в ЄДЕССБ TI01: 6051-8101-9127-9638) щодо підтвердження видачі технічної документації № 97/05/21-25 від 12.05.2021 року. Інші документи, обов`язкові для здійснення державної реєстрації відповідно до положень «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що затверджений постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015 року (у редакції, чинній на момент прийняття рішення державним реєстратором), - відсутні, а нерухоме майно, на яке зареєстровано право приватної власності, не існує. Отже, рішення про державну реєстрацію прав від 08.11.2021 року № 61430413 прийнято державним реєстратором із порушенням положень ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також позивач вказує що на замовлення [PERSON] інженером - землевпорядником ФОП [PERSON] розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаної технічної документації із землеустрою 09.12.2021 року державним кадастровим реєстратором Відділу № 6 управління у м. Рівне та Рівненському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області за заявою інженера - землевпорядника [PERSON] від 09.12.2021 року №ЗВ-9719042632021 внесені відомості (здійснено реєстрацію) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004. Відповідно до сформованого державним кадастровим реєстратором витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.12.2021 року № НВ-5610431022021 земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 розташована за адресою: [ADDRESS] ; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Оскільки державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі здійснено на підставі технічної документації, якою засвідчено наявність на ній житлового будинку, що насправді не існує, то така реєстрація є незаконною та підлягає скасуванню. Окрім того, прокурор зауважує, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лашиної Н.Г. від 08.08.2023 року № 68783901 припинено право власності [PERSON] на об`єкт речових прав: закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок по [ADDRESS] . Підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності на спірне майно стала заява [PERSON] від 01.08.2023 року, як власника неіснуючого об`єкта нерухомого майна, про знищення житлового будинку по [ADDRESS] , в зв`язку із його руйнуванням та знесенням (посвідчена 01.08.2023 року приватним нотаріусом КМНО Кириленко Л.В. та зареєстрована в реєстрі за №573), а також довідки з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 03.08.2023 (реєстраційний номер в ЄДЕССБ DT01:1164-3201-2181-6634) про знищення/знесення майна. Вказані реєстраційні дії [PERSON] здійснено з метою створення уявної законності набуття права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна, з використанням у складі технічної документації із землеустрою завідомо недостовірних документів, які посвідчують право власності на неіснуючий житловий будинок, з метою подальшого заволодіння земельною ділянкою комунальної форми власності у позаконкурентний спосіб (без прийняття рішення Київською міською радою про її відведення). Також позивач зазначає, що спірна земельна ділянка розташована в Південному історичному ареалі м. Києва, в зоні охоронюваного ландшафту, в охоронній зоні Національного музею народної архітектури та побуту України (с. Пирогів) та є землею історико-культурного призначення. Таким чином, вказана територія, у тому числі спірна земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 на [ADDRESS] є режимним середовищем, містить обмеження щодо забудови та охороняється нарівні з цією пам`яткою, а також передбачає додаткові гарантії для її збереження. Оскільки спірна земельна ділянка сформована та зареєстрована в Державному земельному кадастрі з порушенням вимог законодавства, тому її незаконна державна реєстрація підлягає скасуванню у судовому порядку В зв`язку з викладеним, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 31.01.2025 року відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання (т. 1, а.с. 175). 20.02.2025 року до суду від Київської міської ради надійшли письмові пояснення, в яких представник просить позов задовольнити, посилаючись на те, що реєстрація спірної земельної ділянки за відповідачем відбулася з порушенням вимог законодавства на підставі технічної документації, яка розроблена під обслуговування неіснуючого житлового будинку, право власності на який зареєстровано з порушенням чинного законодавства, та Київська міська рада рішення про передачу вказаної земельної ділянки у власність або в користування не приймала. Розгляд справи просить проводити без участі представника Київської міської ради (т. 1, а.с. 200-205). Ухвалою суду від 27.08.2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 1, а.с. 243). В судове засідання позивач не з`явився, про день, час і місце розгляду повідомлений належним чином. Від позивача надійшла заява, з якої вбачається, що справу просить розглядати без його участі, а позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце розгляду повідомлена належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не направила. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. від 08.11.2021 року №61430413 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) зареєстровано право власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 42 кв. м. літ. «А» по [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2499451880000, номер відомостей про речове право: 44904498). Державну реєстрацію здійснено на підставі довідки від 12.05.2021 року № 17 про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси, що видана ФОП [PERSON] за наслідками проведеної технічної інвентаризації будинку, довідки КП КМР «КМБТІ» від 03.11.2021 року ПБ-2021 №2074 щодо відсутності реєстрації права власності на вказану будівлю та витягу з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер в ЄДЕССБ TI01:6051-8101-9127-9638) щодо підтвердження видачі технічної документації №97/05/21-25 від 12.05.2021 року. Також судом з`ясовано, що на замовлення [PERSON] інженером - землевпорядником ФОП [PERSON] розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаної технічної документації із землеустрою 09.12.2021 року державним кадастровим реєстратором Відділу № 6 управління у м/ Рівне та Рівненському районі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області за заявою інженера - землевпорядника [PERSON] від 09.12.2021 року № ЗВ-9719042632021 внесені відомості (здійснено реєстрацію) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004. Відповідно до сформованого державним кадастровим реєстратором витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.12.2021 року №НВ-5610431022021 земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 розташована за адресою: [ADDRESS] ; категорія земель: землі житлової та громадської забудови; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); вид використання земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Окрім того, встановлено, що на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лашиної Н.Г. від 08.08.2023 року № 68783901 припинено право власності [PERSON] на об`єкт речових прав: закінчений будівництвом об`єкт - житловий будинок по [ADDRESS] (РНОНМ: 2499451880000). Підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності на спірне майно стала заява [PERSON] від 01.08.2023 року, як власника неіснуючого об`єкта нерухомого майна, про знищення житлового будинку по [ADDRESS] , у зв`язку із його руйнуванням та знесенням (посвідчена 01.08.2023 року приватним нотаріусом КМНО Кириленко Л.В. та зареєстрована в реєстрі за №573), а також довідка з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 03.08.2023 року (реєстраційний номер в ЄДЕССБ DT01:1164-3201-2181-6634) про знищення/знесення майна. Відповідно до листа Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 05.11.2024 року №066-3514 підтверджено, що земельна ділянка площею у 0,1000 га з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 по [ADDRESS] розташована у Південному історичному ареалі м. Києва (відповідно до наказу Міністерства культури та інформаційної політики України від 02.08.2021 року №599 «Про затвердження меж та режимів використання території історичних ареалів м. Києва»), в зоні охоронюваного ландшафту (рішення Виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 року №920 «Про уточнення меж історико-культурних заповідників і зон охорони пам`яток історії та культури в м. Києві», розпорядження КМДА від 17.05.2002 року №979 «Про внесення змін та доповнень до рішення Виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.1979 № 920», розпорядження КМДА від 25.12.2007 року №1714 «Про внесення змін до рішення Виконкому Київської міської Ради народних депутатів від 16.07.79 № 920»), в охоронній зоні Національного музею народної архітектури та побуту України (с. Пирогів), режими використання якого затверджені наказом Міністерства культури і туризму України від 27.08.2007 року №984/0/16-07. Стаття 14 Конституції України встановлює, що земля є основним національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, однією із яких є землі історико-культурного призначення (ст. 19 ЗК України). За змістом положень ст. ст. 53, 54 ЗК України до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби. Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам`яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам`яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом. Крім того, землі історико-культурного призначення віднесено до особливо цінних земель (ч. 1 ст. 150 ЗК України). Правові, організаційні, соціальні та економічні відносини у сфері охорони культурної спадщини з метою її збереження, використання об`єктів культурної спадщини в суспільному житті, захисту традиційного характеру середовища в інтересах нинішнього й майбутніх поколінь регулюються Законом України «Про охорону культурної спадщини». Згідно зі ст. 1 Закону «Про охорону культурної спадщини»: - історичне населене місце - населене місце, яке зберегло повністю або частково історичний ареал і занесене до Списку історичних населених місць України. - історичний ареал населеного місця - частина населеного місця, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку. На виконання вимог ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» місто Київ включено до списку історичних населених місць України постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 року № 878. Також постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року №318 затверджений Порядок визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на їх території. За п. п. 1-3 вказаного Порядку історичні ареали визначаються тільки в населених місцях, що занесені до Списку історичних населених місць України, затвердженого Кабінетом Міністрів України. Історичний ареал охоплює історично сформовану частину населеного місця, що зберегла старовинний вигляд, розпланування і характер забудови. Режими використання історичних ареалів визначаються їх історико-культурним потенціалом (кількістю, видами, типами і категоріями об`єктів культурної спадщини, загальною містобудівною структурою, наявністю чи відсутністю заповідників, а також установленими зонами охорони пам`яток). Цим же Порядком передбачено, що збереження традиційного характеру середовища історичних ареалів, охорона і раціональне використання розташованих в їх межах нерухомих об`єктів культурної спадщини, збереження її містоформувальної ролі є пріоритетним напрямом містобудівної діяльності в межах історичних ареалів. Пунктами 10, 14, 15 згаданого Порядку закріплено, що історичний ареал є спеціально виділеною в населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об`єкт містобудівного проектування. Генеральним планом м. Києва та проектом планування його приміської зони на період до 2020 року, затвердженим рішенням Київської міської ради від 28.03.2002 року № 370/1804 визначено межі історичного ареалу міста Києва. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 17 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» вказано, що для населених пунктів, внесених до Списку історичних населених місць України, у межах визначених історичних ареалів у складі генерального плану населеного пункту визначаються режими регулювання забудови та розробляється історико-архітектурний опорний план, в якому зазначається інформація про об`єкти культурної спадщини та зони їх охорони. За п. 1.2.1 Правил забудови м. Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 27.01.2005 року, історичний ареал - частина території м. Києва, що зберегла об`єкти культурної спадщини і пов`язані з ними розпланування та форму забудови, які походять з попередніх періодів розвитку, типові для певних культур або періодів розвитку. Об`єктом культурної спадщини, за цими Правилами, є не лише визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, а й пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду та зберегли свою автентичність. В постанові Верховного Суду від 31.01.2023 року в справі № 640/8728/21 підтверджено, що межі історичного ареалу м. Києва визначені Генеральним планом м. Києва, який є головним планувальним документом, що містить принципові рішення щодо збереження історико-культурної спадщини. Статтею 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що зони охорони пам`ятки - це встановлювані навколо території охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання. Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій та об`єктів всесвітньої спадщини визначаються зони охорони (охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару) і буферні зони. Відповідно до ДБН Б.2.2-2-2008 «Склад, зміст, порядок розроблення, погодження та затвердження науково-проектної документації щодо визначення меж та режимів використання зон охорони пам`яток архітектури та містобудування» охоронною зоною є територія, що виділяється для збереження найближчого середовища пам`ятки, головним чи суттєвим елементом якого вона є, а також для створення оптимальних умов огляду пам`ятки, забезпечення належного її функціонування, охорони від вібрацій, забруднень, затоплення, підтоплення та інших негативних техногенних і природних впливів (п.1.5). Зона регулювання забудови - забудована чи призначена під забудову територія за межами охоронної зони, на яку поширюється композиційно-видовий вплив пам`ятки. Ця зона призначена для збереження особливостей візуального сприйняття пам`ятки, її активної ролі в композиції і пейзажі населеного місця. Вона виконує функції буферної, перехідної та синтезуючої зони у взаємодії пам`ятки з новими об`єктами довкілля (п.1.6 ДБН Б.2.2-2-2008). Зона охоронюваного ландшафту - природна чи переважно природна з розосередженою іншою традиційною забудовою територія за межами охоронної зони, з якою пам`ятка має активний візуальний зв`язок. Вона визначається для збереження і реабілітації природних територій та утворень, які є характерним історичним середовищем пам`ятки і відіграють важливу роль в образі населеного місця або окремому пейзажі, що містить пам`ятку (п. 1.6. ДБН Б.2.2-2-2008). Пунктом 3.3.6.1. ДБН Б.2.2-2-2008 визначено, що охоронна зона має охоплювати ділянки історичної забудови, вільні простори та ландшафти, які становлять характерне історичне середовище пам`ятки, а також кращі оглядові точки та зони. До охоронної зони також мають бути віднесені території, необхідні для захисту пам`ятки від шкідливих техногенних і природних впливів. Охоронна зона повинна забезпечувати оптимальне зорове сприйняття пам`ятки. Мінімальне віддалення спостерігача від пам`ятки в охоронній зоні не повинне бути меншим двох горизонтальних або вертикальних розмірів пам`ятки, що забезпечує кут її сприйняття в 30°. Межі та режими використання зон охорони визначаються науково-проектною документацією, що складається за результатами проведених досліджень (абз. 2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» Наказом Міністерства культури і туризму України від 27.08.2007 року № 984/0/16-07, зокрема, затверджено межі та режими використання зон охорони Національного музею народної архітектури та побуту України визначені науково-проектною документацією. Перебування спірної земельної ділянки в охоронній зоні Музею, зоні охоронюваного ландшафту та у межах історичного ареалу м. Києва і його Центральній планувальній зоні підтверджується інформаціями Департаменту охорони культурної спадщини виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 05.11.2024 року №066-35-14, Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 02.05.2023 року №055-3059, графічними матеріалами Генерального плану м. Києва та протоколом огляду від 30.08.2024, проведеного в рамках кримінального провадження №12024100040000610. Отже, земельна ділянка по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:79:097:0004) з урахуванням, як раніше розробленої та затвердженої містобудівної документації, так і затвердженого у 2021 році опорного історико-архітектурного плану, розташована в межах охоронної зони Музею, зоні охоронюваного ландшафту, в історичному ареалі міста Києва, є режимним середовищем і містить заборону на здійснення нового будівництва, крім виключних випадків і тільки за проектами, розробленими на основі історико-містобудівних обґрунтувань та погодженими з відповідними державними органами охорони культурної спадщини. В постанові Верховного Суду України від 22.04.2015 року в справі № 910/3460/14 викладено правовий висновок, згідно з яким на землях історико- культурного призначення забороняється діяльність, яка суперечить їх цільовому призначенню, а в межах історичної охоронної зони дозволено будівництво лише особливо важливих споруд у виключних випадках, а спорудження будь-яких інших будівель (офісних, житлових), які не належать до особливо важливих споруд, є протиправним. Таким чином, сукупний аналіз вищенаведених нормативно-правових актів свідчить про те, що нове будівництво в охоронній зоні пам`яток культурної спадщини можливе лише у виключних випадках і за обов`язкової згоди органів охорони культурної спадщини, а також не повинно порушувати інтереси територіальної громади міста у сфері забезпечення охорони культурної спадщини, у тому числі створювати загрозу функціонуванню чи знищенню об`єктів культурної спадщини та існуванню історико-культурного середовища на відповідній території. Отже, територія в межах охоронних зон не могла й не може використовуватись, зокрема для нового будівництва, без урахування вимог законодавства у сфері охорони культурної спадщини. Статтею 178 ЦК України, яка регулює питання оборотоздатності об`єктів цивільних прав, передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту або не обмежені в обороті. Відповідно до ч. 2 цієї ж статті види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом. Визначення на законодавчому рівні об`єктів, що обмежені в обороті і не можуть перебувати у приватній власності, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти. Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, ЗК України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комунальної власності у приватній власності. У свою чергу, неможливість існування у таких об`єктів приватного власника унеможливлює виникнення у них нового володільця. Відповідно до п.п. «в» та «ґ» ч. 4 ст. 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, та землі водного фонду. Отже, заволодіння приватними особами землями вказаної категорії є неможливим. З урахуванням викладеного, спірна земельна ділянка наділена надважливими функціями і завданнями, має особливий статус та перебуває під особливою державною охороною, тобто згідно зі ст. 178 ЦК України належить до обмежено оборотоздатних об`єктів. Приписами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності. Подібний висновок викладений в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 року в справі № 911/3594/17 та об`єднаної палати Касаційного господарського суду Верховного Суду від 24.01.2020 року в справі №910/10987/18. Отже, до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності. Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 року в справі №916/2791/13, у постанові Касаційного господарського суду Верховного Суду від 21.01.2021 року в справі № 910/27779/14. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на момент внесення запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно) державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з засад державної реєстрації прав є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно із ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що документи, які подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Пунктом 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Статтею 24 цього ж Закону визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав. Як встановлено судом вище, для здійснення первинної державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] [PERSON] приватному нотаріусу КМНО Меженській К.Є. надано довідку про технічні показники об`єкта та підтвердження поштової адреси від 12.05.2021 №17, що видана ФОП [PERSON] , згідно якої будинок побудований господарським способом у 1991 році. Також, як вже зазначалось, державним реєстратором від КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» отримано інформаційну довідку від 03.11.2021 року ПБ-2021 №20743 щодо відсутності реєстрації права власності на вказану будівлю, та отримано витяг з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (реєстраційний номер в ЄДЕССБ ТІ01: 6051-8101-9127-9638) щодо підтвердження видачі технічної документації №97/05/21-25 від 12.05.2021 року, в якому відсутні відомості про рік побудови спірного будинку, та зазначено, що поштова адреса не присвоювалась. Саме ці документи державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Меженською К.С. долучено до електронної реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна № 2499451880000 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та зазначено як підстави для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірний об`єкт нерухомості за [PERSON] . Водночас інших документів, які вимагається Порядком №1127 у реєстраційній справі немає. При цьому, довідка про технічні показники об`єкта та підтвердження адреси від 12.05.2021 року №17 не є належним документом на підтвердження дати побудови об`єкта, оскільки, як свідчить зміст самої довідки, дата побудови житлового будинку (1991 рік) вказана «зі слів замовника», а також не є належним документом на підтвердження адреси об`єкта нерухомого майна. Довідка, що складена на підставі проведеної технічної інвентаризацій не є правовстановлюючим документом чи будь-якими іншими документами, які надають підстави для проведення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомості. Таким чином, незважаючи на вищевказані вимоги законодавства, в реєстраційній справі щодо спірного об`єкта нерухомого майна відсутні документи, які дають змогу встановити, що житловий будинок було побудовано до 05.08.1992 року; відсутні відомості з ЄДССБ про присвоєння поштової адреси та відомості про земельну ділянку, що належить [PERSON] на праві власності. Окрім цього, документи, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та підтверджують присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, [PERSON] не надані та взагалі не існують. Відповідно до листа Департаменту з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 22.08.2024 року № 073-2473, Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта по [ADDRESS] (кадастровий номер 8000000000:79:097:0004). Відповідно до інформації Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 02.05.2023 року №055-3059 згідно з даними електронної бази документообігу, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 та за адресою: [ADDRESS] , не надавались. Згідно із інформацією Державної інспекції архітектури та містобудування України (ДІАМ) від 22.08.2024 року №5096/10/13-24 перевіркою відомостей Реєстру будівельної діяльності та його архівній складовій частині за параметрами «адреса: [ADDRESS] » та «кадастровий номер 8000000000:79:097:0004» інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання, не виявлено. Окрім того, відповідно до інформації КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 15.08.2024 року №062/14-8276 нерухоме майно по [ADDRESS] на праві власності не реєструвалось. Механізм присвоєння адрес в м. Києві визначено, зокрема Положенням про реєстр адрес у місті Києві, затвердженим рішенням Київської міської ради від 22.05.2013 року №337/9394 «Про деякі питання ведення реєстрів адрес, вулиць та інших поіменованих об`єктів у місті Києві». Відповідно до п. 4.16. Положення присвоєння поштової адреси багатоквартирним житловим будинкам, домоволодінням, житловим будинкам садибного типу, індивідуальним дачним та садовим будинкам здійснюється розпорядженням відповідної районної в місті Києві державної адміністрації. Присвоєння поштових адрес іншим об`єктам нерухомого майна здійснюється наказом Департаменту містобудування та архітектури міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація листом №100-10874 від 19.08.2024 року повідомила, що райдержадміністрацією жодного питання щодо присвоєння поштової адреси об`єкту нерухомості по [ADDRESS] , не опрацьовувалось, жодних звернень не надходило. Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) листом від 24.07.2023 року №055-5483 повідомив, що в реєстрі адрес у м. Києві, який ведеться Департаментом, відсутні відомості про документи стосовно присвоєння об`єктам нерухомості поштової адреси: [ADDRESS] . Відповідно до протоколу від 30.08.2024 року, проведеного в ході здійснення кримінального провадження №12024100040000610 від 21.02.2024 року, огляду веб-ресурсу, а саме програми компанії «Google», в рамках якої в мережі Інтернет викладені супутникові фотознімки планети Земля з можливістю трьох вимірного перегляду ландшафту поверхні землі або будівель та споруд «Google Earth Pro» (зазначене програмне забезпечення надає можливість оглядати зображення поверхні Землі із різною хронологією, зміни ландшафту, погодних умов та об`єктів, що перебувають на ділянці, яка оглядається), встановлено, що на земельній ділянці з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 за адресою: [ADDRESS] , ознак знаходження будь яких будівель/споруд за період 2005-2024 роки не виявлено. Відсутність на даній земельній ділянці будь-яких будівель чи споруд зафіксовано також протоколом огляду місця події, проведеного 10.04.2023 року в ході розслідування кримінального провадження №12023100040000640, за результатами якого встановлено, що земельна ділянка не огороджена, парканом, має ґрунтове покриття, частково вкрита зеленими насадженнями, зокрема деревами та кущами, повністю захаращена, на ділянці купи зі сміттям, і на ній не виявлено будь-яких будівельних матеріалів, огороджень, предметів чи речей, які б свідчили про наявність житлових чи нежитлових споруд. Допитаний 17.02.2023 року в указаному кримінальному провадженні [PERSON] повідомив, що виготовив документи на неіснуючий об`єкт нерухомості - житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , які не відповідають дійсності, а саме технічний паспорт, та склав довідки, де вказав поштову адресу зі слів замовника, не маючи ніяких підтверджуючих на це документів. Також повідомив, що замірів не виконував, за адресою не виїжджав, де знаходяться земельна ділянка йому не відомо. Житловий будинок відповідно ч.1 ст.181 ЦК України є нерухомою річчю (нерухоме майно, нерухомість). В свою чергу поняття «речі» визначено у ч. 1 ст. 179 ЦК України згідно з якою річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Отже, судовим розглядом встановлено, що житловий будинок загальною площею 42 кв.м літ.«А» по [ADDRESS] як предмет матеріального світу не існує та ніколи не існував, та він не є річчю, щодо якої можуть виникати цивільні права, у тому числі право власності, тому первинна реєстрація права власності на неіснуючий об`єкт нерухомого майна була незаконною, оскільки державна реєстрація лише посвідчує речове право, що виникло (набуто), а в даному випадку право не може бути набуто у зв`язку із відсутністю самого об`єкта цього права, а [PERSON] при проведенні державної реєстрації припинення права власності на вказаний будинок, до заяви від 01.08.2023 року надала недостовірні відомості про знищення неіснуючого житлового будинку, у зв`язку із його нібито руйнуванням та знесенням, а також використала дану неправдиву інформацію при внесення даних до ЄДЕСББ, (реєстраційний номер в ЄДЕССБ DT01:1164-3201-2181-6634) про знищення/знесення майна. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що житловий будинок площею 42 кв.м літ. «А» по [ADDRESS] не був побудований, в експлуатацію у встановленому законом порядку не вводився, та відсутній (не розташований) у натурі на спірній земельній ділянці, а отже як об`єкт нерухомого майна не існує, та право власності на нього в [PERSON] не виникло, оскільки закон не передбачає можливість виникнення права власності на неіснуючі об`єкти нерухомого майна. За таких обставин можна дійти висновку, що вчиненими [PERSON] діями, що зумовили державну реєстрацію права власності на відсутній у натурі об`єкт нерухомості, були створені штучні підстави для отримання земельної ділянки на позаконкурентних засадах (без земельних торгів). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Статтею 3 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що державний земельний кадастр базується на таких основних принципах як об`єктивність, достовірність та повнота відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно вимог Закону. Чинним законодавством України встановлений порядок виготовлення документації із землеустрою (в тому числі і технічної документації), вимоги до її складу. Згідно із ст. 9 цього ж Закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор: здійснює реєстрацію заяв про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, надання таких відомостей; перевіряє відповідність поданих документів вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою та містобудівної документації; здійснює внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надає відмову у їх внесенні. Статтею 11 згаданого Закону визначено, що відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів. Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», передбачено, що відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій статті 30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр», порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок у випадках, визначених ст. 79 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст. 107 ЗК України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками. Відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо категорії земель: на підставі відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації. За змістом ст. 22 згаданого Закону документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати законодавству. За змістом ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» для державної реєстрації земельної ділянки державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; документація із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки, в електронній формі та формі електронного документа. Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації. Відповідно до ч. 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є подання заявником документів, передбачених ч. 4 цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Згідно із ст. 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою зобов`язані дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, відносини у сфері охорони навколишнього природного середовища, оцінки впливу на довкілля, а також норм і правил при здійсненні землеустрою; інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою. Статтею 29 Закону України «Про землеустрій» передбачені загальні вимоги до змісту документації із землеустрою. Документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначаються підстава проведення землеустрою (у тому числі рішення органу державної влади, органу місцевого самоврядування, на підставі якого здійснюється розроблення документації із землеустрою); основні відомості про об`єкт (об`єкти) землеустрою; використані розробником нормативно-правові акти з питань здійснення землеустрою; використані розробником норми і правила у сфері землеустрою; використані розробником документи Державного фонду документації із землеустрою та оцінки земель; використані розробником відомості Державного земельного кадастру, а також Державного реєстру земель у разі внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельні ділянки, сформовані до 2013 року; використані розробником відомості Державного картографо-геодезичного фонду; використана розробником затверджена містобудівна документація, а також викопіювання із такої документації; опис процедури виконання топографо-геодезичних робіт (у разі їх виконання); опис та обґрунтування проектного рішення; інформація про проведення ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень земель при здійсненні землеустрою (у разі їх проведення); інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою будівлі, споруди та речові права на них (у разі формування земельних ділянок, внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру); інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою обмеження у використанні земель (у разі формування земельних ділянок, внесення до Державного земельного кадастру відомостей про сформовану земельну ділянку, обмеження у використанні земель) із зазначенням підстави встановлення таких обмежень; виконавець робіт із землеустрою, його технічне і технологічне забезпечення; умови щодо зняття та перенесення ґрунтового покриву земельних ділянок (у разі порушення ґрунтового покриву земельних ділянок у результаті реалізації проектного рішення); інформація про виконання передбачених законом вимог щодо погодження документації із землеустрою; інформація про дотримання вимог закону щодо погодження поділу, об`єднання, вилучення земельних ділянок. Положеннями ст. 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: завдання на складання технічної документації із землеустрою; пояснювальну записку; матеріали топографо-геодезичних робіт; кадастровий план земельної ділянки; перелік обмежень у використанні земельної ділянки; відомості про встановлені межові знаки. Згідно із ч. 3 ст.29 Закону України «Про землеустрій» документація із землеустрою у складі текстових матеріалів обов`язково містить пояснювальну записку, в якій зазначаються, зокрема, інформація про наявні в межах об`єкта землеустрою будівлі, споруди та речові права на них (у разі формування земельних ділянок, внесення відомостей про земельну ділянку до Державного земельного кадастру). При цьому, судом з`ясовано, що подана технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] в натурі (на місцевості) не відповідає вимогам Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» в частині дотримання загальних вимог до змісту документації із землеустрою (ст. 29 Закону України «Про землеустрій»), оскільки містить недостовірні дані щодо розташування на земельній ділянці житлового будинку, який насправді не існує. Як вже зазначалось судом вище, документи, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: [ADDRESS] , відсутні, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єктів будівництва на земельну ділянку з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 та за адресою: [ADDRESS] не надавались. Окрім того, відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) №0570202/1-4011 від 29.03.2023 року, земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 у Міському земельному кадастрі не зареєстрована та не обліковується, заяви про виділення, надання в оренду чи користування, або ж про затвердження документації із землеустрою до Департаменту не надходила, Київська міська рада не приймала рішень про передачу земельної ділянки юридичним або фізичним особам у власність чи користування (оренду), а також про затвердження технічної інвентаризації. Отже, інженером-землевпорядником ФОП [PERSON] під час розроблення документації із землеустрою відносно спірної земельної ділянки порушено вимоги ст. ст. 20, 198 ЗК України, ст.ст. 29, 55 Закону України «Про землеустрій», а також ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не перевірено факт наявності чи відсутності в натурі (на місцевості) будівель та споруд на проектованій земельній ділянці, в результаті чого до Державного земельного кадастру були внесені недостовірні відомості про земельну ділянку, що як наслідок призвело до порушення прав та/або законних інтересів територіальної громади міста Києва. Крім того, згідно з абз. «а» ч. 2 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» в редакції, чинній станом на 09.12.2021 року (дата реєстрації земельної ділянки), відомості про цільове призначення земельних ділянок щодо категорії земель вносяться до Державного земельного кадастру на підставі: відповідної документації із землеустрою, що розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; заяви власника (розпорядника, у визначених законом випадках - користувача) земельної ділянки та комплексного плану просторового розвитку території територіальної громади, генерального плану населеного пункту - щодо земельних ділянок, цільове призначення яких змінюється на підставі такої документації; технічної документації із землеустрою - щодо інвентаризації земель. Відповідно до ч. 8 ст. 79-1 ЗК України, в редакції, чинній станом на 23.11.2021 року, в разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. З огляду на це, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж зазначених земельних ділянок в натурі (на місцевості), згідно з чинним законодавством на час прийняття державним кадастровим реєстратором рішення про державну реєстрацію земельної ділянки, не відносилась до переліку документації із землеустрою, на підставі якої могли вноситись до Державного земельного кадастру відомості про цільове призначення земельної ділянки щодо її категорії. Також при здійсненні державної реєстрації спірної земельної ділянки її цільове призначення за Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою наказом Держкомзему України від 23.07.2010 року № 548, визначено за кодом 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Водночас, власником земельної ділянки - Київською міською радою відповідне рішення щодо визначення такого цільового призначення спірної земельної ділянки не приймалось. Таким чином, при здійсненні державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 за відсутності рішення власника - Київської міської ради та інших передбачених законодавством підстав її віднесено до земель житлової і громадської забудови. Окрім того, технічна документація із землеустрою розроблена без урахування заборон та обмежень, передбачених вимогами чинного законодавства. Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою, зокрема, для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною. Частиною 6 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» в редакції, чинній станом на 09.12.2021 року, передбачено, що підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. Таким чином, враховуючи, що надана [PERSON] документація із землеустрою не відповідала вимогам земельного законодавства,не відносилась до переліку документації на підставі якої до Державного земельного кадастру вносяться відомості про категорію земель, а також неправильно визначене цільове призначення спірної земельної ділянки, тому її державна реєстрація не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Аналогічні підстави для скасування державної реєстрації земельних ділянок містить п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051. Пунктом 114 Порядку передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. Враховуючи, що реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 відбулася з порушенням вимог земельного законодавства на підставі технічної документації, яка розроблена під обслуговування неіснуючого житлового будинку право власності на який було зареєстровано з порушенням чинного законодавства, а також з урахуванням того, що Київська міська рада рішення про передачу зазначеної земельної ділянки у власність або у користування (оренду) будь-яким фізичним або юридичним особам не приймала, суд вважає, що є необхідність у скасуванні державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Відповідно до положень ст.ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Способи захисту прав на землю передбачені ст. 152 ЗК України, згідно якої власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Беручи до уваги, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 відноситься до земель історико-культурного призначення, є землею комунальної власності територіальної громади м. Києва, розпорядником якої є Київська міська рада, а тому її права на реалізацію усіх правомочностей щодо спірної земельної ділянки, а саме: володіння, користування та розпорядження нею підлягають захисту шляхом скасування державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.06.2020 року в справі № 826/19769/16, від 17.12.2021 року в справі № 826/9603/17. Суд вважає, що в даному випадку права власника землі - територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради порушені незаконною державною реєстрацією земельної ділянки у Державному земельному кадастрі, що сформована на підставі документів, зміст яких не відповідає дійсності. Ці порушення створюють перешкоди власнику у вільному користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, адже мають наслідком ряд обмежень. Стаття 79-1 ЗК України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Згідно зі статтями 1, 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Системний аналіз зазначених положень законодавства свідчить про те, що сформована і зареєстрована в Державному земельному кадастрі земельна ділянка набуває статусу об`єкта цивільних прав і з цього моменту може бути предметом будь-якого правочину. У даному випадку сформований за рахунок комунальних земель історико-культурного призначення новий об`єкт цивільних прав - земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 площею 0,1000 га із цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Водночас згідно з ч. 13 ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника. Згідно зі ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр», п. 114 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051, державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки, яке набрало законної сили в установленому законодавством порядку. У разі скасування державної реєстрації земельної ділянки її кадастровий номер скасовується, при цьому він не може бути присвоєний іншій земельній ділянці та зберігається у Державному земельному кадастрі постійно. Поземельна книга на таку ділянку закривається (ст. ст. 16, 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр»). Відомості про земельну ділянку в разі скасування її державної реєстрації: набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями. Тобто, в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі така ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а відомості про неї набувають статусу архівних і постійно зберігаються в Державному земельному кадастрі. Крім того, враховуючи зміст ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за відсутності в Державному земельному кадастрі відомостей про зареєстровану земельну ділянку, державна реєстрація прав на неї не проводиться. Наведене свідчить про те, що в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі спірні правовідносини не лише повертаються у стан, який існував до порушення (відсутність в актуальних відомостях Державного земельного кадастру даних про таку ділянку), унеможливлюється порушення інтересів держави шляхом неправомірної реєстрації [PERSON] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності/користування земельної ділянки. Тобто, існування незаконно сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 перешкоджатиме Київській міській раді сформувати за рахунок відповідних комунальних земель іншу земельну ділянку при оформленні прав на землі комунальної власності. Стаття 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відносить до принципів його ведення об`єктивність, достовірність та повноту, внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону. У постанові Верховного Суду від 22.05.2024 року в справі № 916/1750/22 зазначено, що скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі поновить права законного розпорядника спірної землі. Як було зазначено, [PERSON] не мала права ініціювати формування за рахунок комунальних земель спірної земельної ділянки саме такої площі, конфігурації та цільового призначення та вносити дані про неї до Державного земельного кадастру. Формування спірної земельної ділянки відбулося з метою передання її в користування в обхід процедури земельних торгів. Відповідно до ч. 10 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, зокрема, у разі ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Отже, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту, що відповідає характеру правопорушень та призведе до поновлення порушених прав власника землі в особі Територіальної громади м. Києва, в даному випадку є вимога прокурора про скасування державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. При цьому, суд зазначає, що інтереси держави охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, що відповідає змісту статті 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (постанова Верховного Суду від 15.10.2019 року в справі № 810/3894/17). Порушення інтересів держави в даному випадку полягає в тому, що внаслідок внесення відомостей до Державного земельного кадастру на підставі технічної документації, яка проведена з порушенням порядку встановленого законом, Київська міська рада позбавлена можливості на власний розсуд використовувати та розпоряджатися спірною земельною ділянкою. При цьому, внесення відомостей до Державного земельного кадастру про сформовану під неіснуюче майно земельну ділянку фактично позбавляє територіальну громаду в особі Київської міської ради виключного права самостійно вирішувати питання використання власної земельної ділянки і належного виключно їй права приймати рішення щодо визначення цільового призначення земельних ділянок комунальної власності. Також, вказана державна реєстрація земельної ділянки з внесенням відомостей про її цільове призначення до Державного земельного кадастру порушує право власності Київської міської ради на вільне, на власний розсуд, визначення кола прав та обов`язків щодо користування цією земельною ділянкою та створює передумови для її забудови у той час, як Київська міська рада такого права у відповідності до вимог чинного земельного та містобудівного законодавства будь-яким особам не надавала. Отже, звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання набуття прав на землю всупереч встановленому законом порядку шляхом створення уявної законності набуття права власності на об`єкт нерухомого майна з метою подальшого заволодіння земельною ділянкою комунальної форми власності у позаконкурентний спосіб, адже, встановивши порушення земельного законодавства, що порушують інтереси територіального громади міста, Дніпровською окружною прокуратурою м. Києва, враховуючи субсидіарну роль прокурора щодо захисту інтересів держави у судовому порядку, на адресу Київської міської ради скеровувався лист №50-5969 вих-24 від 09.08.2024 щодо виявлених порушень законодавства. У відповідь на лист окружної прокуратури Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) листом від 15.08.2024 року №057-11152 повідомив, що заходи цивільно - правового характеру з окреслених питань міською радою не вживались та водночас просять звернутися до суду в інтересах Київської міської ради. Станом на 23.01.2025 року Київською міською радою або її структурними підрозділами позов скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 8000000000:79:097:0004 у Державному земельному кадастрі - не пред`явлено. Таким чином, прокурором була надана можливість компетентному органу відреагувати на порушення інтересів держави щодо порушення порядку використання земельної ділянки, зокрема, шляхом вчинення дій для виправлення ситуації та відновлення порушених інтересів держави. Проте, Київська міська рада з відповідним позовом до суду не звернулась, що свідчить про не здійснення уповноваженим органом захисту інтересів держави, та відповідно до ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для вжиття прокурором заходів представницького характеру шляхом пред`явлення даного позову. Враховуючи, що інтереси держави щодо вільного користування та розпорядження земельною ділянкою до цього часу залишаються не захищеними, а уповноваженим органом допущено бездіяльність, вбачаються виключні підстави для представництва прокурором інтересів держави в суді у спірних правовідносинах. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь платника Київської міської прокуратури за подання позовної заяви в інтересах держави в особі Київської міської ради підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved