Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Адвокат Гурський Г.Ю., який діє в інтересах ТОВ «Кошельок», через підсистему «Електронний суд» подав позов, у якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за договором № 2720113156-571753 від 05.01.2022 в розмірі 20869,80 грн, що складається із заборгованості за сумою кредиту - 7000,00 грн та заборгованості за відсотками за користування позикою - 13869,80 грн, судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.01.2022 між сторонами було укладено договір № 2720113156-571753 про надання коштів у позику (далі- кредитний договір), за допомогою веб-сайту (https://koshelok.ua/), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Кошельок». Відповідно до умов якого ТОВ «Кошельок» взяло на себе зобов`язання надати відповідачу [PERSON] кредит для задоволення особистих потреб в розмірі 7000,00 грн; початковий строк кредитування становить 14 днів; дисконтна відсоткова ставка, становить 0,01 % на добу за початковий строк кредитування (лояльний період); базова процентна ставка, становить 2,2 % на добу за продовжений строк користування кредитом. Позичальнику було надано одноразовий ідентифікатор «2597» для підписання кредитного договору № 2720113156-571753 від 05.01.2022. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов договору та перерахував грошові кошти на банківську картку № [NUMBER] . Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного договору шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця, отримавши кредитні кошти, не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладання кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі у разі отримання ним грошових коштів (розділ 7 паспорту кредиту). Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати суму кредиту, сплачувати проценти за користування кредитом та виконувати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором. Ухвалою судді від 29.10.2025 відкрито провадження у справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідачу було запропоновано протягом 15 днів із дня вручення копії даної ухвали подати відзив на позовну заяву і наявні докази, та роз`яснено, що розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін проводиться за його клопотанням. Витребувано письмову інформацію від АТ «Універсал Банк». Позивачем на виконання вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України додано до позовної заяви докази надсилання відповідачу копій поданих до суду документів. 04.12.2025 від АТ «Універсал Банк» надійшли письмові докази на виконання вимог ухвали судді від 29.10.2025. Ухвалою судді від 08.12.2025 здійснено перехід до розгляду справи з викликом сторін на 12.01.2026. Справу знято з розгляду з 12.01.2026 на 29.01.2026 у зв`язку з перебуванням головуючого судді у стані тимчасової непрацездатності. Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. У заявлених позовних вимогах просив розглянути справу без участі їх представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до приписів ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Зокрема, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247, ч. 5 ст. 279 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та без фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, встановив таке. 05.01.2022 між ТОВ «Кошельок» та відповідачем було укладено договір № 2720113156-571753 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 7000,00 грн на засадах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Пунктом 2.1 договору визначено, що кредит надається строком на 14 днів. Згідно з п. 1.3.2, 1.3.3, 1.3.3.1 договору проценти за користування кредитом становлять 15 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк лояльного періоду. Відповідно до п. 3.3 договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіку платежів, що є додатком до договору. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 02.112021 у справі № 243/6552/20, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Указаний кредитний договір укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позивача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту. Після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання договору. Отже, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений, цей правочин у розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 року у справі № 234/8084/20. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, відповідальність за невиконання договірних умов, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення договору на таких умовах. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Нормою ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З довідки АТ «Таскомбанк» вбачається, що на банківський рахунок № [NUMBER] , 05.01.2022 було перераховано грошові кошти у розмірі 7000,00 грн, ID заявки на кредит - 677130, код авторизації - 096226, відправник - ТОВ «Кошельок». Із повідомлення ТОВ «ТАС ЛІНК» вбачається, що 05.01.2022 через платіжну систему ТОВ «ТАС ЛІНК» було проведено успішне зарахування на карту клієнта в розмірі 7000,00 грн, номер картки [NUMBER] , опис замовлення - видача кредитних коштів за договором позики № 2720113156-571753. Листом АТ «Універсал Банк» поданого до суду на виконання вимог ухвали судді від 29.10.2025 підтверджується що на ім`я відповібача банком було емітовано картку № [NUMBER] . Як вбачається з розрахунку заборгованості, позивачем правильно нараховані проценти за користування кредитом за період з 05.01.2022 по 18.01.2022 у розмірі 13869,80 грн. Зі змісту наданої виписки по рахунку № [NUMBER] , відкритого на ім`я [PERSON] , за період з 04.01.2022 по 06.1.2022 вбачається, що 05.01.2022 на картку відповідача було перераховано кошти у розмірі 7000,00 грн. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) є належним доказом щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 у справі № 554/4300/16-ц, від 17.12.2020 у справі № 278/2177/15-ц, від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 та від 28.10.2020 у справі № 760/7792/14. Таким чином, допустимими, належними та достовірними доказами підтверджується те, що відповідач отримав 05.01.2022 від ТОВ «Кошельок» за договором № 2720113156-571753 кредит у розмірі 7000,00 грн, користувався отриманими кредитними коштами на умовах договору, однак в добровільному порядку не повернув отриманий ним кредит з нарахованими на нього процентами. Суд вважає доведеним те, що у відповідача виникла заборгованість зі сплати кредиту та процентів за користування кредитом за договором № 2720113156-571753 від 05.01.2022 у загальному розмірі 20869,80 грн, що складається із заборгованості за наданим кредитом у розмірі 7000,00 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 13869,80 грн. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно повернув вказаний борг. Суд зауважує, що протягом розгляду справи відповідач жодних пояснень не подав та не скористався своїм правом на подачу відзиву на позов. З огляду на вказане вище суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст. 15 ЦПК України. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до суду подано письмові документи: договір про надання правової (правничої) допомоги від 12.02.2025, укладений між ТОВ «Кошельок» та Адвокатське бюро «Герман Гурський та партнери»; додаток до договору про надання правничої допомоги від 11.08.2025 на суму 10000,00 грн; свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України» (заява № 71660/11), «Двойних проти України» (заява № 72277/01), «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. На ці ж обставини та критерії посилається Верховний Суд у справі № 756/2114/17 від 13.02.2019, зменшивши розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. У постанові від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19 Верховний Суд зазначив, «що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: partial