Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 23 грудня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що між нею та [PERSON] було укладено 13.09.2021 договір оренди житла №470 та передано в якості орендної плати за вересень 2021 року грошові кошти у розмірі 4500,00 гривень та гарантійну передоплату у розмірі 4500,00 гривень, як запоруку цілісності майна. У подальшому, незважаючи на дотримання позивачем умов договору оренди житла, відповідач 12.12.2022 примусово виселила позивача з орендованого житла, забравши у неї два комплекти ключів, при цьому відмовила їй у поверненні гарантійної передоплати у розмірі 4 500,00 гривень. З приводу завдання позивачу травм відповідачем при відібранні ключів, позивач зверталась до Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області з відповідною заявою від 12.12.2022, яка була розглянута та надана офіційна відповідь. Відмова відповідача у поверненні гарантійної передоплати зумовила позивача звернутись до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із відповідним позовом. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.11.2024 у справі № 344/2197/23 відмовлено у задоволенні позову до [PERSON] про стягнення суми гарантійної передоплати за договором оренди житла. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.02.2025 рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.11.2024 скасовано. Фактично постановою апеляційного суду було встановлено такі юридично значущі факти: 1) між сторонами укладено договір оренди житла № 470 від 13.09.2021; договір є чинним, недійсним судом не визнавався; 2) умовами договору прямо передбачено сплату гарантійної передоплати у розмірі 4 500 грн (пункт 4.2); 3) орендар [PERSON] фактично заселилася у квартиру, отримала ключі та майно, що підтверджує виконання нею обов`язку щодо сплати гарантійної передоплати; апеляційний суд чітко зазначив, що факт заселення та виконання умов договору свідчить про сплату гарантійної передоплати, оскільки орендодавець ( [PERSON] ) не заперечувала факт передачі квартири, а доказів про несплату не подала; 4) договір був продовжений (пролонгований) до 12.03.2023 відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України; відповідач заперечень не висловлювала і вимог про розірвання не заявляла; 5) відсутні будь-які пошкодження квартири чи майна, а отже орендодавець не мав підстав утримувати гарантійну суму; жодних претензій чи актів про пошкодження відповідачка не надавала; 6) відповідач порушила договір, не повернувши гарантійну передоплату після дострокового припинення дії договору з її ініціативи. Відповідач зазначає, що даний позов ґрунтується на встановлених у справі №344/2197/23 преюдиційних фактах,що не потребують повторного доказування. Відповідач вважає, що звертається до суду за захистом своїх майнових прав у встановлений законодавством строк, адже невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення гарантійної передоплати у день виселення (12.12.2022) є простроченням грошового зобов`язання, що підпадає під дію статті 625 Цивільного кодексу України. З дати настання обов`язку повернути кошти - 13.12.2022 та до 28.02.2025 дати винесення постанови державною виконавчою службою про відкриття виконавчого провадження №77334680 від 28.02.2025 підлягають стягненню проценти та інфляційні втрати за користування коштами згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України. Розрахунок інфляційних втрат від боргу 4500,00 гривень за гарантійну передоплату за період з 13 грудня 2022 року по 28 лютого 2025 року складає 939,51 гривень. 3 (три) % річних втрат слід розраховувати з урахуванням боргу в розмірі 4500,00 гривень, помноженого на кількість 809 днів прострочення, помноженого на 3, поділених на 100 та поділеного на 365 (днів у році): 4500,00 х 809 х (3:100) / 365 =299,22 гривень. Загальна сума вимоги за невиконання грошового зобов`язання за період з 13.12.2022 по 28.02.2025 становить 299,22 гривень + 939,51 гривень = 1 238,73 гривень. Після набрання постановою апеляційного суду законної сили (11.02.2025) відповідач у добровільному порядку не бажала виконувати судове рішення, що зумовило позивача для звернення до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за його примусовим виконанням (копія постанови від 28.02.2025 про відкриття виконавчого провадження додається). На виконання судового рішення на користь [PERSON] було перераховано 23.07.2025 кошти в сумі 1330,00 гривень, 02.09.2025 - 947,00 гривень, 03.10.2025 - 1000,96 гривень, 04.11.2025 - 600,00 гривень, 03.12.2025 - 1000,00 гривень, 16.12.2025 - 695,64 гривень. 16.12.2025 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне повне виконання рішення). З огляду на те, що відповідач порушувала вказане грошове зобов`язання через оплату заборгованості частинами у виконавчому провадженні АСВП №77334680, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за період з 01.03.2025 (наступний день після відкриття виконавчого провадження) до 18.12.2025 (дата повної сплати заборгованості). Розрахунок інфляційних втрат від суми боргу 5573,60 гривень за гарантійну передоплату та судовий збір за період з 01 березня 2025 року по 18 грудня 2025 року становить 222,85 гривень. 3 (три) % річних втрат слід розраховувати з урахуванням суми боргу в розмірі 5573,60 гривень, помноженого на кількість 293 днів прострочення, помноженого на 3, поділених на 100 та поділеного на 365 (днів у році): 5573,60 х 293 х (3:100) / 365 =134,22 гривень. Загальна сума вимоги за невиконання грошового зобов`язання за період з 01.03.2025 по 18.12.2025 становить 222,85 + 134,22 = 357,07 гривень. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача кошти у загальному розмірі 1 595,80 гривень (одна тисяча п`ятсот дев`яносто п`ять гривень вісімдесят копійок), де 3 (три) відсотки річних в сумі 433,44 гривень (чотириста тридцять три гривні сорок чотири копійки) та інфляційні витрати у сумі 1 162,36 гривень (одна тисяча сто шістдесят дві гривні тридцять шість копійок) за невиконання зобов`язання, яке виникло на підставі договору оренди житла від 13.09.2021 № 470 та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 11.02.2025 по справі № 344/2197/23, та судові витрати по справі (а.с.1-15). Процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 грудня 2025 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с 45). Ухвалою суду від 26 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 46-47). Пояснення учасників справи у судовому засіданні. Позивач [PERSON] та представника позивача адвокат Белей О.Б. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили про задоволення позову у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Жидецька С.Р. позовні вимоги визнала частково, пояснила, що до суми заборгованості, на яку повивач нараховує три проценти річних та індекс інфляції, не повинен включатися судовий збір, також позивач при розрахунку суми заборгованості не враховує часткову сплату суми боргу за рішенням суду. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] взята на облік внутрішньо переміщеної особи, що підтверджується копією довідки від 06 грудня 2016 року № 2615-113 (а.с. 23). 13 вересня 2021 року між [PERSON] , Орендодавцем, та [PERSON] , Орендарем, укладений договір оренди житла №470, відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове користування двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48 кв.м (а.с. 24-27). Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25 листопада 2024 року скасовано. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення гарантійної передоплати за договором оренди житла задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] гарантійну передоплату за договором оренди житла від 13 вересня 2021 року № 470 у розмірі 4500,00 гривень та судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у сумі 1073,60 гривень, а разом 5573,60 гривень, та судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1816,80 гривень (а.с. 28-34). [PERSON] була дана відповідь Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області на її звернення щодо неправомірних дій [PERSON] . Даний факт був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України (журнал єдиного обліку) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області під ЖЕО № 4412 від 15.02.2023 (а.с.35). 28 лютого 2025 року старшим державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №77334680 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 344/2197/23, виданого 25.02.2025 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] гарантійної передоплати за договором оренди житла від 13 вересня 2021 року № 470 у розмірі 4500,00 гривень та судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у сумі 1073,60 гривень, а разом 5573,60 гривень (а.с. 36-37). Листом Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 16.12.2025 №В-19/219427 позивача проінформовано, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження №77334680 примусового виконання виконавчого листа № 344/2197/23, виданого 25.02.2025, документ видав: Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області, про: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] гарантійну передоплату за договором оренди житла від 13 вересня 2021 року № 470 в розмірі 4500,00 гривень та судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви в сумі 1073,60 гривень, а разом 5573,60 грн. Зокрема, на користь [PERSON] перераховано: 23.07.2025 кошти в сумі 1330,00 гривень; 02.09.2025 кошти в сумі 947,00 гривень; 03.10.2025 кошти в сумі 1000,96 гривень; 04.11.2025 кошти в сумі 600,00 гривень; 03.12.2025 кошти в сумі 1000,00 гривень; 16.12.2025 кошти в сумі 695,64 гривень (а.с. 38-44). Норми права, що підлягають застосуванню, та висновки суду за результатами розгляду справи. Стаття 15 Цивільного кодексу України надає кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, норми розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України). Отже, у статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Норми цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України); та від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що норми статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні трьох процентів річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи наведене, три проценти річних, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання. У постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 05 липня 2019 року у справі № 905/600/18 зроблено правовий висновок про те, що враховуючи положення частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Судом встановлено, що у постанові Івано-Франківського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року зазначено, що [PERSON] у відповідності до умов договору мала повернути [PERSON] сплачену нею гарантійну передоплату у розмірі 4 500,00 гривень, як запоруку цілісності майна. Отже, відповідач [PERSON] повинна була повернути гарантійну передоплату 13 грудня 2022 року. Суд погоджується з доводами позивача про те, що відповідач має сплатити на користь позивача з 13.12.2022 та до 28.02.2025 (дати винесення постанови державною виконавчою службою про відкриття виконавчого провадження №77334680 від 28.02.2025) індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Розрахунок інфляційних втрат від боргу 4500,00 гривень за гарантійну передоплату за період з 13 грудня 2022 року по 28 лютого 2025 року складає 939,51 гривень з наступного розрахунку. Розрахунок інфляційних втрат від боргу 4500,00 гривень за гарантійну передоплату за період з 13 грудня 2022 року по 28 лютого 2025 року складає 939,51 гривень з наступного розрахунку. Період розрахункуВраховано індекси інфляції за періодСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїІнфляційні нарахування 13.12.2022 - 28.02.2025Грудень 2022 - Лютий 2025120,878%4 500,005 439,51939,51 Три проценти річних за період з 13.12.2022 по 28.02.2025 підлягають розрахунку наступним чином: 4500,00 гривень (сума заборгованості) х 809 (кількість днів прострочення) х (3:100) / 365 =299,22 гривень. Загальна сума вимоги за невиконання грошового зобов`язання за період з 13.12.2022 по 28.02.2025 становить 1 238,73 гривень (299,22 гривень + 939,51 гривень). З доводами сторони відповідача на те, що до суми заборгованості не слід додавати судовий збір, визначений у рішенні суду апеляційної інстанції, суд не погоджується та зазначає, що у даній справі договірні правовідносини сторін трансформувалися у зобов`язальні, пов`язані із стягненням грошових коштів на підставі рішення суду, невиконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. Відповідно визначення позивачем суми боргу у розмірі 5573,60 гривень є правильним, оскільки постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 лютого 2025 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] гарантійну передоплату за договором оренди житла від 13 вересня 2021 року № 470 у розмірі 4500,00 гривень та судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви у сумі 1073,60 гривень, а разом 5573,60 гривень. Натомість з матеріалів справи вбачається часткове погашення заборгованості за виконавчим документом, виданим на підставі рішення суду. Суд вважає за необхідне зазначити, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця. Державною виконавчою службою було перераховано 23.07.2025 на рахунок [PERSON] кошти у сумі 1330,00 гривень, 02.09.2025 - 947,00 гривень, 03.10.2025 - 1000,96 гривень, 04.11.2025 - 600,00 гривень, 03.12.2025 - 1000,00 гривень, 16.12.2025 - 695,64 гривень. Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат за період з 01.03.2025 по 16.03.2025 у розмірі 222,85 гривень. Даних на його спростування стороною відповідача не надано та судом не встановлено. Розрахунок трьох процентів річних судом здійснюється наступним чином. За період з 01.03.2025 року по 23.07.2025 заборгованість складає 5573,60 гривень. Три проценти річних: 5573,60 гривень (сума заборгованості) х 145 (кількість днів прострочення) х (3:100) / 365 = 66,43 гривень За період з 24.07.2025 по 02.09.2025 заборгованість складає 4243,60 гривень. Три проценти річних: 4243,60 гривень (сума заборгованості) х 41 (кількість днів прострочення) х (3:100) / 365 = 14,30 гривень. За період з 03.09.2025 по 03.10.2025 заборгованість складає 3296,60 гривень. Три проценти річних: 3296,60 гривень (сума заборгованості) х 31 (кількість днів прострочення) х (3:100) / 365 = 8,40 гривень. За період з 04.10.2025 по 04.11.2025 заборгованість складає 2295,64 гривень. Три проценти річних: 2295,64 гривень (сума заборгованості) х 32 (кількість днів прострочення) х (3:100) / 365 = 6,04 гривень. За період з 05.11.2025 по 03.12.2025 заборгованість складає 1695,64 гривень. Три проценти річних: 1695,64 гривень (сума заборгованості) х 29 (кількість днів прострочення) х (3:100) / 365 = 4,04 гривень. За період з 04.12.2025 по 16.12.2025 заборгованість складає 695,64 гривень. Три проценти річних: 695,64 гривень (сума заборгованості) х 13 (кількість днів прострочення) х (3:100) / 365 = 0,74 гривень. Три проценти річних за період з 01 березня 2025 року по 16 грудня 2025 року складають 99,95 гривень. Суд критично оцінює доводи позивача про стягнення заборгованості по 18 грудня 2925 року, оскільки остання сума заборгованості сплачена 16 грудня 2025 року. Загальна сума вимоги за невиконання грошового зобов`язання за період з 01 березня 2025 року по 16 грудня 2025 року становить 1339,83 гривень, з яких три проценти річних у сумі 399,87 гривень, інфляційні втрати у сумі 1 162,36 гривень. Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка суддею не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи із вищевикладеного, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною першою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем про подачі позовної заяви сплачено судовий збір за позовом у розмірі 1211,20 гривень (а.с. 16). Позовні вимоги задоволені частково на 85,87 %, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 1040,06 гривень. У прохальній частині позовної заяви позивачем про стягнення з відповідача на користь позивача витрат по відправці поштової кореспонденції, то суд зауважує, що до матеріалів позовної заяви позивачем не надано жодного належного доказу оплати такої суми на поштову пересилку, у зв`язку з чим суд позбавлений підстав для стягнення з відповідача таких витрат. На підставі вищенаведеного, відповідно до статей 3, 11, 15, 23, 509, 526, 530, 614, 625 Цивільного кодексу України,

Outcome: partial