Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала цивільна справа № 754/9467/22 за позовом [PERSON] до Громадської організації «Масив садівничих товариств «Дружба» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 30 грудня 2024 року на адресу суду від представника відповідача Громадської організації «Масив садівничих товариств «Дружба» - адвоката Поліщука Олексія Миколайовича надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі № 754/9467/22. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Києво-Святошинського суду Київської області від 13 грудня 2024 року у справі №754/9467/22 у задоволенні позову [PERSON] до Громадської організації «Масив садівничих товариств «Дружба» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було відмовлено. При розгляді справи Адвокатське бюро «Олексія Поліщука» надавало Громадській організації «Масив садівничих товариств «Дружба» правову допомогу на підставі Договору №02.03/2023 про надання правової допомоги від 02 березня 2023 року. Відзив на позовну заяву містив орієнтовний розрахунок витрат відповідача на правничу допомогу адвоката на суму 30 000,00 грн. Представник відповідача в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України 02 грудня 2024 року зробив письмову заяву, що докази, щодо розміру витрат, які сторона сплатила або має намір сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Так, як зазначає представник відповідача, з урахуванням поданих ним доказів, загальна вартість витрат відповідача на правничу допомогу адвоката складає 40 000,00 грн. без ПДВ. У зв`язку із викладеним, представник відповідача просив суд ухвалити додаткове рішення у справі №754/9467/22 та стягнути з [PERSON] користь Громадської організації «Масив садівничих товариств «Дружба» понесені витрати на оплату правової допомоги у розмірі 40 000,00 грн. 06 січня 2025 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] адвоката Лисенко Ганни Олександрівни надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких остання зазначила, що відповідач не має підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, оскільки ним не було подано заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат. Крім того, звернула увагу на те, що справа є малозначною, оскільки стосується трудових прав працівника, а розмір витрат у 40 000,00 грн. не відповідає критеріям співмірності, визначеним у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Враховуючи викладене, позивач вважає за можливе визначити розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу у розмірі, який не може перевищувати 3 000,00 грн., у зв`язку із чим представник позивача просила відмовити в ухваленні додаткового рішення у стягненні судових витрат. Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 09 січня 2025 року заяву передано на розгляд судді Фінагеєвій І.О. Згідно копії запису переміщення справ, матеріали цивільної справи № 754/9467/22 та подану заяву про ухвалення додаткового рішення, 14 листопада 2025 року передано судді Фінагеєвій І.О. Згідно з ч. 3 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Дослідивши матеріали справи, подану заяву про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. З матеріалів справи встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 грудня 2024 року по справі № 754/9467/22 у задоволенні позову [PERSON] до Громадської організації «Масив садівничих товариств «Дружба» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було відмовлено. В порядку п. 8 ст. 141 ЦПК України представник відповідача зробив відповідну письмову заяву про те, що протягом 5 днів від дати ухвалення рішення ним будуть подані відповідні докази на підтвердження понесених витрат. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано наступні докази: копію Договору №02.03/2023 про надання правової допомоги від 02 березня 2023 pоку, укладеного між Адвокатським бюро «Олексія Поліщука» та Громадською організацією «Масив садівничих товариств «Дружба»; копію додаткової угоди від 04 січня 2024 року до договору №02.03/2023 про надання правової допомоги від 02 березня 2023 pоку; копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 29 лютого 2024 року до договору №02.03/2023 про надання правової допомоги від 02 березня 2023 pоку на суму 26 000 грн. без ПДВ; копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2024 року до договору №02.03/2023 про надання правової допомоги від 02 березня 2023 pоку на суму 4 000 грн. без ПДВ; копію платіжної інструкції №345 від 07 серпня 2024 року на суму 26 000 грн., та платіжної інструкції №346 від 07 серпня 2024 року на суму 4 000 грн.; копію виписки з АТ «Райфайзен Банк» за період 07 серпня 2024 року по 07 серпня 2024 року про надходження коштів на рахунок АБ «Олексія Поліщука» на загальну суму 30 000 грн.; копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 16 жовтня 2024 року до договору №02.03/2023 про надання правової допомоги від 02 березня 2023 pоку на суму 6 000 грн.; копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 02 грудня 2024 року до договору №02.03/2023 про надання правової допомоги від 02 березня 2023 pоку на суму 4 000 грн.; копію платіжної інструкції №410 від 14 грудня 2024 року на суму 6000 грн.; копію платіжної інструкції №411 від 14 грудня 2024 року на суму 4000 грн.; копію виписки з АТ «Райфайзен Банк» за період 14 грудня 2024 року по 14 грудня 2024 року про надходження коштів на рахунок АБ «Олексія Поліщука». Відповідно до договору про надання правової допомоги 02.03/2023 від 02 березня 2023 року, зокрема, п. 5.1 передбачено, що за надання правової допомоги клієнт зобов`язується виплатити АО «Олексія Поліщука» винагороду (гонорар) у розмірі встановленому між сторонами. Порядок обчислення гонорару, підстави для його зміни, порядок оплати тощо передбачаються у додаткових угодах до даного Договору. Відповідно до додаткової угоди від 04 січня 2024 року до договору №02.03/2023, сторони погодили, що розмір гонорару буде зазначатись сторонами у відповідних актах прийому-передачі наданих послуг. У наданих представником відповідача Актах прийому-передачі наданих послуг містяться детальні описи наданої правової допомоги, яка стосується розгляду даної справи та відповідні розміри понесених витрат. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Положення ч. 5 ст. 137 ЦПК України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Представник позивача у поданих запереченнях посилалась на неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку із судовим розглядом справи. Суд зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06 березня 2019 року. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції ВС/КГС викладеній в додатковій постанові від 24 січня 2019 року у справі №922/15944/17. У відповідності до висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц). Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При визначені розміру витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню на користь відповідача, судом враховуються заперечення позивача щодо неспівмірності заявлених відповідачем вимог. Суд, оцінюючи обґрунтованість заяви відповідача, заперечення позивача в контексті положення ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, вважає, що заявлена відповідачем сума є необґрунтованою. При цьому суд погоджується з доводами позивача про неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у суді, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду у суді), критерію реальності таких витрат. Суд зазначає, що вказана справа є незначної складності і як наслідок не потребувала пошуку та вивчення адвокатом відповідача значної кількості судової практики, вивчення та глибинного аналізу документів, необхідних для складення відзиву. Отже, з огляду на викладене, враховуючи заперечення позивача щодо понесених відповідачем витрат на правову допомогу, з урахуванням, викладених аргументів та прохання про зменшення заявлених вимог, суд приходить до висновку, що заявлені представником відповідача вимоги у розмірі 40 000 грн. не відповідають критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, неспівмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи, матиме надмірний характер. З огляду на зазначене у сукупності, суд дійшов висновку, щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн.

Outcome: partial