Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін у справі. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивач), інтереси якого згідно договору про надання правової допомоги та ордеру про надання правничої допомоги здійснює адвокат Усенко Михайло Ігорович (далі представник позивача, Усенко М.І.) звернулося до Олевського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] (далі відповідачка, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] укладено Договір про надання фінансового кредиту № 20452-05/2024 (кредитний договір), відповідно до умов якого Товариство надало відповідачці грошові кошти у сумі 9000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені Договором. Згідно умов кредитного договору № 20452-05/2024, договір вважається укладеним з моменту його укладення в електронній формі за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Згідно умов кредитного договору № 20452-05/2024, клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені договором. Проте, відповідачка, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору, у зв`язку з чим у [PERSON] утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 25650 грн. 00 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту 9000 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 12150 грн. 00 коп.; заборгованість за неустойкою 4500 грн. 24.09.2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», уклали Договір факторингу № 24092024, відповідно до якого право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 20452-05/2024 від 16.05.2024 року перейшло до позивача. Термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» вимушене звернутись із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у судовому порядку. У зв`язку з вище наведеним, просить суд прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити спрощене провадження у справі, стягнути з [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 20452-05/2024 від 16.05.2024 року в розмірі 25650 грн. 00 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. Відповідачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, - не подала. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Коваленко В.П. від 28.05.2025 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», представник позивача Усенко Михайло Ігорович до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором передано для розгляду за підсудністю до Олевського районного суду Житомирської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали вказаної цивільної справи передані судді Русину М.Г. для розгляду. Суддею Русиним М.Г. провадження по справі не відкривалося та цивільну справу до розгляду призначено не було. 05.12.2025 року на підставі розпорядження керівника апарату Олевського районного суду Житомирської області, у зв`язку зі звільненням [PERSON] з посади судді, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та зазначену цивільну справу передано для розгляду судді Винару Л.В. Оскільки, відповідачкою у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, яка не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, надіслано запит до Олевської міської ради Житомирської області з проханням надати інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідачки [PERSON] 23.12.2025 року на запит суду від Олевської міської ради Житомирської області надійшла інформація зі змісту якої слідує, що [PERSON] відповідно до Реєстру територіальної громади зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Олевського районного суду Житомирської області Винара Л.В. від 06.01.2026 року вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цивільної справи визначено провести у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». 30.01.2026 року на адресу суду від представника Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Косенко А.С. надійшла запитувана судом інформація. Заяви та клопотання учасників справи. У судове засідання, представник позивача не з`явився, до суду надав письмове клопотання з проханням проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задоволити у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, оскільки у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з такого. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що 16.05.2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та [PERSON] уклали Договір про надання фінансового кредиту № 20452-05/2024 (кредитний договір), відповідно до умов якого Товариство надало відповідачці грошові кошти у сумі 9000 грн. 00 коп., строком на 120 днів. Дата погашення кредиту 12.09.2024 року. Кошти перераховуються на платіжну картку № [NUMBER] хх-хххх-8493 (а.с. 13 на звороті а.с. 19). Сторонами погоджено графік платежів за договором № 20452-05/2024 (а.с. 20). Згідно довідки про ідентифікацію, ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» 16.05.2024 року надіслало [PERSON] на її мобільний номер телефону одноразовий ідентифікатор [NUMBER] (а.с. 24 на звороті). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП», у [PERSON] наявна заборгованість у розмірі 25650 грн. 00 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту 9000 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 12150 грн. 00 коп.; заборгованість за неустойкою 4500 грн. (а.с. 23 на звороті а.с. 24). 24.09.2024 року ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «Фінансова Компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», уклали Договір факторингу № 24092024, відповідно до якого право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 20452-05/2024 від 16.05.2024 року перейшло до позивача (а.с. 25 на звороті а.с. 30), що також підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу (а.с. 31) 21.05.2025 року ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» надіслало [PERSON] досудову вимогу (а.с. 32 на звороті). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Згідно положень ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» - договір про надання фінансової послуги (крім договору, предметом якого є послуга з торгівлі валютними цінностями або виконання платіжної операції, якщо зобов`язання за відповідними правочинами повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, встановлених до письмової форми правочину: 1) у паперовій формі; або 2) у формі електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; або 3) у порядку, передбаченому законодавством України про електронну комерцію. У разі недотримання письмової форми договору про надання фінансової послуги, якщо така форма договору передбачена цією частиною, такий договір є нікчемним. Примірник договору про надання фінансової послуги, укладеного у паперовій формі, а також додатки до нього (за наявності) надаються надавачем фінансових послуг (посередником) споживачу одразу після його підписання сторонами. Відправлення та одержання примірника договору, укладеного у формі електронного документа, та додатків до нього (за наявності) здійснюються у погоджений клієнтом спосіб, зазначений у договорі про надання фінансової послуги, у порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" або Законом України "Про електронну комерцію". У разі якщо договір про надання фінансової послуги укладається шляхом приєднання, він складається з публічної частини договору та індивідуальної частини договору, у тому числі у вигляді заяви про приєднання, підписанням якої клієнт приєднується до договору в цілому. Публічна частина договору про надання фінансових послуг оприлюднюється та повинна бути доступною для ознайомлення клієнтів на веб-сайті (веб-сторінці) надавача фінансових послуг, включаючи його мобільну версію, і надається клієнту в момент підписання договору у спосіб, обраний ним із запропонованих надавачем фінансових послуг, який дає змогу встановити дату надання такого договору, з використанням контактних даних, зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на веб-сайті (веб-сторінці) надавача фінансових послуг із зазначенням строку їх дії у порядку та протягом строку, встановлених нормативно-правовими актами Регулятора, але не менше трьох років з дати припинення дії останнього з договорів у відповідній редакції. Дія положень цього абзацу не поширюється на процес надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою, функціональні можливості якого дають змогу ознайомити клієнта з публічною частиною договору про надання фінансових послуг на екрані такого платіжного пристрою. Індивідуальна частина договору повинна містити інформацію, передбачену частиною другою цієї статті, у тому числі шляхом посилання на відповідні умови, викладені у публічній частині договору. Якщо індивідуальна частина договору укладена в паперовій формі, примірник індивідуальної частини та додатки до неї (за наявності) надаються клієнту одразу після підписання договору. Надання клієнту примірника індивідуальної частини договору, укладеної у формі електронного документа, та додатків до неї (за наявності) здійснюється у погоджений клієнтом спосіб, зазначений у договорі про надання фінансової послуги, у порядку, передбаченому Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг" або Законом України "Про електронну комерцію". Договори, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, укладаються у порядку, встановленому Законом України "Про електронну комерцію", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо інше не передбачено законом або договором, електронний документ (повідомлення) вважається отриманим суб`єктом електронної комерції у момент, коли такий документ (повідомлення) отриманий інформаційно-комунікаційною системою суб`єкта ч.2 ст.16 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 18 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та не розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Кваліфікована електронна печатка має презумпцію цілісності електронних даних і достовірності походження електронних даних, з якими вона пов`язана. Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, суд дійшов висновку, що будь який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець. Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.ст. 1077-1078 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором . Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на підставі укладеного договору факторингу є новим кредитором у зобов`язанні з відповідачкою [PERSON] , відповідно до умов договору про надання фінансового кредиту №20452-05/2024 від 16.05.2024 року. Всупереч умов кредитного договору відповідачка [PERSON] не виконала свої зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідачки, [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору, ні на рахунки ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», ні на рахунки попереднього кредитору. Згідно наданих позивачем розрахунків, заборгованість відповідачки за вказаним договором становить 25650 грн. 00 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту 9000 грн. 00 коп.; заборгованість за відсотками за користування кредитом 12150 грн. 00 коп.; заборгованість за неустойкою 4500 грн. 00 коп. В обґрунтування розміру заборгованості, яка виникла за тілом кредиту у розмірі 9000 грн. 00 коп. та відсотками за користування кредитом 12150 грн. 00 коп. позивач надав відповідний розрахунок, заперечень щодо правильності якого відповідачкою не надано. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за неустойкою суд зазначає наступне. Положенням п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, від загальної суми заборгованості, яка підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача слід відняти суму неустойки - 4500 грн. 00 коп. Таким чином, загальна сума заборгованості за вказаним договором становитиме 21150 грн. 00 коп., яка складається із залишку заборгованості за тілом кредиту та заборгованості за відсотками. Надати оцінку аргументам відповідачки суд позбавлений можливості, оскільки такі нею не наведені, в судове засідання відповідачка не з`явилася, просила проводити розгляд справи без її участі та визнала позовні вимоги. Щодо розподілу судових витрат у справі. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви майнового характеру позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що є судовими витратами позивача, які суд вирішує стягнути на його користь із відповідачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1997,51 грн. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп. позивач ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» надало суду: копію договору про надання правової (правничої) допомоги № 0103 від 01.03.2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» та адвокатським об`єднанням «АПОЛОГЕТ», копію детального опису наданих послуг за договором про надання правової (правничої) допомоги від 01.03.2024 року, ордер і копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виписку з ЄДРЮОФОПГФ. У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Відповідачкою [PERSON] не надано суду заперечення щодо витрат позивача ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. 00 коп., водночас, суд, враховуючи принцип співмірності таких витрат, а також часткове задоволення позовних вимог, вважає, що витрати на правову допомогу у даній конкретній справі належить обмежити до 3000 грн. 00 коп., які стягнути на користь зазначеного позивача з відповідачки [PERSON] .. Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: approved