Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування позовних вимог, зазначає, що 08 листопада 2021 року надала відповідачу грошові кошти у позику в сумі 250 000 грн. зі строком повернення 31 грудня 2022 року, що підтверджується виданою [PERSON] розпискою. Позивач вказує, що у встановлений строк 31.12.2022 року відповідач грошові кошти не повернув. Станом на день звернення до суду року розмір заборгованості за договором позики складає 333947, 26 грн. Просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики у сумі 250 000 грн., за прострочення виконання грошового зобов`язання 62885,61 грн. індекс інфляції, 21061,65 грн. 3 відсотка річних та у повернення сплаченого судового збору 3339, 47 грн. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 12.11.2025 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками відповідачу направлено засобами рекомендованого поштового зв`язку та повернуто на адресу суду з відміткою «адресат відсутній» Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Відповідно до вимог ч.1, 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. У справі, що розглядається, судом на підставі досліджених доказів, зокрема оригіналу розписки, який наданий позивачем та долучений до матеріалів справи, встановлено, що між сторонами виникло позикове зобов`язання, відповідно до якого відповідачем взято у борг у позивача 250 000 грн. та зобов`язався повернути до 31 грудня 2022 року Згідно із статтями 525,526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Станом на 12.11.2025 року, дату винесення ухвали про відкриття провадження, так і дату розгляду справи судом зобов`язання не виконано. За правилами ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2019 року в справі № 752/19567/14-ц (провадження № 61-10989св18), зроблено висновок, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Подібні за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 759/5772/17-ц та від 27 червня 2018 року у справі № 712/14562/17-ц. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування позову за встановлених судом обставин. Щодо позовних вимог [PERSON] про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат у розмірі 62885,61грн. та 21061,65 три відсотка річних від простроченої суми, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). З огляду на те, що відповідач не повернув суму позики в обумовлений Договором строк, чим порушив зобов`язання за Договором (ст. 610 ЦК України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 ЦК України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник на вимогу кредитора у випадку прострочення грошового зобов`язання повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем надано розрахунок розміру інфляційних втрат за період з 01 січня 2023 по вересень 2025 року (включно) у розмірі 62885,61грн. та 3 відсотків річних за період з 01 січня 2023 року по 21.10 2025 року включно в сумі 21061,65 грн. 24.02.2022 з 5 год.30 хв. в Україні відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, введено воєнний стан. Згідно з п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Враховуючи викладене, те що станом на момент розгляду справи в Україні воєнний стан не скасовано і не припинено, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат у розмірі 62885,61грн. та 3 відсотка річних у розмірі 21061,65 грн. не підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, згідно із якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги задоволено частково, то із відповідача на користь позивача необхідно стягнути у повернення сплаченого судового збору судовий збір у сумі 5230 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved