Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

23.04.2025 року позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Мальцев В.П., звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, вимоги у якій збільшив 23.06.2025 року, обґрунтовуючи їх тим, що 06 вересня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після реєстрації шлюбу - [PERSON] ) було укладено шлюб, зареєстрований Центральним районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 525. Від шлюбу подружжя має спільну дитину, малолітню дочку - [PERSON] , [INFO] . Станом на дату подання позову про розірвання шлюбу дитина зареєстрована та фактично мешкала за адресою: [ADDRESS] , у квартирі, яка належить батькові. Дочка проживала у цій квартирі від народження разом з батьками. За місцем проживання дитині були створені належні умови для проживання та розвитку. Дитина доглянута, нормально розвивається, виявляє прихильність до батька, який опікується ним та станом здоров`я дитини. Дочка росте в повазі та любові до кожного з батьків. Позивач вважає, що дитина живе в гармонії та у морально сприятливих умовах, а тому, щоб не порушувати її емоційний та психологічний стан, повинна залишитись проживати з батьком у квартирі, в якій проживає з народження. Після подання позивачем позову про розірвання шлюбу до суду, відповідачка змінила зареєстроване місце проживання та наразі зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , куди забрала спільну дитину. Після цього, відповідач перешкоджає батькові у спілкуватися з дитиною. Позивач не може безперешкодно бачити доньку та вільно з нею спілкувався, позбавлений можливості проводити спільний час з дитиною, а також майже повністю позбавлений можливості дізнатись про її стан здоров`я, чим вона займається тощо. Відповідач заборонила дочці спілкуватись з батьком, налаштовує та психологічно впливає на доньку, створює образ поганого батька, що є недопустимо з точки зору нормального психологічного та гармонійного виховання дитини. Відповідач такими діями наносить шкоду психічному, психологічному та моральному стану дитини. Такі дії відповідача порушують Конституційні права дитини та батька. Разом з цим, оскільки відповідач фактично самостійно та монопольно заволоділа дитиною без будь-яких на те законних підстав та дозволів, здійснює маніпуляції дитиною, її увагою та часом, в тому числі на спілкування позивача із рідною донькою та усіляко перешкоджає нормальному та гармонійному спілкуванню та наданню уваги з боку батька. Мати, при першій нагоді, відібрала дитину від батька, та не дозволяє дитині вільно спілкуватись з ним, чим наносить дитині моральні страждання. Така поведінка матері є протиправною по відношенню не тільки до батька, але й до дитини. В зв`язку із викладеними обставинами, позивач просить суд: - зобов`язати відповідача усунути перешкоди у спілкуванні батька - [PERSON] , [INFO] , з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] та у її вихованні; - визначити спосіб участі батька - [PERSON] , [INFO] , у вихованні його дочки [PERSON] , [INFO] наступним чином: щотижня з п`ятниці з 17:00 до неділі до 19:00 - з правом ночівлі у батька; один будній день на тиждень (наприклад, середа з 17:00 до 21:00) - для дозвілля та спілкування; щоденне онлайн-спілкування (дзвінок/відеозв`язок) - не менше 30 хвилин у зручний для дитини час; половина всіх шкільних канікул (літні, зимові, весняні, осінні) - у чітко визначеному порядку (наприклад, за черговістю або узгодженням); по черзі святкування днів народжень, свят (Нового року, Різдва, Великодня, ін.), з можливістю спільного проведення; щорічно - двотижнева спільна відпустка з батьком, у зручний період (за узгодженням або попередньо затвердженим графіком); -зобов`язати матір надавати батькові повну та своєчасну інформацію щодо: стану здоров`я дитини; лікування, медичних оглядів, щеплень; освітнього процесу: успішність, батьківські збори, участь у шкільних заходах тощо; місця перебування дитини (у разі зміни проживання або виїзду на відпочинок); - надати батькові право на участь у прийнятті ключових рішень, що стосуються дитини, а саме: вибір або зміна місця навчання дитини (дитсадок, школа, позашкільні заклади); вибір місця лікування, методів медичного втручання; виїзд дитини за межі України; подання заяв від імені дитини у відповідні установи; організація дозвілля, участь у гуртках, секціях тощо; - зобов`язати матір не чинити перешкод у спілкуванні та виконанні цього порядку, не перешкоджати формуванню дитиною здорового емоційного зв`язку з батьком; -стягнути з відповідача судові витрати. 19.05.2025 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач [PERSON] вказала, що після прийняття рішення про розірвання шлюбу, вона змінила своє місце реєстрації/проживання. Наразі, вона зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . В будинку, який на праві власності належить її матері [PERSON] , [INFO] . Разом із цим, відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Яворницької селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 238/07-18 від 26.02.2024, [PERSON] з 18 лютого 2025 року проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26.02.2025 виданого Службою у справах дітей Яворницької селищної ради [PERSON] має окрему кімнату в будинку [ADDRESS] . Донька забезпечена сезонним одягом, взуттям, іграшками, стосунки в сім`ї доброзичливі, умови проживання дитини задовільні. Твердження позивача, про те, що вона, як мати, фактично самостійно та монопольно заволоділа дитиною без будь-яких на те законних підстав та дозволів, здійснюю маніпуляції дитиною, її увагою та часом, в тому числі на спілкування позивача із рідною донькою та усіляко перешкоджає нормальному та гармонійному спілкуванню та наданню уваги з боку батька, є хибним та не відповідає дійсності. Наразі [PERSON] не працевлаштована, займається виключно доглядом за дитиною, починаючи з дня її народження, що відповідає її найкращим інтересам та умовам виховання. Позивач працевлаштований і має повну зайнятість, у зв`язку з чим фактично не має змоги приділяти дитині повноцінну увагу та займатися її вихованням у будні дні або протягом тривалих періодів. Їх сімейні стосунки остаточно зруйновані саме через деспотичну та байдужу поведінку позивача. Більше того, його поведінка є неповагою до відповідача як до людини, його ставлення характеризується, як тиранічне та егоїстичне. У зв`язку з тим, що [PERSON] не працевлаштована через догляд за дитиною, позивач постійно вказував їй на це, стверджуючи що вона матеріально від нього залежить. Так, само на долученому позивачем відеозаписі, він акцентує увагу, що він привіз її та придбав каву за свій рахунок, принижуючи її честь та гідність, тим самим провокуючи. Разом із цим, у дитини сформований сталий режим дня та сну, який є важливою умовою її здоров`я і гармонійного розвитку. Проте, під час перебування з батьком цей графік не дотримується, дитина повертається перевтомленою, з порушеним ритмом сну, що негативно впливає на її самопочуття. Позивач дозволяє собі годувати дитину шкідливої їжею - солодощами, фаст-фудом. Крім цього, під час спільного відпочинку з дитиною позивач не реагує на сигнали повітряної тривоги та не прямує з дитиною до укриття, чим створює потенційну загрозу її життю та подає поганий приклад, ігноруючи базові правила безпеки в умовах воєнного стану. Позивач до цього проявляв низьку ініціативу у вихованні дитини, порушував домовленості щодо зустрічей. Вона не налаштовує дитину проти батька. Дитина самостійно формує ставлення на основі власного досвіду спілкування з ним. Водночас, [PERSON] не коментує негативно його поведінку. Вона сприяю побаченням доньки з позивачем, посеред тижня говорить дитині, що на вихідних вона побачиться з батьком, збирає її до батька. Посеред тижня відповідач надсилає позивачу фото та відеозаписи з донькою, переказуючи йому вітання. Донька через свій вік непосидюча, вона не може тривалий проміжок часу спілкуватись телефоном, сам позивач майже не телефонує по аудіо та відеозв`язку дитині. З урахуванням віку доньки, вона ще не має власного мобільного телефону, наразі придбання мобільного телефону донці не є доцільним, використання гаджетів дитиною даного віку не є задовільним. У зв`язку з чим, відповідач не має можливості надати постійний або безперешкодний доступ до свого особистого телефону для спілкування з батьком. При цьому, [PERSON] не заперечує проти комунікації між дитиною та батьком, за умови попереднього погодження часу для зв`язку, аби не порушувати режим дитини та забезпечити її комфорт. З приводу побачень кожної суботи тижня з 10:00-11:00 год. до 21 год., зазначає, що дитина прокидається о 09 год., має обідній сон з 13:30 до 15:30 год., у зв`язку з чим, вважає доцільніше призначити зустріч кожної суботи тижня з 16:00 год. до 20:00 год. Саме такий час побачень, забезпечить гармонійний та емоційний розвиток дитини, та не вплине на її фізичний стан здоров`я та перевтому. З урахуванням викладеного, вважає, що позовні вимоги є передчасними та не підлягають задоволенню. Позивач не звернувся до органу опіки та піклування за місцем проживання дитини для врегулювання цього питання у встановленому закону порядку. Таким чином, він не вичерпав досудовий порядок врегулювання спору, як це передбачено Сімейним Кодексом України. Відповідач [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову (а.с.41-44). Позивач надав суду заяву про підтримання позову та розгляд справи без його участі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач не з`явилась в судове засідання, але до початку його проведення, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримала позицію, викладену нею у відзиві на позов. Представник третьої особи Служби у справах дітей Яворницької селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області, в особі начальника Прядка В.Ф., надала суду заяву про розгляд справи без її участі (а.с.80). Суд, дослідивши матеріали справи, докази по справі, дійшов до наступних висновків. Позивач [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2019 року, який розірвано на підставі рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року, що набрало законної сили 01 листопада 2025 року. Сторони у справі мають малолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 08 листопада 2022 року Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Відповідно до довідки Центру надання адміністративних послуг від 26.02.2025 року, відповідач [PERSON] , [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , і за цією ж адресою, разом із нею, зареєстрована [PERSON] , [INFO] (мати відповідача), та проживає без реєстрації з 18 лютого 2025 року по теперішній час, [PERSON] , [INFO] (а.с.50). За даною адресою дитина має належні умови проживання, стосунки у сім`ї доброзичливі, про що складено відповідний акт від 26 лютого 2025 року Службою у справах дітей Яворницької селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області (а.с.51). Крім того, судом досліджено також акт адміністрації Соборного району Дніпропетровської області від 22.05.2025 року, умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , яким підтверджено, що для дитини створена власна кімната, є місце для ігор, навчання та відпочинку. Санітарний та житловий стан квартири задовільні. На момент складення акту, дитини в квартирі не було (а.с.92). На дату розгляду справи, як позивач [PERSON] , так і відповідач [PERSON] є працевлаштованими, про що надали суду довідки з ТОВ «НП Діджитал» від 20.05.2025 року та ТОВ Фінансова компанія «Ево» від 28.11.2025 року. За місцем роботи кожен із них характеризується позитивно. Сторони мають вихідні дні тільки суботу та неділю, про що зазначали в судових засіданнях. В матеріалах справи наявне рішення виконавчого комітету Яворницької селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області від 28 серпня 2025 року №206, яким визначено способи участі у вихованні та вільному спілкуванні батька з малолітньої дочкою [PERSON] , [INFO] (а.с.87). Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Згідно із статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема, він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Батько та мати мають рівні права та обов`язки і при вирішенні питання про періодичність побачень, можливість спільного відпочинку, відвідування місця проживання того з батьків, з ким дитина не проживає, слід виходити виключно з інтересів дитини. Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права. У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. У даній справі, позивач [PERSON] просив визначити спосіб його участі у вихованні дитини, без присутності матері, зокрема шляхом встановлення графіка побачень з донькою, в тому числі з можливістю залишення її на ночівлю за місцем свого проживання. У відзиві на позовну заяву та під час участі [PERSON] у судових засіданнях, остання не визнавала позов, зазначала, що не чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з дочкою, і його вимоги є передчасними, через відсутність висновку органу опіки та піклування з даного спірного питання. Проте, суд не погоджується з твердженням відповідача, оскільки під час розгляду справи суд встановив, що між сторонами дійсно існує конфлікт щодо визначення способу участі батька у спілкуванні з донькою та її вихованні, а наявність або відсутність висновку органу опіки та піклування на момент звернення [PERSON] до суду з даним позовом, не перешкоджає захисту його прав в судовому порядку. У справі, що розглядається, суд не встановив негативної поведінки позивача, яка могла б зашкодити дитині, чи виключних обставин, які свідчили б про необхідність обов`язкової присутності відповідача під час побачень батька з донькою. При цьому наявність між сторонами конфліктів може негативно впливати на ставлення дитини до батька при проведенні його зустрічей з дочкою у присутності матері, що може перешкоджати налагодженню їх спілкування. Суд вважає встановленим відсутність підстав для задоволення вимоги щодо зобов`язання відповідача не чинити перешкод у спілкуванні та виконанні вказаного вище порядку, не перешкоджати формуванню дитиною здорового емоційного зв`язку з батьком, оскільки належних і допустимих доказів того, що відповідач фактично перешкоджає цьому позивач не надав. З пояснень наданих відповідачем в попередніх судових засіданнях, а також з копій скріншотів листування сторін у вайбері, [PERSON] все ж таки, не зважаючи на міжусобиці між нею та позивачем, надає [PERSON] інформацію щодо можливості його спілкування з дитиною, вказуючи на графік розпорядку дня дочки, відповідно до віку. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина четверта та п`ята статті 19 СК України). Проаналізувавши встановлені обставини справи, враховуючи характер стосунків, які склались між батьками дитини, тривалість їх робочого часу на тиждень, вік дитини, а також принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, бажання батька брати участь у вихованні доньки і позицію матері дитини, суд вважає за доцільне і таким, що відповідатиме інтересам дитини, усунувши відповідачем [PERSON] , позивачу [PERSON] , як батьку, перешкоди у спілкуванні з дочкою [PERSON] , [INFO] , та встановити такий графік побачень (спілкування) батька з донькою: перебування батька з дитиною кожну першу та третю суботу тижня з 10 год. 00 до 21 год. 00 хв., без присутності матері [PERSON] , [INFO] ; перебування батька з дитиною один будній день на тиждень, без присутності матері [PERSON] , [INFO] , - у середу з 17:00 год. до 21:00 год., а за неможливості - за домовленістю між [PERSON] та [PERSON] ; щоденне онлайн-спілкування (дзвінок/відеозв`язок) батька з дочкою - не менше 30 хвилин у зручний для дитини час; почергове святкування днів народжень, свят (Нового року, Різдва, Великодня, ін.), з можливістю їх спільного проведення; щорічно - двотижнева спільна відпустка дочки з батьком, у зручний період (за узгодженням або попередньо затвердженим графіком між [PERSON] та [PERSON] ). Такий порядок відповідатиме найкращим інтересам дитини, сприятиме формуванню емоційного зв`язку з батьком та зменшенню впливу на дитину конфлікту між батьками. Разом із тим, інші заявлені позовні вимоги щодо залишення дитини раз на тиждень на ночівлю з батьком, зустрічі батька з дочкою в період половини всіх шкільних канікул (літні, зимові, весняні, осінні), зобов`язання матері надавати батькові повну та своєчасну інформацію щодо: стану здоров`я дитини; лікування, медичних оглядів, щеплень; освітнього процесу: успішність, батьківські збори, участь у шкільних заходах тощо; місця перебування дитини (у разі зміни проживання або виїзду на відпочинок); надати батькові право на участь у прийнятті ключових рішень, що стосуються дитини, а саме: вибір або зміна місця навчання дитини (дитсадок, школа, позашкільні заклади); вибір місця лікування, методів медичного втручання; виїзд дитини за межі України; подання заяв від імені дитини у відповідні установи; організація дозвілля, участь у гуртках, секціях тощо, стосуються договірного врегулювання виконання батьківських обов`язків та потребують досягнення згоди між сторонами, а тому задоволенню не підлягають. З огляду на викладені обставини, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, і в даній справі, відповідно до ч.7 ст. 158 ЦПК України продовжують діяти заходи забезпечення позову, застосовані на підставі ухвали Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2025 року, які можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного та ст.ст. 7, 141, 153, 157, 159 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial