Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Білозірської сільської ради, у якій просить суд: встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] , у період з вересня 2003 року і до дня смерті [PERSON] [INFO] за адресою [ADDRESS] . Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] померла [PERSON] . Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 14 січня 2004 року. [INFO] відкрилася спадщина після смерті [PERSON] , зокрема у вигляді житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок № [NUMBER] , виданого 14 січня 2003 року виконкомом Білозірської сільської ради. Як вбачається з довідки Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №66919 від 04 листопада 2025 року, станом на 01.01.2013, право власності на домоволодіння [ADDRESS] , зареєстровано у комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] . Позивач зазначає, що вона є дочкою [PERSON] . Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , відповідно до якого [INFO] народилася [PERSON] , батьком якої записано - [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . 24 вересня 1964 року вона уклала шлюб з [PERSON] ; після державної реєстрації шлюбу їй присвоєно прізвище - [PERSON] . Таким чином, вона, є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи норми ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємицею першої черги після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до довідки виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області №1288 від 10 жовтня 2025 року, за гр. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , рахується житловий будинок по [ADDRESS] . На час відкриття спадщини після [PERSON] , крім померлої [PERSON] , ніхто не зареєстрований. Актом обстеження від 03 листопада 2025 року підтверджується та обставина, що за адресою: [ADDRESS] , проживала [PERSON] , [INFO] , а її донька [PERSON] , [INFO] дійсно доглядала свою матір і 4 місяці до її смерті [INFO] проживала з нею. Тобто, на день смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , вона фактично проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, у розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , крім неї, немає. Спору щодо спадкового майна немає. До нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , вона не зверталася, оскільки вважала, що спадкове майно набуте нею на підставі фактичного прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Звернувшись на усну консультацію до державного нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори, нотаріус роз`яснив їй, що свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] , яка померла [INFO] , неможливо видати, оскільки вона не була зареєстрована разом з [PERSON] на день її смерті за однією адресою, а саме, станом на [INFO] . 20 листопада 2025 року позивач звернулася до державного нотаріуса Черкаської районної державної нотаріальної контори з заявою, в якій просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом на її ім`я на спадкове майно, а саме: на домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після [PERSON] . Листом №1389/01 -16 від 27 листопада 2025 року державний нотаріус Черкаської районної державної нотаріальної контори зазначила про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на її ім`я на спадкове майно після [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки [PERSON] , яка померла [INFO] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована одна, а з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , позивач, у встановлений законом шестимісячний строк, не зверталася. Також, позивач зазначила, що її мати [PERSON] , [INFO] , померла у віці 94 років. Останні роки свого життя її мати хворіла. У зв`язку з поважним віком та станом її здоров`я, у вересні 2003 року вона переїхала проживати до своєї матері, яка проживала за адресою: [ADDRESS] , для того, аби здійснювати догляд за матір`ю, допомагати їй у повсякденному житті та господарстві. Проживаючи за однією адресою, вона доглянула свою матір [PERSON] до дня її смерті та здійснила поховання. Таким чином, незважаючи на те, що, позивач зареєстрована за адресою; [ADDRESS] , однак з вересня 2003 року фактично проживала без реєстрації в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] по день її смерті, здійснювала за нею догляд, матеріально допомагала та похоронила матір. Даний факт її проживання за адресою: [ADDRESS] з [PERSON] з вересня 2003 року до дня її смерті підтверджується Актом обстеження від 03 листопада 2025 року, а також даний факт в судовому засіданні зможуть підтвердити свідки. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , не може бути доказом того, що вона, не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ПК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 08.12.2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Білозірської сільської ради про встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщиниприйнято до свого провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13.01.2026 року закрито підготовче провадження у справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 02.02.2026 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Представник позивача адвокат Хмельницька Л.М. у судове засідання не з`явилася, однак 02.02.2026 року подала до суду заяву у якій просила суд проводити розгляд справи за її відсутності та позивача. Заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області у судове засідання не з`явився, надіславши до суду заяву по слухання справи без його участі за наявними у справі матеріалами, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За приписами частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин, суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] у с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2004 року. Відповідно до довідки Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» №66919 від 04 листопада 2025 року, станом на 01.01.2013, право власності на домоволодіння [ADDRESS] , зареєстровано у комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про право власності на жилий будинок № [NUMBER] , яке видане 14 січня 2003 року виконкомом Білозірської сільської ради, жилий будинок [ADDRESS] , належить [PERSON] . Позивач у справі [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.07.1949 року та копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 24.09.1964 року, згідно з якою позивач уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . У довідці виконавчого комітету Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області №1288 від 10 жовтня 2025 року зазначено, що за гр. [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , рахується житловий будинок по [ADDRESS] . На час відкриття спадщини після [PERSON] , крім померлої [PERSON] , ніхто не зареєстрований. Згідно з актом обстеження від 03 листопада 2025 року, за адресою: [ADDRESS] , проживала [PERSON] , [INFO] , а її донька [PERSON] , [INFO] дійсно доглядала свою матір і 4 місяці до її смерті [INFO] проживала з нею. Листом від 27.11.2025 року № 1389/01-16, нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори повідомлено позивача про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на її ім`я на спадкове майно після [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки [PERSON] , яка померла [INFO] на день смерті ( [INFO] ) була зареєстрована одна, а з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] , позивач, у встановлений законом шестимісячний строк, не зверталася. Згідно з відомостями, які надійшли на запит суду від Черкаської районної державної нотаріальної контори, після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , спадкова справа не заводилася. Відповідно до письмових показів свідка [PERSON] , які посвідчено сільським головою Білозірської сільської ради Черкаського району Міцуком В.П. 26.01.2026 року, за адресою [ADDRESS] проживала [PERSON] [INFO] , та разом з нею з вересня 2003 року проживала її дочка [PERSON] [INFO] . [PERSON] проживала з [PERSON] до дня її смерті, а саме до [INFO] . [PERSON] доглянула та поховала свою матір [PERSON] . За приписами статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частинами першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи. ВС в п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року підкреслив, що справи про спадкування розглядається судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Під час розгляду таких справ суди мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті й фактичне місце проживання його спадкоємців і від цього вже визначати, чи прийняли спадкоємці спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Місце реєстрації в цьому разі не є визначальним (Постанова Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року справа № 569/15147/17 провадження № 61-39308св18). Верховним Судом в постанові від 24 серпня 2022 року справа № 538/2344/20 (№ 61-39308св18), під час вирішення питання, чи прийняли спадкоємці спадщину у порядку частини третьої статті 1268 ЦК України, суди першої та апеляційної інстанцій мають досліджувати та встановлювати фактичне місце проживання спадкодавця на момент смерті та фактичне місце проживання його спадкоємців. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена правова норма відтворює загальний принцип заборони дискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання або місця перебування особи. Аналіз наведених норм права та правила частини першої статті 1221 ЦК України дає підстави стверджувати, що місцем відкриття спадщини є не місце реєстрації спадкодавця, а останнє його місце постійного проживання. Таким чином, суд вважає доведеним належними і допустимими доказами твердження позивача, що [PERSON] [INFO] , проживала без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом із спадкодавицею матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , станом на час відкриття спадщини [INFO] . З урахуванням зазначеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, про наявність підстав для задоволення позовних вимог та встановити факт постійного проживання [PERSON] [INFO] , разом із спадкодавицею матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , у період з вересня 2003 року і до дня смерті [PERSON] - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, позивач у позовних вимогах не ставить питання про стягнення з відповідача судових витрат. Відтак, ухвалюючи рішення, суд залишає судові витрати за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: approved