Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву мотивує тим, що 15 серпня 2022 року між ТОВ «Міолан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №8160858, який підписаний у порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію». 27.12.2022 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» укладено Договір факторингу №87-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» приймає належні ТОВ «Міолан» права грошової вимоги за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Зазначає, що станом на день пред`явлення даного позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань згідно кредитного договору №8160858 від 15.08.2022 року, а тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» заборгованість в розмірі 17 781 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2 422,40 грн. та 8 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача у судове засідання не з`явився, згідно прохальної частини позову просить у випадку неявки представника позивача у судове засідання проводити розгляд даної справи без його участі за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи заперечень на позов до суду не надходило. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відтак, суд розглядає справу відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 15 серпня 2022 року між ТОВ «Міолан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит №8160858, який підписаний у порядку, визначеному ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти. Із ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то, в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що 27.12.2022 року між ТОВ «Міолан» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» укладено Договір факторингу №87-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» приймає належні ТОВ «Міолан» права грошової вимоги за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників. Так, з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за договором про споживчий кредит №8160858 від 15 серпня 2022 року у розмірі 17 781 грн. Отже, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» набувши статусу нового кредитора, отримало право пред`явлення вимоги до [PERSON] одо погашення наявної в нього заборгованості в розмірі 17 781 грн., що повністю узгоджується з положеннями ст. 514 ЦК України. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] умови взятих на себе кредитних зобов`язань не виконав, що виявилося у неповерненні кредитних коштів, що стало наслідком звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал», в якості нового кредитора, до суду за захистом своїх прав та інтересів. У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що строк виконання зобов`язання настав, доказів повернення боргу станом на день розгляду справи відповідачем не надано, як і не надано будь-яких інших доказів у підтвердження відсутності обов`язку зі сплати заявленої в позові заборгованості, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» вказаної заборгованості є обґрунтованими і підлягають до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути в користь ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» судові витрати в сумі 2 422,4 гривень судового збору. Крім того, відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження понесених витрат суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивач просить стягнути з відповідача 8 000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу. Проте, в ході розгляду справи стороною позивача не було надано документів, що свідчать про понесення витрат саме у такому розмірі та про здійснення їх оплати. З огляду на викладене вище, суд дійшов до висновку, що позивачем не обґрунтовано належними доказами заявлену суму заявлених витрат на правову допомогу, а тому така вимога до задоволення не підлягає. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial