Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У жовтні 2025 року [PERSON] , в інтересах якої діє представниця адвокатка Керита М. В., звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. Позов обґрунтувала тим, що між сторонами 20 травня 2010 року був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 30, про що свідчить відповідне свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У цьому шлюбі у неї з відповідачем народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зазначала, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя, постійні сварки. Так, сторони не проживають разом, а їх шлюб носить лише формальний характер. Строк на примирення просить судом не надавати. Стверджувала, що добровільно про сплату аліментів із відповідачем домовитися не вдалося, тому вона вимушена звертатися до суду про стягнення з відповідача аліментів на утримання їхніх дітей, оскільки самостійно матеріально забезпечити дітей, які проживають разом із нею їй важко. Посилаючись на наведені вище обставини просила суд: 1) шлюб, укладений між нею та відповідачем [PERSON] , що зареєстрований 20 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 30, розірвати; 2) стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22 жовтня 2025 року відкрито провадження в цій справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням /викликом/ сторін (а.с.16,17). Своїм правом подати відзив на позов [PERSON] відповідач [PERSON] не скористався. Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 16 грудня 2025 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей було роз`єднано, виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У межах цієї справи залишено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Призначено подружжю [PERSON] та [PERSON] строк для примирення у два місяці, терміном до 16.02.2026 та у зв`язку з цим було зупинено провадження у даній справі про розірвання шлюбу до закінчення строку для примирення, визначеного судом (а.с.50-52). Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 січня 2026 року поновлено провадження у цій справі та призначено у ній судове засідання на 28.01.2026 (а.с.54,55). У судове засідання позивачка [PERSON] та її представниця адвокатка Керита М.В. не з`явилися, хоча були належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи. Водночас представницею позивачки [PERSON] - адвокаткою Керитою М. В. було подано до суду 26.01.2026 заяву, в якій вона просила розглянути цю справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити (а.с.60-63). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Рішко С. І. у судове засідання також не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про дату, час і місце розгляду справи, проте останнім подано до суду 12.01.2026 заяву про визнання позову, а 28.01.2026 заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача з одночасним проханням позовні вимоги задовольнити (а.с.53,64). За положенням ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на наведене вище суд уважає за можливим розглянути цю справу за відсутності сторін за наявними матеріалами, які є достатніми для ухвалення законного та обґрунтованого рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини у даній справі та об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, суд зазначає таке. Судом установлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстрований 20 травня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Міжгірського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 30, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , оригінал якого наявний у матеріалах цієї справи. Після державної реєстрації шлюбу дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] » змінено на прізвище « [PERSON] ». За час шлюбу в сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 28.12.2010 за актовим записом № 20 (а.с.9) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 05.04.2016 за актовим записом № 65 (а.с.10). Чинним законодавством України передбачено право подружжя на розірвання шлюбу за позовом одного із них на підставі рішення суду, зокрема, положеннями ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст.110 СК України. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Аналогічне положення закріплено і в ч. 1 ст. 24 СК України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою, чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно зі ст. 111 СК України суд уживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони обоє не бажають надалі продовжувати шлюбні відносини та судом надавався подружжю строк для примирення, який результатів щодо їх примирення не надав. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як установлено судом, подружні стосунки між сторонами припинені з причин розбіжностей їх характерів та різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, що в цілому призвело до втрати почуття любові і довіри один до одного та припинення шлюбних відносин у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з цим позовом про розірвання шлюбу. З огляду на наведене та з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, а також бажання обох сторін розірвати шлюб, суд доходить висновку, що примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим та подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Отже, враховуючи наведене вище та

Outcome: approved