Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Позивач у підтвердження заявлених вимог посилається на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.03.2025р. було задоволено позовні вимоги [PERSON] та постановлено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання його неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . Розмір аліментів визначено у частці - 1/3 від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 6 листопада 2024 року і до досягнення дітьми повноліття. Після ухвалення судового рішення [PERSON] добросовісно виконував покладений на нього обов`язок, своєчасно сплачуючи аліменти у визначеному розорі. Жодної заборгованості зі сплати аліментів не виникало, що підтверджує належне ставлення Позивача до виконання рішення суду та обов`язків батька. Однак станом на сьогодні відбулися суттєві зміни у його сімейному та матеріальному становищі, що істотно вплинули на можливість подальшого виконання аліментного обов`язку в попередньому розмірі. 10 серпня 2024 року Позивач уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі [INFO] народилася дитина [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20 березня 2025 року. З моменту народження дитини у Позивача виник новий обов`язок із забезпечення утримання ще однієї неповнолітньої дитини. Його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, не має самостійного доходу, тому позивач фактично утримує як дружину, так і новонароджену дитину, що значно збільшує навантаження на його сімейний бюджет. Погіршення матеріального становища позивача посилюється тим, що під час виконання бойових завдань із захисту територіальної цілісності та незалежності України [PERSON] отримав тяжке поранення, що підтверджується довідкою про обставини травми № 1393 від 11 лютого 2023 року. Після подальшого погіршання стану здоров`я Позивачу було встановлено III групу інвалідності, причиною якої є поранення, отримане під час захисту Батьківщини. Цей факт підтверджується Витягом із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №206/25/1410/В від 1 травня 2025 року. На даний момент Позивач не має постійного джерела доходу, отримання якого дозволило б йому сплачувати аліменти у визначеному раніше обсязі, таким чином, у позивача відбулися об`єктивні та істотні зміни сімейного і матеріального становища: змінилося коло осіб, яких він зобов`язаний утримувати, а також встановлено інвалідність третьої групи, що унеможливлює працевлаштування на роботу, пов`язану з фізичним навантаженням, а тому у нього виникла необхідність звернутися до суду. Просить позов задоволити. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Від відповідача [PERSON] поступив письмовий відзив на позовну заяву, в якій зазначила, що просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів. Від представника заявника - адвоката Бардук М.В. поступила відповідь на відзив, в якій просить позовну заяву задоволити в повному обсязі. 08.01.2026р. від відповідача [PERSON] поступило письмове заперечення на відповідь на відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що обставини, викладені в позовній заяві не можуть бути підставами для аліментів, відтак суд знаходить можливим провести розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, при цьому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення. Згідно зі ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Спірні правовідносини сторін виникли із сімейних відносин та регулюються нормами Сімейного кодексу України. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається із Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.08.2024р., [PERSON] та [PERSON] 10 серпня 2024р. уклали шлюб, який був зареєстрований Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за №1247. Як вбачається із Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05.03.2025р., з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на неповнолітніх дітей : доньку [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.11.2024р. і до досягнення дітьми повноліття. Як вбачається із Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.03.2025р., [PERSON] народилася [INFO] , її батьками у свідоцтві зазначені [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із Довідки за №1393 від 11.02.2023р., виданої військовою частиною [NUMBER] , солдат [PERSON] , [INFO] , 28.10.2022р. одержав мінно-вибухове поранення, за безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях, під час обставин : час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань. Як вбачається із Витягу з Рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування від 01.05.2025р., у [PERSON] наявна інвалідність. Згідно норм ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Пунктом 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п.17 постанови від 15 травня 2006 року N3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, судом взято до уваги той факт, що у позивача [PERSON] змінився матеріальний стану в гіршу сторону та змінився сімейний стан: 10.08.2024р. він уклав шлюб з [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис за №1247 та народилася донька [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.03.2025р. Крім того, судом взято до уваги той факт, що позивач [PERSON] , під час виконання бойових завдань із захисту територіальної цілісності та незалежності України отримав тяжке поранення, унаслідок якого йому було встановлено інвалідність III групи, причиною якої є поранення, отримане під час безпосередньої участі у заходах із захисту Батьківщини, тобто внаслідок суттєвого та стійкого погіршення стану здоров`я останній не матиме можливості в подальшому повноцінно здійснювати трудову діяльність та забезпечувати належний рівень матеріального утримання себе та членів своєї сім`ї, а посилання відповідача [PERSON] на придбання позивачем житлового будинку із земельною ділянкою, що розташовані за адресою : [ADDRESS] разом із приналежною до нього земельною ділянкою площею 0,1893 га., кадастровий номер 5622682000:01:002:0662, що розцінюється останньою як покращення матеріального стану, є помилковим, позаяк факт отримання одноразової грошової допомоги та її використання для придбання житла носять цільовий, компенсаційний характер і спрямовані на відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю військовослужбовця, а не на формування стабільного доходу чи накопичення майна. Посилання відповідача на факт набуття 23 червня 2025р. у власність земельної ділянки площею 0,12 га з кадастровим номером 4610600000:01:060:0217 та площею 0,1 га з кадастровим номером 4610600000:01:060:0138, а також житлового будинку садибного типу загальною площею 53,2 кв. м, розташований за адресою: [ADDRESS] , нерухоме майно було набуте Позивачем на підставі Свідоцтва про право на спадщину, тобто не внаслідок отримання доходу, а шляхом універсального правонаступництва, що має істотне значення для оцінки його матеріального становища у спірних правовідносинах, оскільки успадковане або отримане в дар майно не є доходом платника аліментів, який підлягає врахуванню при визначенні чи зміні розміру аліментів, оскільки таке майно не формує регулярного або систематичного грошового надходження та саме по собі не свідчать про покращення платоспроможності особи. Вказана правова позиція узгоджується з висновками Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 червня 2022 року-у справі № 682/1277/20 (провадження № 61-3614св22), у якій прямо зазначено, що успадковане чи подароване майно не належить до доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, та саме по собі не може бути підставою для висновку про збільшення доходів платника аліментів. Таким чином, посилання відповідача на факт набуття позивачем спадкового нерухомого майна як на доказ покращення його матеріального становища є необгрунтованими, такими, що не відповідають правовій природі спадкування та усталеній судовій практиці, у зв`язку з чим не можуть бути враховані судом при вирішенні питання щодо зміни розміру аліментів, позаяк сама по собі наявність у Позивача нерухомого майна, у тому числі набутого в порядку спадкування, за рахунок одноразової грошової допомоги або на умовах розстрочки, не свідчить про покращення його матеріального стану. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право нa рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до пунктів 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. За змістом статті 18 Конвенції, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Крім того, судом враховано той факт, що згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а тому аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що позивач звертається до суду із законною вимогою щодо зменшення розміру аліментів, позаяк у позивача відбувалася істотна зміна сімейного стану, а саме народження ще однієї дитини, що є самостійною та передбаченою законом підставою для перегляду розміру аліментних зобов`язань відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України. Крім того, відповідно до абз. 3-4 п.17 Постанови вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК ( 2947-14 ). Аналізуючи викладене, суд приходить до переконання, що заявлені позовні вимоги є підставними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved