Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа № 334/8618/25 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування поданого позову вказано, що 16.04.2013 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 010/0861/82/0117485, підписанням якого позичальник підтвердив, що ознайомлений з чинною редакцією Правил та Тарифів Банку на ведення та обслуговування карткових рахунків фізичних осіб. 24.07.2024 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен банк Аваль» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні останньому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в томі числі і до [PERSON] в сумі 90134,47 грн., що становить суму заборгованості за основною сумою боргу. За таких обставин, оскільки відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит, представник позивача звернувся до суду та просив: стягнути із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором № 010/0861/82/0117485 від 16.04.2013 в розмірі 90134,47 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою суду від 13.11.2025 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд на 09.12.2025. 09.12.2025 розгляд справи було відкладено за клопотанням відповідача для ознайомлення із матеріалами справи. 30.12.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача, адвоката Темненко В.О., в якій остання заперечувала проти задоволення даного позову з наступних підстав: договір між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено 16 квітня 2013 року на суму 15 900 грн. і строком до 16 квітня 2017 року, тому навіть якщо припустити, що первісним кредитором договір продовжено на той самий строк без укладання додаткових угод, то до матеріалів справи позивачем не надано докази користування кредитом відповідачем для продовження цього строку. Крім того, до матеріалів справи надано розрахунок заборгованості за договором №010/0861/82/0117485 за період з 26.07.2024 року по 31.08.2025 року та складає 90 134,47 грн. З даного розрахунку взагалі не вбачається з чого складається ця сума, виходячи з того, що кредит було надано в розмірі 15 900 грн. Також представник відповідача зауважує, що 24 липня 2024 року укладено договір відступлення права вимоги №114/2-72, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників щодо погашення заборгованості, строк платежу за якою настав (наявна вимога), в тому числі за договором № 010/0861/82/0117485 від 16.04.2013 року. Прізвище відповідача міститься в реєстрі боржників, але при цьому дата повернення кредиту з невідомих причин зазначена 26.09.2033 року, сума договору зазначена 100 000 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту зазначена 90 134,47 грн., тоді як кредит надавався в розмірі 15900 грн., а виходячи з даного реєстру, заборгованості за відсотками не має. Позивачем до позовної заяви не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору, внесення відповідачем коштів на його погашення, дат такого внесення, їх періодичності тощо. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом наявності боргу. Жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем грошових коштів за кредитним договором шляхом встановлення поточного ліміту на картковому рахунку відповідача, користування відповідачем кредитними коштами, позивач не надав. З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено про стягнення з позичальника суми основного боргу за кредитом в розмірі 90 134,47 грн., але доказів на підтвердження такої основної суми боргу позивачем не надано. Тому, враховуючи доводи сторони відповідача, умови кредитного договору, представник відповідача просила суд: застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнути з ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] понесені ним судові витрати у розмірі 8000 грн. 12.01.2026 розгляд справи не відбувався у зв`язку із відсутністю електропостачання в приміщенні суду згідно графіків погодинних відключень. 26.01.2026 в судове засідання з`явилась представник відповідача Темненко В.О., яка заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. В подальшому представник відповідача заявила клопотання про оголошення перерви у розгляді справи для надання нею повторно доказів щодо понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, оскільки з технічних причин вказані докази не надійшли до суду до початку розгляду справи по суті. Судом оголошено перерву до 04.02.2026 04.02.2026 в судове засідання учасники справи не з`явились. Представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК «ЄАПБ». Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи, до суду не з`явився. Подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, однак за присутності його представника [PERSON] [PERSON] подала до суду заяву, в якій просила продовжити розгляд справи за її відсутності, у позові ТОВ «ЄАПБ» відмовити та вирішити питання щодо стягнення із позивача на користь відповідача судових витрат. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 16.04.2013 [PERSON] підписав із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договір про надання банківських послуг у сфері страхування № 010/0861/82/0117485, умовами якого визначено, що банк, на підставі заяви Клієнта, яка є невід`ємною частиною Договору, відкриває на ім`я Клієнта поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів та випускає клієнту платіжні картки, тип яких визначається Заявою (п. 2.1 Договору). З Дати початку кредитування Клієнт має право отримати, а Банк зобов`язаний за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на КР надати Клієнту в межах Поточного ліміту грошові кошти у розмірі та на умовах, встановлених у розділі і та ІІІ Договору. Кредит надається шляхом зарахування грошових коштів на КР одночасно з ініціюванням клієнтом платіжних операцій з КР. 9.3, Без укладання додаткових угод до Договору, Банк має право продовжити Строк користування Кредитом на той самий строк, за умови, що на останній робочий день Строку користування Кредитом Банк на отримав листа Клієнта про відмову від продовження Строку користування Кредитом. Використання Клієнтом за рахунок Кредиту будь-якої суми коштів після подовження Строку користування Кредитом розглядається Сторономи як згода Клієнта на подовження Строку користування Кредитом. Строк користування Кредитом може бути подовжений, в тому числі без перевипуску ПК в разі настання обставин згідно п. 3,14 або 10.5 Договору, з метою виконання обов`язку Клієнта щодо погашення Кредиту без права його отримання, про що Банк повідомляє клієнта (ст. 9 Договору). Розділом 1 Договору визначено, що розмір кредитного ліміту складає 15900 грн., строк кредитування 48 місяців, що починається з 16 квітня 2013 року та закінчується 16 квітня 2017 року (дата закінчення користування кредитом) процентна ставка фіксована 30 % річних.. Згідно із ст. 11 Договору, а користування Кредитом Клієнт щомісяця зобов`язаний сплачувати Банку проценти за ставкою, зазначеною пунктом 1.3 Договору. Проценти нараховуються Банком щомісяця в будь-який день в період що починається за 5 робочих днів до кінця місяця та закінчується в останній день місяця, але не раніше 25 числа кожного місяця. Проценти нараховуються за фактичне користування Кредитом на щоденний залишок заборгованості по Кредиту, зменшений на суму операцій, до яких застосовується Пільговий період. Під «Пільговим періодом» в цьому розділі розуміється проміжок часу, який починається з дати використання Кредиту шляхом зняття готівки або здійснення розрахунків за товари/роботи/послуги з використанням ПК та закінчується 20-го календарного числа, що слідує за наступною Датою розрахунку процентних платежів включно. Пільговий період застосовується (проценти за користування Кредитом не нараховуються протягом цього періоду) за умови, що наявна сума заборгованості за Кредитом станом на наступну після проведення операції з використанням ПК на Дату розрахунку процентних платежів буде сплачена Клієнтом до кінця цього Пільгового періоду. У разі несплати Клієнтом заборгованості за Кредитом згідно вищевказаних умов, Пільговий період не застосовується та на суми операцій з використанням ПК, що передбачають використання Кредиту, нараховуються проценти за ставкою, зазначеною в пункті 1.3 Договору. Погашення процентів за користування Кредитом здійснюється щомісячно шляхом договірного списання коштів в необхідній сумі з КР в Дату розрахунку процентних платежів, в тому числі за рахунок збільшення заборгованості за кредитом в рамках встановленого Поточного ліміту (а.с. 6-9). 24.07.2024 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-72, у відповідності до умов якого АТ «Райффайзен банк Аваль» передає ТОВ «ФК «ЄАПБ» належні останньому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в томі числі і до [PERSON] в сумі 90134,47 грн., що становить суму заборгованості за основною сумою боргу (а.с. 18, 19-22, 23). Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними, в постанові від 14 липня 2022 року у справі № 204/4341/17 договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або речей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей. Таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії. При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Предметом доказування у справі є факт укладення кредитного договору між Відповідачем і АТ «Райффайзен Банк Аваль» та отримання Відповідачем коштів на виконання цього договору. Відповідно до договору, на який посилається Позивач, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкрив Відповідачеві кредитний ліміт. Таким чином, в цих конкретних відносинах договір про надання кредиту сам по собі не підтверджує факт передачі коштів Відповідачеві, а відповідні платежі мали бути здійснені після укладення договору в безготівковій формі на рахунок Відповідача. У відповідності до статті 12 ЦК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій. Позивачем не надано доказів перерахування первісним кредитором коштів на виконання умов кредитного договору на рахунок Відповідача. В позовній заяві Позивач також не посилається на факт переведення коштів Відповідачеві, не вказує про дату та час здійснення такої операції та картки Відповідача, на яку здійснено переведення коштів. В зв`язку із викладеним, суд вважає недоведеним факт надання відповідачеві кредитних коштів за спірним договором. Крім того, варто погодитися із твердженням представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів користування відповідачем кредитним лімітом, в тому числі і поза межами кінцевого строку кредитування, встановленого договором, у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що строк дії договору було продовжено згідно ст. 9 Договору. Слід також зазначити, що із наданого позивачем розрахунку заборгованості неможливо встановити порядок нарахування відповідачу заборгованості на загальну суму 90134,47 грн., зокрема проценту ставку та відповідний строк, протягом якого здійснювалось таке нарахування, беручи до уваги те, що сума кредитного ліміту, згідно договору, складає лише 15900 грн. Крім того, містить суперечливі дані і витяг із реєстру боржників № 2 до Договору відступлення права вимоги № 114/2-72 від 24.07.2024, оскільки датою повернення кредиту зазначено 26.09.2033 року, сума договору зазначена 100 000 грн., сума заборгованості за основною сумою боргу по кредиту зазначена 90 134,47 грн., в той час як кредит надавався в розмірі 15900 грн., а заборгованості за відсотками відповідачу не нараховано. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано своїх позовних вимог, у зв`язку із чим у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності у даній справі, суд звертає увагу на таке. Цивільним кодексом України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. ст. 256, 257 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦПК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушені право або охоронюваний законом інтерес особи, яка звернулась до суду за захистом свого порушеного права. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це подано заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. За таких обставин, оскільки суд прийшов до висновку про необґрунтованість позову, підстави для застосування строків позовної давності у даній справі відсутні. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, суд вважає за необхідне стягнути із позивача на користь відповідача понесені останнім судові витрати. Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до правової позиції, викладеної зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19) витрати на професійну правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22. Стороною відповідача матеріалів справи додано: договір про надання правової допомоги, укладений між відповідачем [PERSON] та адвокатом Темненко В.О., від 22.12.2022 № 120, додаткову угоду № 1 до вказаного договору від 22.12.2025, акт прийому-передачі виконаних робіт від 20.12.2025, квитанція від 22.12.2025 про оплату послуг адвоката в сумі 8000 грн. Відповідно до ч. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що з урахуванням поведінки сторін при розгляді справи, складності судової справи, оцінюючи співмірність витрат зі складністю цієї справи та ціною позову, відповідність наданих послуг їх за критерієм реальності, розумності їхнього розміру, беручи до уваги відмову в задоволенні позову в повному обсязі, з позивача на користь відповідача слід стягнути 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: dismissed