Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві [PERSON] зазначає, що з 14 лютого 2014 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. За період перебування у шлюбі у подружжя спільних дітей немає. В обґрунтування позову вказала, що наразі шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, що призвело до втрати почуття поваги та любові, з липня 2024 року подружжя живе окремим життям, не веде спільного господарства. Повідомила, що примирення між сторонами не можливе, оскільки сімейне життя не налагоджується вже тривалий час, а тому просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 19.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі із викликом (повідомленням) сторін, надано сторонам по справі строк для подачі заяв по суті справи, призначено судове засідання на 16.01.2026 року о 13 год. 00 хв. 12 січня 2026 року позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , в судове засідання 16 січня 2026 року та 20 січня 2026 року не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлявся судом належним чином. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Беручи до уваги положення ст.ст. 223, 240 ЦПК України, суд прийшов до висновку про можливість проведення судового засідання у відсутності учасників справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, суд встановив, що 14 лютого 2014 року позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] уклали шлюб, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області, про що складено відповідний актовий запис №2, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14 лютого 2014 року Виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області. Від даного шлюбу в сторін по справі спільних дітей немає. Як зазначає позивачка, з липня 2024 року подружжя проживає окремо, не веде спільного господарства, спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на життя, вважає, що примирення між сторонами по справі є неможливим, а тому просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] жодних заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Шлюб відповідно до ст. 24 СК України це добровільна згода чоловіка та жінки, а судом встановлено, що сторони по справі не бажають перебувати у шлюбі. Судом також встановлено, що примирення між подружжям є неможливим, оскільки позивач вважає недоцільним подальше підтримання сімейних відносин і не бажає збереження шлюбу, а відповідач жодних заперечень проти позову не надав. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин по справі, беручи до уваги відсутність підстав для відмови у прийнятті такого визнання, зважаючи на фактичне припинення шлюбних відносин та відсутність бажання у сторін примиритися, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалась і зберегти її неможливо, а подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а відтак, шлюб між ними необхідно розірвати. Згідно з ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач у справі звільнена від сплати судового збору як особа, що віднесена до 1-ї категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 15.04.2019 року, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1211,20 грн. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved