Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Коцюбинська селищна рада про позбавлення батьківських прав. В своїй заяві позивач зазначає, що відповідач по справі - мати їхнього сина [PERSON] , який народився [INFO] . Відповідач тривалий час життям сина не цікавиться, живе окремо, не приймає ніякої участі у його вихованні та догляді, хоча дитина ще зовсім мала та потребує материнського догляду. Всі ці функції виконує він та бабуся з дідусем. Він ніколи не перешкоджав відповідачці у спілкуванні з дитиною, але [PERSON] зайнята своїм життям, друзями та вільним проведенням свого дозвілля. Вважає, що неможливо бути для дитини важливим, не беручи участі в її житті і материнська любов до дитини повинна проявлятися через спілкування із дитиною, присутністю в її житті, тісний контакт, але в даному випадку цього немає і головне у відповідачки немає бажання приймати участь у вихованні свого сина. Відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками по його вихованню. Вона не спілкується із дитиною, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться про необхідне харчування та лікування дитини, та навпаки негативно впливає на психіку дитини. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Відповідач [PERSON] своїм процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалася. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином. В матеріалах прави міститься його заява, в якій зазначено, що підтримує свої позовні вимоги. Ним були подані письмові докази невиконання відповідачкою своїх материнських обов`язків, за що вона неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності. Наразі відповідачка виїхала за кордон і не цікавиться життям дитини, яка мешкає разом з ним та знаходиться на його утриманні. Просить задовольнити позов у його відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Заяву про слухання справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. Третя особа - Коцюбинська селищна рада в судове засідання не забезпечила явку свого представника. В матеріалах справи міститься заява начальника служби у справах дітей Коцюбинської селищної ради Київської області щодо розгляду справи 367/8818/21 без участі представника Служби та ухвалення рішення відповідно до закону. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 02 квітня 2019 року, виданого Виконавчим комітетом Кицюбинської селищної ради міста Ірпеня Київської області про що 02 квітня 2019 року складено відповідний актовий запис № 13, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно акту перевірки житлових умов [PERSON] , який проживає за адресою: [ADDRESS] . від 27.10.2021 року вбачається, що на даній площі проживає: [PERSON] , 1992 р.н. заявник, [PERSON] , 1965 р.н. батько заявника, [PERSON] , 2019 р.н. син заявника та [PERSON] , 1972 р.н. мати заявника. Дійсно [PERSON] , 2019 р.н. проживає разом зі своїм батьком, дідусем та бабусею. Мати дитини проживає окремо. За змістом заяви [PERSON] , [INFO] , засвідченої приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Демчук Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 4463 вбачається, що 25 жовтня 2021 року [PERSON] перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи вільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного так і психічного з боку інших осіб, усвідомлюючи значення наших дій та маючи можливості керувати ними, відповідно до чинного законодавства України, повідомляє, що її дитина на даний час проживає разом х батьком [PERSON] та бабусею [PERSON] , так як вона не має можливості доглядати за своїм сином [PERSON] , [INFO] . На даний час здійснюється процедура підготовки документів до суду для вирішення питання щодо передачі права опіки над її сином у повному обсязі до його батька. Рішенням Виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради від 13 жовтня 2022 року № 162 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зі змісту доданого висновку, вбачається, що наразі дитина проживає з батьком, бабусею та дідусем. Вихованням та доглядом дитини займається батько [PERSON] та бабуся [PERSON] . За весь період, що дитина проживає з батьком та бабусею, мама жодного разу не виявила бажання повернути дитину в свою сім`ю. Службою у справах дітей були обстежені умови проживання, де наразі проживає малолітній [PERSON] , [INFO] , в ході обстеження спеціалістами служби було зафіксовано, що умови проживання задовільні, дитина забезпечена усім необхідним для комфортного проживання та проведення дозвілля, у хлопчика є окреме місце для сну, в наявності дитячі речі у відповідності за віком та іграшки. На засідання комісії з питань захисту прав дитини, що відбулося 04 жовтня 2022 року, розглядалося дане питання, були запрошені батьки дитини, однак мати [PERSON] на засідання комісії не з`явилася. У даному випадку [PERSON] - мати [PERSON] , свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, не бачиться з дитиною та не проявляє інтересу до його внутрішнього світу. З метою захисту прав та інтересів дитини, враховуючи рекомендації комісії з захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення батьківськи прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також, позивачем додано до матеріалів справи постанову Ірпінського міського суду Київської області від 18 січня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за ч. 1 ст. 184 КУпАП. , якою [PERSON] , [INFO] визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адмінстягнення у вигляді штрафу. За змістом постанови судом встановлено, що 18 жовтня 2021 року, близько 14 год. 00 хв., [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , ухилялася від виконання передбачених законодавством батьківських обов`язків по відношенню до малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , якого залишила у рідних та не приймає участі у його вихованні, тим самим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто перелік підстав батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. У своїй практиці, зокрема у справі «М.С. проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що на сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Тобто, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч.2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Оскільки, судом було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого сина, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а саме: не цікавиться долею дитини, не піклується про її здоров`я та розвиток, участі у вихованні не приймає, не проявляє до сина материнскьої турботи, не надає матеріальної допомоги, враховуючи висновок органу опіки та піклування Коцюбинської селищної ради затверджений рішенням виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради № 162 від 13.10.2022 року, а тому є передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] Згідно ст. ст. 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно вимог ч. 1, ч. 2 стаття 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Суд бере до уваги, що малолітній [PERSON] , [INFO] проживає разом зі своїм батьком [PERSON] , згідно поданими доказами по справі та перебуває на його матеріальному утриманні, даного факту не спростовує та не заперечує відповідачка [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі, ст. 150, 155, 157, 164-165 СК України, п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved