Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Короткий опис справи До суду надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (далі Позивач) до [PERSON] (далі Відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором №5509063 від 08.02.2022 року у розмірі 44 847,44 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. В обґрунтування позову Позивач зазначив, що 08.02.2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Відповідачем було укладено договір №5509063 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у розмірі 12 100 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № [NUMBER] . Строк кредиту складає 360 днів. Відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та підписав договір за допомогою одноразового ідентифікатора М132712. 29 травня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено Договір факторингу №29.05/2023-Ф відповідно до якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Таким чином, Позивач набув право грошової вимоги до Відповідача за кредитним договором №5509063 від 08.02.2022 року. Відповідач належним чином свої кредитні зобов`язання довготривалий строк не виконує, як наслідок, утворилася заборгованість у розмірі 44 847,44 грн. Рух провадження та процесуальні рішення Ухвалою судді 26.08.2024 року прийнято справу до свого провадження та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження із викликом (повідомленням) сторін. 10 лютого 2025 року позивачем подано заяву про зміну назви учасника справи. Представник позивача направив клопотання про розгляд справи просив здійснити без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Щодо належного повідомлення відповідача Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчить його підпис в рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення. Відповідач правом на надання відзиву не скористався, заяв чи клопотань до суду не подавав. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося. Докази, досліджені судом 1. Договір №5509063 про надання споживчого кредиту від 08.02.2022, відповідно до якого між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Відповідачем за допомогою Інформаційно- телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту. Договір підписано одноразовим ідентифікатором М132712. Містить особисті дані позичальника (паспорт, електронну пошту, контактні телефони). Сума кредиту складає 12100,00 грн. Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Кошти мають бути перераховані на платіжну картку № [NUMBER] /а.с. 10-12/ 2. Паспорт споживчого кредиту від 08.02.2022, згідно якого сума кредиту становить 12100 гривень строком на 360 днів, процентна стандартна ставка фіксована становить 726,35% річних (1,99% в день). Паспорт підписано одноразовим ідентифікатором М132712 /а.с.8-9/. 3.Таблиця обчислення вартості кредиту для споживання та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит як додаток №1 до Договору /а.с.12,зв. Стр./ 4. Картка обліку Договору №5509063 від 08.02.2022 (розрахунок заборгованості за період із 08.02.2022 по 07.05.2023 за яким загальна заборгованість становить 44 847,44 грн із яких борг за тілом кредиту 12 100,00 грн та 32 747,44 грн відсотки. Розрахунок складено ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» /а.с.17-23/ 5.Витяг з реєстру боржників від 23.05.2023 року, відповідно до якого сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 44 847,44 грн. /а.с.24/ 6. Довідка №КНО-20.4/73 від 31.05.2023, відповідно до якої за дорученням ТОВ «Авентус Україна» АТ «ПУМБ» здійснив успішно платіж 08.02.2022 року на суму 12100,00 грн./а.с.32-34/ 7.Договір факторингу №27.05/23-Ф від 29.05.2023 року, відповідно до якого між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Позивачем було укладено Договір факторингу №27.05/23-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором /а.с.35-37/ 8.Правила надання коштiв у позику, у тому числi i на умовах фiнансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» /а.с.38-43/ 9.Статут ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» /а.с.46-49/ Релевантне законодавство Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом частини першої статті 4 Закону України від 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою. У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III. Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Фактичні обставини, встановлені судом 08 лютого 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та Відповідачем укладено Договір №5509063 про надання споживчого кредиту. У договорі погоджені такі умови: сума кредиту 12100,00 грн, строк кредиту 360 днів, періодичність платежів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1,99% в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою 29653,85% річних; орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає 98784,40 грн. Кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Також відповідачем електронним підписом підписано таблиця обчислення загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту, який містить умови аналогічні Договору. Із картки обліку договору (розрахунку заборгованості) видно, що в період з 08.02.2022 по 07.05.2023 відповідачем не вносились кошти на погашення основного боргу та процентів. 29 травня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» укладено договір факторингу №29.05/23-Ф, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за договором №5509063. Згідно із п.1.1 Договору факторингу, «Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту». Відповідно до розділу 3 договору факторингу «Порядок розрахунків»: «Загальна сума Прав Вимоги, що відступаються за цим Договором, Ціна Продажу та Одинична Ціна визначаються в день передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, який складається та підписується в день укладання даного Договору. 3.2. Загальна сума Прав Вимоги, що відступаються за Договором становить 151 561 637,65 грн. П. 3.3. Ціна Продажу за Договором становить Договором становить 1 646 033,47 грн. Фактор сплачує Клієнту 100% Ціни Продажу, передбаченої п.3.3. цього Договору, протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів за наступними реквізитами Клієнта …. ….Моментом виконання Фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження Ціни продажу за цим Договором на рахунок Клієнта, зазначений в п.3.4. даного Договору. ….В питаннях, пов`язаних з даним Договором та його виконанням, Сторони виключають можливість застосування механізму зарахування зустрічних вимог…». Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у ній матеріалами. Висновки суду Щодо клопотання про зміну назви учасника справи. Позивач подав клопотання про зміну назви учасника справи, обґрунтовуючи його тим, що рішенням №251124/1 єдиного учасника ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» від 25.11.2024 року змінено найменування ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на нове найменування ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Реєстраційні дії щодо зміни найменування Позивача проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10.12.2024 року, що підтверджується відповідною Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань №1000681070010062201 від 10.12.2024 року. Прохав здійснити заміну найменування Позивача у цивільній справі із ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню виходячи із наступного. Відповідно до статті 90 ЦК України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму та назву. Юридична особа, що є підприємницьким товариством, може мати комерційне (фірмове) найменування. Комерційне (фірмове) найменування юридичної особи може бути зареєстроване у порядку, встановленому законом. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру. Юридична особа не має права використовувати найменування іншої юридичної особи. Зміна назви юридичної особи тягне тільки правовий наслідок проведення державної реєстрації змін, пов`язаних зі зміною назви, до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Таким чином, зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва у зв`язку з відсутністю нового учасника цивільних відносин, якому мають перейти права та обов`язки особи, яка вибула, та юридичної незмінності правопопередника - учасника цивільних відносин, який вибуває зі складу учасника цивільного відношення. Відповідно до пункту 1.4. пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 Про деякі питання тактики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, якщо при ньому не змінюється організаційно правова форма даної особи. Щодо позовних вимог Щодо факту перерахування коштів ТОВ «АВЕНТУС Україна» на рахунок Відповідача. Дослідженням доказів, наданих Позивачем встановлено, що АТ «ПУМБ» на адресу ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 31.05.2023 за вих. № КНО-20.4/73 скерував лист. Листом стверджується, що між Товариствами було укладено Договір Про організацію взаємодії при прийманні платежів №01-19 від 15.08.2019 року. Також згідно із листом АТ «ПУМБ» підтверджує зарахування коштів клієнтам згідно наведеному переліку операцій у додатку 1, зазначено що 08.02.2022 о 15:34:146 на суму 12100,00 грн., номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 017279831842, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Однак, до матеріалів позовної заяви не долучено Договір Про організацію взаємодії при прийманні платежів №01-19 від 15.08.2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються згідно із вимогами Законів України «Про платіжні послуги», Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» та нормативно-правовими актами Національного банку України. Як встановлено судом, кредитні кошти за договором №5509063 від 08.02.2022 були видані на платіжну картку Відповідача, а не на банківський рахунок. При цьому перерахування коштів здійснено за посередництвом платіжної установи, оскільки переказ безпосередньо з банківського рахунку первісного кредитора на картковий рахунок фізичної особи є технічно неможливим. Сам договір про надання платіжних послуг із переказу коштів без відкриття рахунку - договір, укладений фінансовою компанією із торговцем, для надання платіжної послуги із переказу коштів фінансовою компанією за дорученням Платника на підставі окремо укладеного договору між Торговцем (Платником) та Отримувачем, на Платіжні картки Отримувачів та переказу грошових коштів з використанням Платіжної картки та/або їх реквізитів на рахунок Отримувача (Торговця) на підставі окремо укладеного договору між Торговцем (Отримувачем) та Платником. У той час як договір про організацію переказу грошових коштів договір, укладений ФК з торговцем на виконання операцій з переказу коштів від торговця та організацію їх проведення в Платіжній системі, учасником якої є ФК, на користь фізичної особи згідно з умовами такого договору. У свою чергу торговець - суб`єкт господарювання (юридична особа або фізична особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, незалежну професійну діяльність), який відповідно до договору з ФК приймає до обслуговування платіжні інструменти для здійснення оплати вартості товарів чи послуг. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова послуга надається на підставі договору, який укладається, змінюється, припиняється, виконання зобов`язань за яким забезпечується відповідно до вимог цивільного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами. Договір про надання фінансової послуги (крім договору, предметом якого є послуга з торгівлі валютними цінностями або виконання платіжної операції, якщо зобов`язання за відповідними правочинами повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, встановлених до письмової форми правочину. Отже, наявність договору між АТ «ПУМБ» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» є обов`язковою. Щодо договору факторингу Обґрунтовуючи вимоги, Позивач посилався на ту обставину, що відповідно до Договору факторингу №29.05/23-Ф від 29.05.2023 року набув право грошової вимоги до Відповідача за договором про надання споживчого кредиту №5509063 від 08.02.2022 року. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року в справі № 909/968/16 зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені в статті 6 Закону № 2664-III. Окрім того, у постанові від 16 березня 2021 року в справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом № 2664-III умови; 5) мета договору полягає в наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. Такі правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу виклала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2018 у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 у справі № 465/646/11, від 11 жовтня 2019 у справі № 910/13731/17 та від 10 жовтня 2020 у справі № 638/22396/14-ц. Частина перша статті 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України). У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012). Суд наголошує, що належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14). Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. Разом із цим, Позивачем на підтвердження позовних вимог не надано доказів, які б підтверджували факт переходу прав вимоги до відповідача від первісного кредитора до ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА». Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження оплати за перехід до ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» права грошової вимоги за договором факторингу №29.05/23-Ф від 29.05.2023. Як зазначалося вище, істотними умовами договору факторингу визначено (п.1.1, розділ 3), що фактор зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, ціна Продажу та Одинична Ціна визначаються в день передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, який складається та підписується в день укладання даного Договору. Фактор сплачує Клієнту 100% Ціни Продажу, упродовж 5 (п`яти) робочих днів з моменту передачі по Акту прийому-передачі Реєстру Боржників, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів за наступними реквізитами Клієнта. Моментом виконання Фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження Ціни продажу за цим Договором на рахунок Клієнта, зазначений в п.3.4. даного Договору. Сторони виключили можливість застосування механізму зарахування зустрічних вимог. Проте позивачем не надано таких первинних документів (платіжних інструкцій, меморіального ордеру, виписки з банківських рахунків, звітність тощо) із яких можливо достеменно встановити перерахування коштів від Позивача на користь ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» як оплату за договором факторингу, та як наслідок встановити факт виконання фінансових зобов`язань однієї із сторін правочину. Ураховуючи вищевикладене, Позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги стосовно [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту №5509063 від 22.08.2022 року від первісного кредитора ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» за договором факторингу №29.05/23-Ф від 29.05.2023. Суд виснує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Більше того, у своїй позовній заяві до суду ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» просив розглянути справу у його відсутність та у призначені судом судові засідання не з`являвся, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляв. Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази із власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача. Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18). Оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в позовних вимогах відмовлено, то судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на Позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed