Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, поданою 30.04.2025, в якій просить суд: розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 13.12.2024 Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №618; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] 13 грудня 2024 року було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на підставі якого складено відповідний актовий запис №618. Однак, шлюбно-сімейні стосунки між подружжям не склались, оскільки вже тривалий час між ними відсутні гармонійні взаємини. Причиною цього є різні погляди на життя, сімейні цінності, відсутність почуття любові та взаємоповаги. Подружжя проживає окремо, не веде спільного господарства та не має спільного сімейного бюджету. Зважаючи на ці обставини, позивач не має наміру зберігати шлюб зі [PERSON] , оскільки, на її переконання, шлюб між ними розпався остаточно і має лише формальний характер. Подальше збереження шлюбу суперечитиме її особистим інтересам та благополуччю. Майнові питання між сторонами будуть вирішуватись окремо. Розлучитися в позасудовому порядку немає можливості, оскільки, незважаючи на неодноразові звернення позивачки до відповідача з проханням розірвати шлюб без участі суду, відповідач постійно відмовлявся та чинив перешкоди для вирішення цього питання мирним шляхом. З огляду на вищезазначене, позивачка була змушена звернутись до суду для розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 01 травня 2025 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. 16 червня 2025 року від відповідача [PERSON] надійшла заява з проханням надати подружжю строк для примирення тривалістю 6 місяців, з метою вжиття заходів для збереження їх сім`ї. Позивач [PERSON] не заперечувала проти надання такого строку для примирення. Враховуючи положення ст.ст.109, 110 СК України, що передбачають можливість надання подружжю строку на примирення, а також бажання сторін вирішити спір мирним шляхом, ухвалою суду від 16 червня 2025 року було задоволено заяву відповідача, та подружжю надано строк для примирення тривалістю 6 місяців, тобто до 16 грудня 2025 року. Ухвалою суду від 12 січня 2026 року судове провадження поновлено, і судом призначено засідання для подальшого розгляду справи. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, неподання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 13.12.2024 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідний актовий запис №618, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 13.12.2024 (а.с.10). Як зазначала позивачка, шлюбно-сімейні відносини між сторонами фактично припинені у зв`язку з різними поглядами на життя та сімейні цінності, відсутністю почуття любові й взаємоповаги. Подружжя тривалий час проживає окремо, спільного господарства не веде, спільного сімейного бюджету не має. Не маючи наміру та бажання зберігати шлюбні відносини на майбутнє, позивачка просить суд розірвати шлюб. Після надання сторонам строку для примирення від відповідача [PERSON] до суду не надійшло жодного повідомлення чи заяви про досягнення примирення або бажання відновити сімейні відносини з [PERSON] . Водночас позивачка продовжує наполягати на розірванні шлюбу, зазначаючи, що не вбачає можливості для подальшого спільного життя з відповідачем та бажає припинити шлюбний союз. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб є сімейним союзом, при цьому поняття «сімейний» свідчить про спрямованість шлюбу на створення сім`ї, а поняття «союз» підкреслює його договірну природу та добровільний характер. З огляду на принцип рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на шлюб була взаємною. Принцип добровільності шлюбу діє не лише на стадії його укладення, а й протягом перебування осіб у шлюбі, що обумовлює можливість його добровільного припинення. Такий підхід узгоджується з положеннями ст.16 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок, зокрема пункту «с» частини першої, яким передбачено рівні права і обов`язки подружжя під час шлюбу та після його розірвання. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, що також передбачено ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, тривалості припинення сторонами стосунків, відсутності у них спільних неповнолітніх дітей, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, обставин, які б свідчили про можливість збереження шлюбу на майбутнє не встановлено, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211 грн. 20 коп. стягнути з відповідача на користь позивача. Інші процесуальні витрати у справі відсутні.

Outcome: approved