Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

ТОВ "ФК "Кредит-капітал" через свого представника - адвоката Усенка М. І. звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 34 579,99 грн. В обґрунтування поданого позову позивач зазначив, що 30.03.2023 між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 698147, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у сумі 5 000,00 грн строком на 420 днів зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, що передбачені кредитним договором. Відповідно до визначеного графіку повернення кредитних коштів повернення кредиту і процентів відповідачкою не були здійснені. ТОВ «Селфі кредит» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачці кредит на потрібну їй суму. Відповідачка не виконала умови кредитного договору. 01.02.2024 між ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» був укладений договір факторингу № 01022024. Згідно умов укладеного договору, ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які являлися боржниками ТОВ «Селфі кредит» включно і до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 698147 від 30.03.2023. Сума заборгованості відповідачки становить 34 579,99 грн. Станом на дату звернення до суду із позовною заявою заборгованість відповідачки перед позивачем становить 34 579,99 грн та складається із заборгованості зі сплати тіла кредиту в сумі 4 999,99 грн, заборгованості зі сплати відсотків у сумі 29 580,00 грн. З метою досудового врегулювання спору на адресу відповідачки була направлена письмова претензія, яка залишилася поза увагою останньої. Наведені обставини стали підставою звернення до суду, тому позивач просить стягнути із [PERSON] на його користь заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 698147 від 30.03.2023 в сумі 34 579,99 грн та відшкодувати понесені ним судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000, 00 грн. Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 27.11.2025 позовна заява залишена без руху із наданням позивачеві часу на усунення виявлених у ній судом недоліків. На виконання ухвали суду від представника позивача - адвоката Усенка М. І. засобами електронного зв`язку із використанням системи "Електронний суд" 02.12.2025 надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 09.12.2025 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, справа призначена до судового розгляду без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачці встановлено строк для подачі відзиву. Задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Відповідно до ухвали суду від 30.12.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки про витребування доказів. Відповідачка [PERSON] подала суду відзив на позов, у якому зазначила про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки вимоги позивача є недоведеними і необґрунтованими. Також просила врахувати, що її чоловік [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ, тож вона має право на пільги відповідно до вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". У відзиві, зокрема, зазначено, що позивачем не доведено належними доказами наявність заборгованості відповідачки за кредитом. З урахуванням викладеного, просить відмовити в задоволенні позову. Представник позивача - адвокат Усенком М. І. подав суду додаткові пояснення до позову, у яких зазначив, що аргументи відповідачки у відзиві на позов є безпідставними та спрямовані на уникнення відповідальності за невиконане зобов`язання. Відповідачка уклала кредитний договір, підписавши його електронним підписом одноразовим ідентифікатором та отримала на картковий рахунок грошові кошти у сумі 5 000,00 грн. Підписуючи договір, [PERSON] підтвердила, що ознайомилася із умовами кредитування та погоджується з ними. Також нею здійснювалося часткове погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про визнання останньою кредитних зобов`язань. За наведених обставин, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом установлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Правовідносини, що виникли між сторонами спору, є договірними відносинами, пов`язаними із отриманням позики та відповідальності за порушення взятих на себе позичальником зобов`язань, тому до їх правового врегулювання застосуванню підлягають норми Розділу ІІ «Загальні положення про договір» та Глави 71 Розділу ІІІ «Окремі види зобов`язань» Книги П`ятої «Зобов`язальне право» Цивільного кодексу України. Також, при розгляді вказаної цивільної справи суд ураховує загальні засади цивільного судочинства, зокрема принцип змагальності сторін, нормативне визначення якого надано у статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням стороною процесуальних дій покладено на кожну із сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Статтею 1054 Цивільного кодексу України регламентовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" (Закон № 1734-VII) договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 1734-VII договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 205 Цивільного кодексу України визначені вимоги до форми правочину, відповідно до вказаної норми регламентовано, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів регламентовані Законом України «Про електронну комерцію» (Закон № 675-VIII). Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч. 1 ст. 11 Закону № 675-VIII). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У свою чергу, частиною 5 статті 11 Закону № 675-VIII встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Вимогами ч. 8 ст. 11 Закону № 675-VIII передбачено, що у разі укладення електронного договору в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 675-VIII). Судом установлено, що 30 березня 2023 року між ТОВ «Селфі кредит» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 698147, який підписаний відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором 30.03.2023 о 18:20:48 год (а.с. 16-39). Відповідно до умов кредитного договору відповідачка отримала кредит у розмірі 5 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності. Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Кредит надається загальним строком на 420 днів (п. 1.2.-1.4. договору). Відповідно до п. 1.5. договору тип процентної ставки - фіксована. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 2,20 % в день та застосовується в межах всього строку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Знижена процентна ставка за користування кредитом становить 0,01 % в день та застосовується за умов, передбачених п. 1.5.2. договору. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби (п. 1.6. договору). Кредит надається позичальнику у безготівковій формі шляхом переказу на картковий рахунок за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] (п. 2.1 кредитного договору). Укладаючи кредитний договір, сторони погодили, що він укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача (п. 9.6. кредитного договору). Згідно довідки ТОВ «Селфі кредит» (а.с. 44) відповідачка [PERSON] , з якою укладений договір про надання споживчого кредиту № 698147від 30.03.2023, ідентифікована. Акцепт (договір) підписаний позичальницею із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором В232, відправленим на номер телефону [NUMBER] . Відповідно до інформації по картковому рахунку, наданої АТ КБ "Приватбанк" на виконання ухвали суду про витребування доказів, 30.03.2023 грошові кошти в сумі 5 000,00 грн були перераховані на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] , що свідчить про належне виконання позичальником умов кредитного договору, а саме перерахування відповідачці коштів за договором та спростовує доводи останньої щодо не отримання кредитних коштів. Починаючи з дати укладення договору 30.03.2023 до моменту звернення позивача до суду відповідачка умови вказаного договору не оспорювала, не зверталася із вимогою про визнання його недійсним чи неукладеним, доказів протилежного суду не надано. Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 698147від 30.03.2023 (а.с. 47-58) відповідачкою 29.04.2023 сплачено заборгованість за тілом кредиту - 0,01 грн та заборгованість за процентами за користування ним - 15,00 грн. 26.07.2023 останньою сплачені відсотки за користування кредитом у сумі 600,00 грн, 25.09.2023 - сплачені відсотки за користування кредитом у сумі 400,00 грн. Таким чином, загалом відповідачка сплатила заборгованість за тілом кредиту - 0,01 грн та заборгованість за процентами за користування ним - 1 015,00 грн. З розрахунку встановлено, що відповідачці первісним кредитором за період з 30.03.2023 до 29.04.2023 нараховані відсотки у сумі 15,00 грн за ставкою 0,01 % за день, які погашено [PERSON] 29.04.2023. Також відповідачкою сплачено 0,01 грн в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. У подальшому за період з 30.04.2023 до 01.02.2024 відповідно до п. 1.5.1. договору нараховані відсотки у сумі 30 580,00 грн за ставкою 2,2 % на день, з яких відповідачка 26.07.2023 сплатила 600,00 грн, 25.09.2023 сплатила 400,00 грн, а всього сплачено відсотки за кредитом у сумі 1 000,00 грн, тож заборгованість за відсотками становить 29 580,00 грн. Вказаний розмір відсотків відповідає як умовам укладеного сторонами договору, так і вимогам діючого на той час законодавства. Як установлено судом, оплата за тілом кредиту від відповідачки не надходила і заборгованість за тілом кредиту становить 4 999,99 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості за відсотками, з урахуванням часткового погашення відповідачкою, визначений позивачем вірно і становить 29 580,00 грн (30 580 грн-600,00 - 400,00 грн = 29 580,00 грн). Наведений розрахунок заборгованості детально і послідовно відображає тіло кредиту, розмір нарахованих відсотків за кредитом, строки нарахування та суми погашеної відповідачкою заборгованості, тому у суду немає сумнівів щодо належності наданого позивачем доказу. Відповідачка, не погоджуючись із наданим позивачем розрахунком, власних розрахунків заборгованості суду не надала, як не надала доказів на підтвердження погашення кредиту, що спростовує посилання останньої на відсутність заборгованості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України; (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). За змістом статей 514, 516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. З аналізу положень ч. 1 ст. 516 ЦК України випливає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом установлено, що 01.02.2024 ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-капітал» уклали договір факторингу № 01022024 (а.с. 59-68). Згідно умов укладеного договору ТОВ «ФК «Кредит-капітал» набуло статус нового кредитора та отримало право грошової вимоги відносно осіб, які являлися боржниками ТОВ «Селфі кредит». Згідно з актом приймання-передачі реєстру боржників від 01.02.2024 та витягом з реєстру боржників від 01.02.2024 до договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 ТОВ «ФК «Кредит-капітал» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання споживчого кредиту № 698147від 30.03.2023 у сумі 34 579,99 грн (а.с. 69-70). Надана суду платіжна інструкція № 74875 від 01.02.2024підтверджує внесення плати за договором факторингу № 01022024 від 01.02.2024(а.с. 71). Судячи зі змісту досудової вимоги за вих. № 23347648 від 14.11.2025 ТОВ «ФК «Кредит-капітал» повідомило відповідачку [PERSON] про заміну кредитора, суму простроченої заборгованості та необхідність погашення кредитної заборгованості, направивши її за зареєстрованим місцем проживання боржниці (а.с. 72). Вказана досудова вимога щодо сплати боргу, судячи з усього, проігнорована і залишена відповідачкою поза увагою, доказів протилежного суду не надано. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку, що відповідачка допустила порушення умов укладеного договору, що має наслідком порушення прав позивача як нового кредитора у вказаному зобов`язанні, і таке порушене право підлягає судовому захисту. Ухилення відповідачки від виконання взятих на себе обов`язків є підставою для відновлення порушеного права позивача у судовому порядку. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам ст. 16 ЦК України. Вимога відповідачки про звільнення її від нарахованих процентів у зв`язку із тим, що її чоловік [PERSON] брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а отже має пільги у відповідності до положень п. 15 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на підтвердження чого надана довідка № 1673/4354 від 31.07.2025 та копія свідоцтва про шлюб від 11.08.2012, є необґрунтованою, що обумовлюється таким. 18.05.2024 набрали чинності зміни до частини 15 статті 14 закону "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", відповідно до яких військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Матеріалами справи установлено, що договір про надання споживчого кредиту № 698147укладений відповідачкою 30.03.2023, строк дії договору закінчився 01.02.2024 з укладенням договору факторингу, а отже припинилося нарахування відсотків за кредитом. З наданої довідки № 1673/4354 від 31.07.2025 установлено, що [PERSON] в період з 25.08.2024 до 13.03.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у Суджанському районі, Курської області, РФ. Зважаючи на те, що станом на 25.08.2024(початок участі [PERSON] у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України) [PERSON] зобов`язувалася виконати кредитні зобов`язання за укладеним договором, то положення вказаної статті Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не підлягають застосуванню до даних правовідносин. Ураховуючи наведене під час розгляду справи установлено, що після укладення договору [PERSON] взяті на себе зобов`язання у частині повернення боргу та відсотків за користування кредитними коштами не виконала у повному обсязі, у зв`язку із чим у неї виникла заборгованість перед первісним кредитором. Після відступлення права вимоги на користь позивача у справі ТОВ «ФК «Кредит-капітал» невиконання нею наявних боргових зобов`язань є порушенням прав позивача, що стало підставою звернення до суду. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає положенням ст. 16 ЦК України, тому позов підлягає до задоволення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких у зв`язку із задоволенням позову понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн підлягають стягненню із відповідачки. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн суд дійшов таких висновків. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 ч. 3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У розумінні ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. Відповідно до висновків Верховного Суду у постановах у справах № 922/445/19 від 03.10.2019 та № 329/766/18 від 02.09.2020 витрати на оплату правничої допомоги підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх сторона вже сплатила чи ще має сплатити. З матеріалів справи суд установлено, що між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в особі [PERSON] та Адвокатським об`єднанням «Апологет» в особі адвоката, керуючого партнера Усенка М. І., був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025. Відповідно до п. 2.3 вказаного договору вартість наданих послуг за 1 справу складає 8 000 грн без ПДВ (а.с. 77). Відповідно до акту № 579 наданих послуг від 10.11.2025 сторони узгодили надання Адвокатським об`єднанням правової (правничої) допомоги та прийняття послуг ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до положень укладеного ними договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 у розмірі 8 000 грн (а.с. 78). На виконання договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 та акту № 579 наданих послуг від 10.11.2025 надано детальний опис наданих послуг від 10.11.2025: усна консультація - 30 хвилин; ознайомлення з матеріалами кредитної справи - 2 години; погодження правової позиції клієнта у справі - 30 хвилин; складання позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта - 3 години 30 хвилин; подання до суду позовної заяви. Усього витрачено 6 годин 30 хвилин (а.с. 79). Суд погоджується, що наведені у розрахунку витрати дійсно пов`язані з розглядом справи. Ураховуючи, що відповідачка заяву про зменшення суми витрат на правничу допомогу не подавала, беручи до уваги критерії реальності, розумності розміру витрат на правничу допомогу, обставин даної справи, яка розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, ураховуючи фінансовий стан сторін, суд дійшов висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, з відповідачки на користь позивача в сумі 8 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved