Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

03 листопада 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 30.08.2024 року відповідач [PERSON] уклала із ТОВ «МАКС КРЕДИТ» кредитний договір №00-9938070 на суму 6000,00 грн., у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач [PERSON] підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 21897. 30.08.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТГІД» на платіжну картку № 5457-08XX-XXXX-2099. 16.04.2025 року між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином, відповідно до Реєстру Боржників №Б/Н від 16.04.2025 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі (Додаток №11, № 12), до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача. Оскільки Реєстр Боржників №Б/Н від 16.04.2025 до Договору Факторингу 1 містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, надано Витяг з Реєстру Боржників, що містить лише дані Відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 17007,00 грн., яка складається з 6000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 8507,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 2500,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Відтак, відповідно до позовних вимог, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Юніт Капітал» за кредитним договором №00-9938070, яку позивач просив стягнути із відповідача. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 12.11.2025 року провадження по справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, що передбачено ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки дана справа підпадає під ознаки малозначної справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, при зверненні до суду з позовом просив про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання призначене на 11.12.2025 року не з`явилась, звернулась до суду з клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю в правовій допомозі. В судове засідання призначене на 29.01.2026 року також не з`явилась, звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи узв`язку зі складними погодними умовами. Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду остання не подавала. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 30.08.2024 року відповідачка [PERSON] уклала із ТОВ «МАКС КРЕДИТ» кредитний договір №00-9938070 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідачка [PERSON] підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 21897. Позивач в позовних вимогах зазначає, що відповідачу [PERSON] на підставі укладеного кредитного договору №00-9938070, надано кредит на суму 6000,00 грн., однак відповідно договору кредитної лінії №00-9938070 від 30.08.2024 року сума ліміту кредитної лінії складає: 5000,00 грн., строк дії кредитної лінії 360 календарних днів. Також, відповідно до додатку до підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів від 24.04.2025 р., первісний кредитор 30.08.2024 року виконав свій обов`язок та перерахував відповідачу, шляхом ініціювання через банк провайдер, грошові кошти у розмірі: 5000,00 грн. на банківську карту відповідача яку вказала в заявці при укладенні кредитного договору № 5457-08XX-XXXX-2099. Відповідно до ухвали суду про витребування доказів від 12.11.2025 року, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомив, що на ім`я [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , було емітовано платіжну карту № [NUMBER] . Згідно виписки по даній картці за період з 30.08.2024 по 04.09.2024 року [PERSON] було перераховано грошові кошти в сумі 5000,00 грн. 16.04.2025 року між первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Таким чином, відповідно до Реєстру Боржників №Б/Н від 16.04.2025 до Договору Факторингу 1 та Акту приймання-передачі (Додаток №11, № 12), до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача. Оскільки Реєстр Боржників №Б/Н від 16.04.2025 до Договору Факторингу 1 містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, надано Витяг з Реєстру Боржників, що містить лише дані Відповідача (інші відомості були приховані за допомогою технічних засобів з метою захисту від неправомірного розповсюдження персональних даних інших осіб). Відповідно до Виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 00-9938070 від 30.08.2024 року, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем, на момент подання позовної заяви, становить 17007,00 грн., яка складається з: 6000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 8507,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 2500,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Однако в позовних вимогах позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 00-9938070 від 30.08.2024 року у розмірі 14507,00 грн. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно за статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним (що відповідає належному виконанню відповідно до ст. 516 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Встановлено, що ТОВ «Юніт Капітал» має право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №00-9938070 на підставі укладеного договору факторингу №16042025-МК/ЮнітКапітал від 16.04.2025 року. Розрахунок заборгованості за кредитним договором №00-9938070, наданий суду позивачем, а також виписка по рахунку № [NUMBER] за період з 30.08.2024 04.09.2024 від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» є належними та допустимими доказами, стосовно надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, нарахуванням відсотків. Тому, суд вважає неможливим виходити за міжі позовних вимог, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованості за кредитним договором №00-9938070 від 30.08.2024 року в розмірі 14507,00 грн. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «Юніт Капітал» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Юніт Капітал» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом в сумі 14507,00 грн., підлягають задоволенню. Згідно до ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. та 7000,00 грн. на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані, зокрема, з витратами на професійну правничу допомогу, які пов`язані з розглядом справи. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з позовом до [PERSON] понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 гривень. Як слідує з матеріалів справи між позивачем та адвокатським бюро «Соломко та партнери» 10.09.2025 року укладено договір №10/09/25-02, згідно умов якого Адвокатське бюро надає правову допомогу позивачу. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до акта прийому-передачі, що є невід`ємною частиною договору, вартість юридичних послуг становить 7000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved