Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

30.07.2025 року представник [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, визначення проживання дитини з бабою, встановлення над дитиною опіки та стягнення аліментів на утримання дитини. Просить звільнити від сплати судового збору оскільки вона звернулась із позовом про захист прав та інтересів онуки, яка також є дитиною з інвалідністю. Також просив витребувати докази. Позов обґрунтовано тим, що позивачка є бабусею [PERSON] , [INFO] . Батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] , які з 2013 року фактично припинили шлюбні відносини. Батьки дитини спільно з нею проживають, не цікавляться її здоров`ям, не приділяють належної уваги її вихованню та розвитку. Батьки не знають що дитина потребує постійного лікування, оскільки є дитиною з інвалідністю та хворіє на тяжку хворобу. У зв`язку із чим позивач просить позбавити [PERSON] , [PERSON] батьківських прав відносно їх доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з кожного із батьків на утримання доньки аліменти у розмірі 40% від їх місячного заробітку та призначити позивача опікуном. Ухвалою суду від 25.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання на 17.09.2025 за правилами загального позовного провадження, витребувано докази. 17.09.2025 справу знято з розгляду на 08.10.2025. Ухвалою суду від 08.10.2025 продовжено строк підготовчого провадження, та відкладено розгляд на 05.11.2025. 05.11.2025 справу знято з розгляду на 04.12.2025. Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 04.12.2025 витребувано докази. Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 04.12.2025 закрито підготовче судове засідання, призначено судове засідання на 20.01.2026. 20.01.2026 справу було знято з розгляд на 04.02.2026. Позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник позивача в судовому засіданні просив задовольнити позов, щодо ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив до суду не подали. Представника третьої особи - виконавчого комітету Покровської районної у місті ради в особі служби у справах дітей, в судовому засіданні не заперечувала щодо позовних вимог [PERSON] . Подала суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно доньки та призначення опікуном [PERSON] . Представника третьої особи виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність з урахування наданих пояснень. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Суд, сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів, встановив, що позивачка є матір`ю відповідачки, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 12 зворот). 30.07.2011 між відповідачами було укладено шлюб (а.с.62-63). [INFO] народилась [PERSON] (а.с.14). Згідно посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є дитиною з інвалідністю та потребує постійного лікування (а.с.13, 21-29). Згідно характеристики виданої КГ № 52 «Діалог» КМР на родину [PERSON] від 22.07.2024, дитина проживає з бабусею за адресою : [ADDRESS] , батько та мати з ними не проживають. Дитина охайна та забезпечена всім необхідним для навчання. Мати кілька разів телефонувала класному керівнику (а.с.15) Згідно психологічної характеристики виданої КГ № 52 «Діалог» КМР [PERSON] від 22.07.2024, дитина проживає з бабусею, відкрита, щира, комунікабельна. Дитина позитивно відносить до себе, навчання, однокласників, педагогів, має певні здібності. Дитина бачила як мати вживала алкогольні напої та проявляла агресію до баби. За методикою «незакінчених речень» характеризує маму й тата і їх ставлення до себе негативно (а.с.16). 17.07.2024 позивачка звернулась до виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, з вимогою щодо надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачів відносно їх доньки, проте їй було роз`яснено щодо порядку складення такого висновку (а.с. 18). [PERSON] зверталась до виконавчого комітету Покровської районної у місті ради, щодо проведення профілактичної бесіди із [PERSON] , проте їй було роз`яснено, що бесіду не було проведено оскільки за адресою проживання їм ніхто двері не відчинив (а.с. 19). Відповідно акту обстеження умов проживання від 22.10.2024, позивачка проживає разом із онукою за адресою : [ADDRESS] , умови проживання задовільни, дитина забезпечена всім необхідним (а.с. 20). Відносно [PERSON] відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення аліментів (а.с.30). Згідно відповіді Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (м. Дніпро) Державної податкової служби України, [PERSON] отримує дохід від УПРАВЛІННЯ ПРАЦІ ТА СОЦІАЛЬНОГО ЗАХИСТУ НАСЕЛЕННЯ ВИКОНКОМУ ПОКРОВСЬКОЇ РАЙОННОЇ В МІСТІ РАДИ (а.с.93-96). Згідно витребуваних відомостей з ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, [PERSON] зверталася до поліції з питань притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] та [PERSON] за невиконання батьківських обов`язків, проте їх місце знаходження не вдалося встановити (а.с. 98-108). [PERSON] зверталась до виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, щодо проведення профілактичної бесіди із [PERSON] , проте їй було повідомлено, що бесіду не було проведено оскільки за адресою проживання їм ніхто двері не відчинив (а.с. 125,126). Також, з виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради було витребувано висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , проте оскільки за останнім відомими місцем поживання [PERSON] не мешкає, висновок надати неможливо. А тому вважає за необхідне залишити ухвалення рішення на розсуд суду, з урахуванням найкращого для дитини (а.с. 171,172). Згідно витребуваних відомостей з ВП № 5 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, [PERSON] притягалась до адміністративної відповідальності у 2024 році за ст. 183 КУпАП, у 2020 році за ч. 1 ст. 178 КУпАП, за ст. 183 КУпАП, за ст. 173 КУпАП. З заявою про невиконання батьківських обов`язків [PERSON] ніхто не звертався (а.с. 128). Згідно висновку виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 14.11.2025 р., останні вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] (а.с.148-149). У висновку виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 23.12.2025 р., зазначено, що у письмових поясненнях від 25.09.2025 малолітня [PERSON] зазначила, що проживає разом з бабусею, яка її утримує, купує все необхідне для життя. Маму бачила в останнє в 2024 році, а з батьком бачилась у 2023 році. Батьки не вітають її зі святами, не дарують подарунків, згодна з позбавленням їх батьківських прав (а.с.154). Згідно висновку виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 13.01.2026 р., на підставі п.п.41, 42 Постанови КМУ від 24.09.2008 № 866, представник третьої особи вважає доцільним встановлення піклування над неповнолітньою [PERSON] , [INFO] та призначити піклувальником [PERSON] (а.с. 178). Оцінка суду. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: поважати дитину. Судом встановлено, що [PERSON] після народження доньки деякий час проживала разом з позивачкою, проте батько дитини з ними ніколи не проживав. Фактично диною та її розвитком займається позивачка з самого її народження. Бабуся слідкує за здоров`ям дитини, займається її розвитком, матеріально забезпечує. Згідно висновку виконавчого комітету Покровської районної у місті ради від 14.11.2025 р., останні вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Що стосується висновку виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] то, висновок не надано, оскільки встановити місце знаходження [PERSON] не вдалося, останній за місцем реєстрації не проживає. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п. 8 ст. 7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Суд також зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Проте, не дивлячись ні на що відповідачі тривалий час не вживають ніяких дій для виконання своїх батьківських обов`язків відносно їх доньки. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом під час розгляду справи встановлено, що батьки дитини не займаються вихованням доньки, не цікавиться її життям та духовним розвитком, дитина проживає з бабусею, котра займається її вихованням та матеріально забезпечує. Таким чином, враховуючи те, що відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків, суд вважає, що позивач довів та надав суду докази, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батьків по відношенню до дитини батьківських прав. Разом з тим, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідачі не позбавлені права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Стосовно вимог про призначення опікуном [PERSON] слід зазначити наступне. Згідно до ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Водночас, суд враховує практику ЄСПЛ у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» , згідно якої ЄСПЛ акцентував про те, що, по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному і стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування, ст. 60 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 243, 244 Сімейного кодексу України опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Не можуть бути опікунами, піклувальниками дитини особи, зазначені в статті 212 цього Кодексу. Відповідно до Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 № 34/166/131/88, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Згідно з п. п. 1,2 Правил опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88, опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Згідно ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки та піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Оскільки на момент ухвалення рішення [PERSON] виповнилось чотирнадцять років, то їй може бути встановлений піклувальник, а не опікун. Так, судом встановлено, що [PERSON] є рідною бабусею неповнолітньої [PERSON] , виявила своє бажання бути її піклувальником, може виконувати обов`язки піклувальника за станом здоров`я, забезпечена житлом. Передбачених законом перешкод щодо призначення [PERSON] піклувальником судом не встановлено. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів аліментів у розмірі 40% від їх заробітку, на утримання доньки, суд приходить до наступного висновку. На підставі положення ч. 3 ст. 166 СК України, відповідно до якого при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, суд вважає доцільним вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч. 2 ст.51 Конституції України, ст. 180 СК України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов`язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ст. 181 СК України. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Таким чином, передбачених законом підстав для звільнення відповідачів від обов`язку утримання неповнолітньої дитини судом не встановлено. Оскільки відповідач не виконує у відношенні своєї малолітньої доньки передбачені сімейним законодавством батьківські обов`язки по її утриманню, чим порушують право дитини на достатній рівень життя, тому є необхідність у стягненні з них аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, норми СК України, ЦПК України, не передбачають визначення розміру аліментів у відсотковому співвідношенні, натомість оперують поняттям частки від доходу. З урахуванням викладеного, а також зважаючи на те, що заявлений розмір аліментів у 40 % є еквівалентним 2/5 частини заробітку (доходу) відповідачів, суд доходить висновку про необхідність визначення розміру аліментів саме у частці - 2/5, що відповідає вимогам сімейного законодавства та принципу правової визначеності. Суд зазначає, що стандартний розмір аліментів на одну дитину складає 1/4 частину доходу має орієнтовний характер і застосовується за відсутності обставин, які обґрунтовують відступ від нього. У даному випадку наявність тяжкого захворювання дитини, необхідність постійного лікування, а також фактичне перебування дитини на утриманні особи похилого віку, свідчать про підвищені та постійні витрати, які істотно перевищують звичайні витрати на утримання дитини. За таких обставин суд доходить висновку, що визначення аліментів у розмірі 2/5 частини заробітку (доходу) відповідачів є обґрунтованим, пропорційним та таким, що відповідає найкращим інтересам дитини, з урахуванням її стану здоров`я та фактичних умов утримання. Визначення аліментів у розмірі 2/5 частини доходу є пропорційним, не перевищує максимальну частку, яка застосовується судами при вирішенні спорів щодо утримання дітей, та відповідає статті 182 Сімейного кодексу України, згідно з якою при визначенні розміру аліментів враховуються інтереси дитини та матеріальне становище платника аліментів. Тому, з метою захисту майнових прав дитини суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача аліменти в розмірі 2/5 частини всіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи з 30.06.2025 року, до її повноліття, на користь піклувальника дитини бабусі [PERSON] . У частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, рішення підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені повністю і вона була звільнена від сплати судового збору за три позовні вимоги, суд стягує з кожного відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1816.80 грн. (із розрахунку 1211,20*3/2). З урахуванням викладеного,

Outcome: approved