Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

ТОВ ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ (далі - Товариство) звернулося до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути на свою користь заборгованість за надані послуги у розмірі 6 615,92 грн. за період з 01.06.2021-01.09.2025. Свої вимоги обґрунтовує тим, що впродовж зазначеного вище періоду Товариством надавалися послуги з управління (поводження) побутовими відходами усім споживачам на території м.Калуша та Калуської об`єднаної територіальної громади, в тому числі й відповідачу. Будь-яких претензій від [PERSON] щодо кількості та якості наданих послуг Товариство не отримувало, натомість відповідачем станом на 01.09.2025 заборговано 6 615,92 грн. належної до сплати суми за надані послуги. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області скасовано наказ № 345/1408/25 від 27.03.2025 про стягнення з відповідача заборгованості за відповідні послуги, внаслідок чого Товариство змушене звернутися до суду в порядку позовного провадження про стягнення цієї заборгованості, яка після скасування наказу зросла. У грудні 2024 року відповідачу надіслано досудову вимогу про необхідність погашення боргу із зазначенням розміру останнього, однак така вимога адресатом проігнорована. В період виникнення боргу діяли закони України Про житлово-комунальні послуги, Про відходи та Про управління відходами, які зобов`язували індивідуальних споживачів як утворювачів побутових відходів укладати договори з виконавцями послуг та вносити в установленому порядку та розмірах плату за надані послуги. В лютому 2021 року між Товариством як виконавцем та виконкомом Калуської міської ради Івано-Франківської області укладено договір, який зобов`язував Товариство укласти з індивідуальними споживачами договори про надання послуг поводження з побутовими відходами за формою і змістом, що визначений Типовим договором. Згодом, 30.04.2021 у друкованому засобі масової інформації та на вебсайті органу місцевого самоврядування опубліковано оферту до Публічного договору про надання послуг поводження з побутовими відходами за відповідним інтернет-посиланням. Оновлений Публічний договір, Типовий договір з управління побутовими відходами також публікувалися на вебсайтах органу місцевого самоврядування і виконавця послуг. Відтак, споживач [PERSON] починаючи з 01.06.2021 перебувала у договірних відносинах з Товариством згідно з умовами Публічного договору про надання послуг поводження з твердими побутовими відходами. Покликаючись на окрему прецедентну практику Верховного Суду щодо особливостей виникнення правовідносин про надання виконавцями послуг з управління (поводження) побутовими відходами на підставі публічної оферти, враховуючи відсутність письмової відмови споживача від укладення договору про надання цих послуг, Товариство просить позов задовольнити. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.10.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 30.10.2025 представником відповідача, адвокатом Коваленко О.В., подано відзив на позовну заяву, просить суд ухвалити рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Цитуючи вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 №2189-VIII (далі - Закон № 2189), автор відзиву наголосила на обов`язковості публікації публічного договору про надання послуг з управління (поводження) побутовими відходами, до якого може приєднатися або відмовитися кожен споживач цієї послуги, проте не пояснила, яким чином зазначене відноситься до обставин цієї справи. На переконання представника, Товариством не надавалися послуги, тому й претендувати на їх оплату позивач не може. Крім того, з відповідачем не укладено договір про надання житлово-комунальної послуги. Судові засідання у справі неодноразово відкладися з незалежних від суду причин, в тому числі за клопотанням сторони відповідача. У останньому судовому засіданні представники сторін підтримали та заперечили позовні вимоги з підстав, викладених у поданих до суду заявах по суті справи. Відповідач [PERSON] пояснила суду, що тривалий час ні вона, ні чимала кількість її сусідів не користувалися послугами Товариства. Побутові відходи насипали в облаштоване ними місце, яке функціонувало роками. У певні проміжки часу власними силами захоронювали згромадження цих відходів. Так само вона останнього разу (точний час не повідомила суду) після капітального ремонту належного їй житлового будинку самостійно здіснювала вивезення та захоронення будівельного сміття. На вулицю, де проживає відповідач, спеціальна техніка Товариства не заїжджала, тому позивач не може претендувати на оплату якихось послуг. Підтвердила в судовому засіданні, що отримувала квитанції від Товариства з відповідними сумами нарахувань, проте не реагувала. Після отримання вимоги про необхідність сплати боргу звернулася до Товариства із заявами, але які саме це були заяви суд не повідомила. Просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши наявні матеріали справи, суд доходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав. Відповідно до ч.1 статті 1 Закону № 2189 житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з приписами ст.5 Закону № 2189 до житлово-комунальних послуг належать в тому числі послуги з управління побутовими відходами. Частиною 1 ст.19 Закону № 2189 встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (ч.1,2 ст.20 Закону). Враховуючи наведене, обов`язок з укладання договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Згідно з п.1 ч.2 ст. 21 Закону № 2189 виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою (ст. 32 ч.1,2,4 Закону). Зі змісту ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) також вбачається, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Пунктом 5 ч.3 ст. 20 Закону № 2189 на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18). З аналізу ст. 11,319,322,509,526,610 ЦК України та відповідних положень Закону №2189 вбачається, що кожен власник житлового приміщення та повнолітні дієздатні члени його сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннми щодо здійснення оплати за надані житлово-комунальні послуги. Відсутність окремо підписаного договору між споживачем та виконавцем житлово-комунальної послуги, в тому числі послуги з управління побутовими відходами, не є підставою для звільнення споживача від здійснення оплати на фактично надані послуги, які підтверджені документально. Суд встановив, що 30.04.2021 в друкованому засобі масової інформації - газеті Вісті Калущини (№ 16(800) опубліковано Публічний договір про надання послуг з поводження з побутовими відходами, яким встановлено порядок та умови надання Товариством як виконавцем такої послуги, що визначений на конкурсних засадах органом місцевого самоврядування, послуги з управління побутовими відходами споживачам фізичним особам на території Калуської міської територіальної громади. Як безпосередньо вказано у тексті цього договору такий укладено з урахуванням ст. 633,634,641,642 ЦК України. Текст цього договору також додано до матеріалів справи Товариством, який датований 26.04.2021 та є ідентичним до опублікованого в друкованому ЗМІ. Відповідний договір розміщено на вебсайті Товариства з можливістю вільного завантаження його змісту як з інформаційного ресурсу виконавця, так і виконавчого комітету Калуської міської ради (а.с.6-12). Згідно з наданими Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Калуської міської ради знеособленими даними, за місцем проживання відповідача зареєстроване місце проживання чотирьох фізичних осіб, що відповідає розрахунку заборгованості за надані послуги поводження з побутовими відходами в період з 01.06.2021 до 01.09.2025., який надано Товариством до матеріалів справи. До того ж, відповідний розрахунок містить чіткі відомості щодо розмірів затверджених у встановленому порядку для виконавця тарифів за відповідні послуги із розрахунку кількості мешканців житлових приміщень, фактичної наявності пільг та внесених споживачем послуг щомісяця впродовж періоду виникнення боргу, який станом на 01.09.2025 складає 6 615,92 грн. (а.с.26, 33). Досліджуючи зміст відповідного розрахунку суд відзначає, що 30.12.2024 відповідачем подано заяву до Товариства (а.с.21), в якій [PERSON] просила лише змінити існуючі нарахування за послуги з вивезення сміття із розрахунку чотирьох на трьох осіб, мотивуючи це тим, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає, а [PERSON] перебуває за кордоном. Крім того, надала копію свідоцтва про смерть чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.25). Водночас, до заяви про зміну щомісячних нарахувань на майбутнє будь-яких підтверджуючих документів надано не було. Що стосується зменшення кількості зареєстрованих у житловому будинку осіб у зв`язку зі смертю [PERSON] , то покійного чоловіка відповідачки [INFO] знято з реєстрації місця проживання, натомість у цьому ж місяці зареєстроване місце проживання онука відповідачки [PERSON] , [INFO] , що не вплинуло на правильність розрахунків в цілому залежно від кількості зареєстрованих у житлового приміщення осіб. Товариством надано до матеріалів справи (а.с.24-58) належним чином засвідчені копії рішень виконкому Калуської міської ради щодо визначення: виконавця послуг з вивезення побутових відходів (№ 81 від 17.03.2021), норм відповідних послуг, розрахунковою одиницею щодо яких виступає кількість мешканців та вид об`єкта утворення ТПВ (№ 270 від 01.12.2020), тарифів на послуги з поводження побутовими відходами для мешканців житлових будинків індивідуальної забудови (№ 110 від 20.04.2021, №54 від 29.03.2022, №142 від 12.07.2022, №27 від 13.02.2025), погоджених між виконавцем та виконавчим органом місцевого самоврядування графіків вивезення ТПВ з території Калуської міської територіальної громади (№ 222 від 27.07.2021, №213 від 27.09.2022). Будь-яких доказів відмови споживача за вказаною вище адресою від отримання послуг з управління побутовими відходами, висловлених у встановленому порядку, в матеріалах справи немає. Дійсно, у розрахунку заборованості за підсписом директора Товариства допущено помилки в частині зазначення розміру тарифу 55,55грн/особу за період березень-серпень 2025 року, що суперечить встановленому розміру тарифу в додатку 5 до рішення виконавчого комітету Калуської міської ради № 27 від 13.02.2025 для населення сіл Калуської міської територіальної громади з 01.03.2025 (а.с.53), однак загальна сума щомісячного нарахування відповідає затвердженому тарифу 48,25грн/особу (48,25х4=193грн). Таким чином, між ТОВ «ЕКО-ПРИКАРПАТТЯ» та відповідачем виникли договірні відносини щодо надання послуг з управління побутовими відходами. Товариство надавало відповідачу послуги з управління побутовими відходами, проте останній не виконував свої зобов`язання щодо своєчасної оплати за відповідні послуги. Ухвалюючи рішення про стягнення боргу з [PERSON] суд зазначає, що відповідно до приписів ст.322 ЦК України власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше на встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зоов`язаний брати участь у витратах щодо утримання спільного майна,утримання та збережння спільного майна, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними зі спільним майном. Незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання спільного майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотньої вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників, який сплатив кошти, спрямовані на утримання спільного майна, в подальшому може пред`явити іншому із співвласників вимогу про стягнення в порядку регресу коштів, сплачених на утримання спільного майна, відповідно до частки останнього у спільній власності. Висновки з приводу застосування відповідних положень ЦК України сформульовані у постанові Верховного Суду від 13.03.2019 (справа №521/3743-17-ц), що є актуальною та підлягає застосуванню всіма судами загальної юрисдикції України як обов`язкова. Крім того, згідно з приписами ст.156 Житлового кодексу України члени сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов`язок виникає у випадках, встановлених законом або договором, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. При цьому, кредитор має право вимагати виконання обов`язку повністю або частково як від усіх солідарних боржників разом,так і окремо від будь-якого з них (ч.1 ст.543 ЦК України). Наявність солідарного зобов`язання усіх дієздатних осіб, які проживають/зареєстровані у житлі споживача, прямо встановлена також у ч.3 ст.9 Закону №2189. За встановлених у цій справі обставин вбачається, що [PERSON] є споживачем послуги з управління (поводження) побутовими відходами та одним із солідарних боржників за зобов`язаннями щодо оплати цієї послуги, яка надавалася Товариством починаючи з червня 2021 року до 01.09.2025. Стягнення з відповідача документально підтвердженої суми боргу за надані послуги не позбавить [PERSON] права стягнути на її користь в порядку регресу з інших дієздатних та повнолітніх членів сім`ї, які проживають за відповідною адресою житлового будинку, понесених витрат на оплату послуг поводження з побутовими відходами. Відповідачем не надано до матеріалів справи належних та допустимих доказів щодо перебування у її та/або інших членів сім`ї спільній власності житлового будинку, клопотань про залучення до участі в справі співвідповідачів як солідарних боржників за вимогами про сплату боргу стороною відповідача також не подано. Крім того, суд враховує, що споживач має право не оплачувати вартість комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження такого факту (п.6 ч.1 ст.7 Закону № 2189). Проте споживач повинен завбачливо подбати, повідомивши надавача (виконавця) комунальних послуг, що він та (або) інші особи будуть і (або) є тимчасово відсутніми в належному їм житловому приміщенні з метою звільнення від оплати цих послуг чи здійсненні їх перерахунку за минулий період. Але відповідач у цій справі не повідомив Товариство про свою тимчасову відсутність (або інших зареєстрованих у домоволодінні осіб), письмових доказів з даного приводу в матеріалах справи також немає. Вирішуючи зазначений спір суд виходить також із того, що відповідно до приписів ст.35-1 Закону України Про відходи від 05.03.1998 № 187/98-ВР, який втратив чинність у зв`язку з прийняттям Закону України Про управління відходами від 20.06.2022 № 2320-ІХ, виконавця послуг з вивезення побутових відходів визначає орган місцевого самоврядування на конкурсних засадах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Власники або наймачі, користуваачі джерел утворення побутових відходів укладають договори з виконавцем послуг з вивезення побутових відходів, злдійснюють оплату послуг з поводження з побутовими відходами та забезпечують роздільне збирання побутових відходів. Відповідно до ст.12 Закону № 2189 надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Такі договори укладаються на основі типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими органами. Істотними умовами договору про надання житлово-комунальної послуги є, зокрема, вимоги щодо якості послуг, відповідальності сторін за порушення договору тощо. Публічні договори приєднання про надання комунальних послуг з власниками індивідуальних (садибних) житлових будинків вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту цього договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або вебсайті виконавця такий власник не вчинив дій щодо відключення (відмови) від комунальної послуги (ч.5 ст.13 Закону № 2189). Статтею 25 Закону № 2189 додатково врегульовані особливості укладення договору про управління побутовими відходами з виконавцем послуги, який визначається у встановленому законодавством порядку. При цьому, на споживача прямо покладено обов`язок укласти договір про надання цієї послуги із виконавцем. Відповідно до п.24 Правил надання послуги з управління побутовими відходами та типових договорів про надання послуги з управління побутовими відходами, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2023 № 835, послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання послуги з управління побутовими відходами відповідно до статей 13 і 14 Закону України Про житлово-комунальні послуги, в тому числі за моделями організації договірних відносин: індивідуальний договір (публічний договір приєднання) - укладається з індивідуальним споживачем відповідно до типового індивідуального договору про надання послуги з управління побутовими відходами; колективний договір - укладається від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою за рішенням співвласників відповідно до типового колективного договору про надання послуги з управління побутовими відходами. У цій справі судом не встановлено будь-яких порушень, які б вказували на недотримання порядку укладення публічного договору (приєднання) між Товариством та відповідачем. Відповідач постійно стверджувала в суді, що Товариством не надавалися послуги з управління (поводження) побутовими відходами, що спростовується дослідженими судом та належним чином засвідченими копіями шляхових листів (а.с.76-133) про щотижневий виїзд спеціального транспорту виконавця цієї послуги в с.Довге-Калуське зі збиранням побутових відходів споживачів у тому числі на [ADDRESS] . При цьому, відповідний транспорт обладнаний GPS-трекерами, які чітко позначають кількість місць зупинки для збору побутового сміття мешканців відповідного населеного пункту. Згідно з вимогами ч.1,5,6 ст. 27 Закону № 2189 у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. Виконавець комунальної послуги або управитель (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) зобов`язаний прибути на виклик споживача у строки, визначені в договорі про надання послуги, але не пізніше ніж протягом однієї доби з моменту отримання повідомлення споживача. Акт-претензія складається виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) та споживачем і повинен містити інформацію про те, в чому полягало ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальної послуги або послуги з управління багатоквартирним будинком, дату (строк) її ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості, а також іншу інформацію, що характеризує ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості. У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Право споживача на усунення виконавцем виявлених недоліків комунальної послуги безпосередньо закріплене у п.11 Публічного договору про надання послуг з поводження з побутовими відходами, зміст якого досліджувався судом раніше (а.с.7). Попри твердження сторони відповідача щодо ненадання послуг Товариством в період виникнення боргу, у матеріалах справи немає жодних доказів, які б підтверджували висловлені та оформлені у встановленому порядку претензії споживача з даного приводу. Тому відповідні аргументи судом також відхиляються. Навпаки, відповідач у справі зверталася із заявою 30.12.2024 до Товариства, в якій просила зважити на кількість членів її сім`ї при здійсненні щомісячних нарахувань на майбутнє, фактично визнавши реальне надання цих послуг. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь Товариства підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Outcome: approved