Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

09.10.2025 року Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Хустської міської ради звернувся до Хустського районного суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов вимоги вмотивовано тим, що на профілактичному обліку служби у справах дітей перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як такий, що опинився у складних життєвих обставинах, у зв`язку з проживанням у сім`ї де мати дитини [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, та такий, що зазнав жорстокого поводження. 08.05.2025 на підставі оцінки потреб сім`ї дитину [PERSON] було взято на облік, як таку, що опинилася у складних життєвих обставинах, у зв`язку з проживанням у сім`ї де мати батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. 10.06.2025 до служби надійшло повідомлення лікаря загальної практики сімейної медицини щодо скоєння гр. [PERSON] насильства у сім`ї відносно цивільної дружини [PERSON] у присутності малолітнього [PERSON] . За результатом виїзду тимчасово поміщено матір та дитину до Денного центру соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства. 26.09.2025 до служби у справах дітей надійшов лист щодо відрахування гр. [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] у зв`язку із закінченням терміну перебування. 01.10.2025 до служби надійшов лист щодо [PERSON] , яка повторно постраждала від домашнього насильства з боку гр. [PERSON] та його матері. Згідно повідомлення, внаслідок вчиненого психологічного та фізичного відносно [PERSON] , через загрозу його повторення, остання покинула місце свого проживання залишивши малолітню дитину зі співмешканцем та його матір`ю, не зважаючи на те, що вони є кривдниками, що можна розцінювати як загрозу життю та здоров`ю. З метою перевірки даного факту працівниками служби 02.10.2025 було здійснено виїзд за місцем перебування малолітнього [PERSON] , за результатом якого складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини та виявлено безпосередню загрозу життю та здоров`ю малолітнього. Згідно акту малолітній [PERSON] перебував під наглядом співмешканця [PERSON] , який мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння сильний та різкий запах з ротової порожнини, мова уповільнена, поведінка збуджена, також у помешканні відчувався стійкий запах алкоголю. Хлопчик вів себе замкнуто та скуто. У зв`язку зі своїм віком дитина не могла повідомити про небезпеку та не просила допомоги. Під час огляду лікарем на грудній клітці виявлено відмітини, схожі на синці від пальців рук, наявні ознак погіршення стану здоров`я, низький рівень гігієни. На момент виїзду рейдової групи мати дитини відсутня. [PERSON] 08.10.2025 влаштовано до притулку для дітей. 07.10.2025 питання про позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] винесено на розгляд комісії з питань захисту прав дитини за результатом чого прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина. Відтак, оскільки мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, то відповідно до приписів ст.164 СК України, то ж підстави для позбавлення її батьківських прав. Окрім того, позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримання дитини, а отже є підстави для стягнення з відповідачки аліментів на утримання сина. Посилаючись на викладене просить суд: позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] ; стягнути з [PERSON] аліменти на користь малолітнього [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відзиву на позов відповідач [PERSON] не подавала. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позов та просила його задовольнити з підставі зазначених у позовній заяві. Щодо аліментів, то наразі заклад у якому буле перебувати малолітній чітко не визначений, а тому такі просить с стягнути на користь самого малолітнього [PERSON] . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового розгляду. Окрім того подала заяву у якій просить справу розглянути без її участі, не заперечує проти задоволення позову. Суд, заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави позовної заяви, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до приписів ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). При цьому при реєстрації актового запису про народження [PERSON] відомості про батька були внесені відповідно до частини 1 ст. 135 СК України (а.с.11). Згідно акту обстеження умов проживання від 02.10.2025 проведено обстеження умов проживання у [ADDRESS] . Встановлено, що житло складається з одноповерхового однокімнатного будинку, що облаштований меблями у занедбаному стані, санітарно-гігієнічний стан незадовільний, у помешканні холодно та брудно. Не створено належних умов для виховання, розвитку та проживання дитини. За цією. Адресою проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Встановлено, що внаслідок проживання у помешканні громадянина [PERSON] виявлено загрозу життю та здоров`ю малолітньої дитини [PERSON] (а.с.12). Цього ж дня складено акт №181 оцінки потреб сім`ї та висновок згідно яких основним чинниками складних життєвих обставин малолітнього [PERSON] є невиконання батьківських обов`язків, домашнє насильство, жорстоке поводження з дитиною (а.с.26-29). Відповідно до акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] від 02.10.2025 встановлено, що малолітній перебував під наглядом співмешканця [PERSON] , який мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння сильний та різкий запах з ротової порожнини, мова уповільнена, поведінка збуджена, також у помешканні відчувався стійкий запах алкоголю. Хлопчик вів себе замкнуто та скуто. У зв`язку зі своїм віком дитина не могла повідомити про небезпеку та не просила допомоги. Під час огляду лікарем на грудній клітці виявлено відмітини, схожі на синці від пальців рук, наявні ознак погіршення стану здоров`я, низький рівень гігієни. На момент виїзду рейдової групи мати дитини відсутня. Наявні ознаки незабезпечення дитини належним харчуванням, необхідною медичною допомогою, доглядом. У помешканні холодно, відсутня приготовлена їжа та запас продуктів, не виявлено ліків. Помешкання перебуває у антисанітарному стані. Є загроза життю та здоров`ю дитини (а.с.13-21). 03.10.2025 ВК Хустської міської ради (на підставі указаного акту проведення оцінки рівня безпеки дитини [PERSON] від 02.10.2025) прийнято рішення №491 про відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері [PERSON] (а.с.22). 08.10.2025 [PERSON] поміщено до притулку служби у справах дітей Закарпатської обласної державної адміністрації (а.с.23). Відповідно до характеристики Липчанського старостинського округу Хустської міської ради [PERSON] фактично проживає в с.Липча разом зі своїм цивільним чоловіком [PERSON] . Проживають у поганих стосунках, мають малолітнього сина [PERSON] , якого взагалі не виховують, не приділяють належної уваги. Дитина постійно недоїдає, не одягнена по сезону, не має кімнати для відпочинку. В приміщенні де проживає сім`я немає ванної кімнати. За час проживання в с.Липча, постійно конфліктують з сусідами, на цивільного чоловіка громадянки постійно надходять скарги, який зловживає спиртними напоями (а.с.25). Відповідно до висновку органу опіки та піклування ВК Хустської міської ради від 08.10.2025 року №02-12/2467, позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є можливим та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с.32-35). У даному висновку зазначено, що 08.05.2025 на підставі оцінки потреб сім`ї дитину [PERSON] було взято на облік, як таку, що опинилася у складних життєвих обставинах, у зв`язку з проживанням у сім`ї де мати батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. 10.06.2025 до служби надійшло повідомлення лікаря загальної практики сімейної медицини щодо скоєння гр. [PERSON] насильства у сім`ї відносно цивільної дружини [PERSON] у присутності малолітнього [PERSON] . За результатом виїзду тимчасово поміщено матір та дитину до Денного центру соціально-психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства. 26.09.2025 до служби у справах дітей надійшов лист щодо відрахування гр. [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] у зв`язку із закінченням терміну перебування. 01.10.2025 до служби надійшов лист щодо [PERSON] , яка повторно постраждала від домашнього насильства з боку гр. [PERSON] та його матері. Згідно повідомлення, внаслідок вчиненого психологічного та фізичного відносно [PERSON] , через загрозу його повторення, остання покинула місце свого проживання залишивши малолітню дитину зі співмешканцем та його матір`ю, не зважаючи на те, що вони є кривдниками, що можна розцінювати як загрозу життю та здоров`ю. З метою перевірки даного факту працівниками служби 02.10.2025 було здійснено виїзд за місцем перебування малолітнього [PERSON] , за результатом якого складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини та виявлено безпосередню загрозу життю та здоров`ю малолітнього. [PERSON] 08.10.2025 було невідкладно направлено до КНП «Хустська центральна лікарня ім.Віцинського О.П.» та влаштовано до притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської обласної військової адміністрації. Під час засідання комісії мати сказала, що не хоче займатися вихованням сина, так як він її дратує, вона не відчуває до нього материнської любові. До позову долучено також фототаблиці, які підтверджують неналежний антисанітарний стану мов проживання дитини (а.с.36-42). Також згідно листа притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської обласної військової адміністрації від 01.12.2025 за час перебування малолітнього [PERSON] мати [PERSON] в притулку дитину не відвідувала, життям та здоров`ям дитини не цікавилася. Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Також слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд повинен зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Повертаючись до обставин даної справ, суд констатує, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина [PERSON] впродовж тривалого проміжку часу, позаяк не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, дитина проживає у вкрай несприятливих умовах, які створюють загрозу для її життю та здоров`ю. Під час засідання комісії мати сказала, що не хоче займатися вихованням сина, так як він її дратує, вона не відчуває до нього материнської любові. Також з моменту поміщення дитини до притулку для дітей служби у справах дітей Закарпатської обласної військової адміністрації [PERSON] в притулку дитину не відвідувала, життям та здоров`ям дитини не цікавилася. Під час судового розгляду не вчинила жодних дій, які б могли свідчить про бодай якусь зацікавленість матері щодо долі дитину. На думку суду це, у сукупності із іншими обставинами справи, свідчить про те, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо і про наявність вини у її діях щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків. А отже наявні правові підстави для застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, і це не суперечитиме інтересам дитини. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, то з цього приводу суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У статті 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Якщо згідно з положеннями частин 3 і 4 ст. 60 ЦК України судом над дитиною встановлюється опіка чи піклування і опікуном призначається особа інша, ніж державний дитячий заклад, то аліменти необхідно стягувати на користь особи, що призначається опікуном або піклувальником. Згідно ч. 3 ст. 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 186 СК України, на органи опіки та піклування, покладаються обов`язки за заявою платника аліментів або за власною ініціативною перевіряти цільове витрачання аліментів. Згідно з ч. 2 ст. 243 СК України опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом. В силу ч. 2 ст. 244 СК України саме орган опіки та піклування вирішує питання про призначення дитині опікуна або піклувальника, також нормою ст. 246 СК України, на орган опіки та піклування покладається контроль за умовами утримання, навчання та виховання дитини, над якою встановлено опіку або піклування. Відповідно до ст. 245 СК України, якщо дитина постійно проживає у закладах охорони здоров`я, навчальному, або іншому дитячому закладі, функцію опікуна або піклування щодо неї покладається на адміністрацію цього закладу. Зважаючи на вищевикладені норми СК України, та системний аналіз глави 15, глав 16 та 19 СК України, суд приходить до висновку, що аліменти можуть стягуватися з батьків, або інших осіб, на утриманні яких перебувала дитина, безпосередньо на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, а також враховуючи положення ст. 183 СК України, зважаючи також на інформацію надану представником ООП, що наразі заклад у якому буле перебувати малолітній чітко не визначений, тобто неможливо чітко встановити хто саме буде призначений опікуном малолітнього [PERSON] , суд вважає за необхідне позов в цій частині задовольнити, та стягувати з [PERSON] аліменти на користь малолітнього [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, які слід перераховувати на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Узагальнюючи наведене суд констатує, що пред`явлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки у відповідності до п.14 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» при пред`явленні даного позову судовий збір не справляється, то такий слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved