Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У грудні 2024 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ТОВ «Діджи Фінанс» до [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що 10 липня 2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Фінанс» укладено договір про споживчий кредит № 10004098323, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн, строком на 30 календарних днів, з 10.07.2021 по 10.08.2021 зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. За умовами кредитного договору Товариство надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором. Відповідно до додаткової угоди про зміну умов даного договору сплата кредиту, комісії та проценти [PERSON] мав внести до 07.09.2021. Проте, відповідач належним чином свій обов`язок не виконав, внаслідок чого станом на 03.12.2024 року утворилася заборгованість у розмірі 35 908,00 грн., що складається з 10 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту; 25 908,00 грн заборгованість за відсотками. 05 вересня 2022 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанси» уклали Договір відступлення прав вимоги № 556/ФК-22, за яким відбулося відступлення права вимоги і за договором про споживчий кредит № 10004098323 від 10 липня 2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем, сума боргу 35 908,00 грн. З наведених підстав, посилаючись на невиконання [PERSON] умов договірних зобов`язань, ТОВ «Діджи Фінанс»просило стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 10004098323від 10.07.2021 у розмірі 35 908,00 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 грудня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Петришин Н.М. від 02 червня 2025 року прийнято справу до свого провадження, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином. У прохальній частині позовної заяви позивач ТОВ «Діджи Фінанс» просив, у разі неявки представника позивача, провести судове засідання за його відсутності,позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялася належним чином. Відзив не подав, причини неявки суду невідомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом Відповідно до Договору про споживчий кредит №10004098323 від 10 липня 2021 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Фінанс», відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн., строком на 30 календарних днів, з 10.07.2021 по 10.08.2021 з пролонгацією до 07.09.2021, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Згідно п. п. 2.2 проценти за користування кредитом, за період (з 10.07.2021 по 10.08.2021) складають 3 420,00 грн. в грошовому виразі (без врахування (тіла) кредиту та 3541.56 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника, за кредитний період зазначений в договорі складає 13 420,00 грн. Згідно п. п. 2.1 проценти за користування кредитом: 3 420,00 грн., які нараховуються за ставкою 2.14 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (базова ставка). На підтвердження факту виконання ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» договірних зобов`язань за вказаним вище кредитним договором позивачем надана довідка АТ «ПУМБ» №КНО-/55 від 02.08.2024, де підтверджено здійснення 10.07.2021 транзакції щодо перерахування коштів у розмірі 10 000 грн, номер картки [NUMBER] . 05 вересня 2022 року ТОВ «ФК «Інвест Фінанс » та ТОВ «Діджи Фінанси» уклали Договір відступлення прав вимоги № 556/ФК-22, згідно умов якого ТОВ «ФК «Інвест Фінанси» передає (відступає) на користь позивача за плату, а ТОВ «Діджи Фінанс» приймає належні ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників, в том у числі за кредитним договором № 10004098323 від 10 липня 2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «Інвест Фінанси » та відповідачем, сума боргу якого становить 35 908,00 грн. Відповідно до Витягу з Додатку №1 від 05.09.2022 року до Договору відступлення прав вимог № 556/ФК-22 від 05 вересня 2022 року, позивач набув права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 10004098323 від 10 липня 2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та відповідачем, сума боргу якого становить 35908,00 грн, що складається з: 10 000,00 грн залишок по тілу кредиту; 25 908,00 грн залишок по відсотках. З наданого ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» розрахунку заборгованості по договору № 10004098323 від 10.07.2021 року щодо [PERSON] видно що станом на 21.12.2021 року утворився борг у розмірі 35 908,00 грн, що складається з: 10 000,00 грн залишок по тілу кредиту; 25 908,00 грн. залишок по відсотках. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. ст. 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Системний аналіз указаних норм закону свідчить про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року № 127/33824/19. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Законом України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом його підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» вищевказаний договір про надання споживчого кредиту № 10004098323 від 10 липня 2021 року прирівнюється до укладеного у письмовій формі. На підтвердження позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» надано суду копії договору позики, додаткові угоди про зміну умов договору, договору факторингу, підтвердження АТ «ПУМБ» про зарахування коштів, акту прийому-передачі, витягу з Реєстру боржників, а також розрахунок заборгованості за укладеним договором позики. Однак, надані позивачем документи, ні прямо, ні опосередковано, не підтверджують факт отримання відповідачем [PERSON] від первісного кредитора ТОВ «ФК» Інвест Фінанс» грошових коштів на підставі укладеного договору позики та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначено у позові ТОВ «Діджи Фінанси». Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів перерахування на банківський рахунок відповідача суми позики за Договором про надання споживчого кредиту № 10004098323 від 10 липня 2021 року. Так, ні платіжних доручень, ні платіжних інструкцій, ні банківських виписок, ні інших первинних документів, які б підтверджували здійснення первісним кредитором операції з перерахування коштів відповідачу позивачем до суду не надано. Крім того, документи, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації. Однак таких документів позивач також суду не надано. На виконання ухвали суду про витребування доказів, АТ «ПУМБ» повідомило листом від 16.06.2025, що не може надати інформацію, яка запитується у зв`язку з відсутністю повного переліку даних. У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. За наведених обставин справи суд вважає, що надані ТОВ «Діджи Фінанс» докази не підтверджують заявлених вимог, оскільки стороною позивача не надано доказів перерахування відповідачу грошових коштів у позику за Договором про надання споживчого кредиту № 10004098323 від 10 липня 2021 року. Враховуючи все вищевикладене, оцінивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог належними та допустимими доказами, відтак у задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 10004098323 від 10 липня 2021 року суд відмовляє. На підставі викладеного, та

Outcome: dismissed