Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору : Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, в якому просить суд: позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] . Позовні вимоги мотивована тим, що 16.11.2007 між позивачкою та [PERSON] було зареєстровано шлюб виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, про що складно відповідний актовий запис № 12. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, шлюб між ними було розірвано, а дитину залишено на проживання з позивачкою. Причиною розлучення стало погіршення відносин між ними після народження сина та зміною відповідачем ставлення до позивачки і до сім`ї в цілому. У період процесу розірвання шлюбу [PERSON] працював за кордоном в Чеській Республіці, додому приїжджав двічі на рік, з кожним роком телефонував рідше, а виховання та утримання дитини його зовсім не цікавило. З цього часу нічого так і не з мінилося. Ще до моменту розірвання шлюбу у судовому порядку, а саме, з літа 2017 року відповідач участі в матеріальному забезпеченні сина не приймав, через що, позивачка вимушена була звернутися до суду для стягнення аліментів на утримання їхнього неповнолітнього сина. Рішенням Городенківського районного суду від 11.04.2018 у справі № 34/104/18 ухвалено стягнути з [PERSON] аліментів в розмірі по 1500 грн щомісячно. Не зважаючи на періодичність у перерахуванні мінімальних коштів, яких повною мірою не вистачає на забезпечення гідного рівня життя дитини, участь у вихованні [PERSON] зі сторони батька надалі відсутня, що свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дитини загалом ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, успішністю у навчальному закладі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток. Відповідач також не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню нею духовних цінностей і загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та загалом не забезпечує можливість повноцінного, гармонійного, особистісного й соціального розвитку сина. Під час поодиноких телефонних дзвінків дитині, відповідач, який надалі продовжує мешкати у Чеській Республіці. Завжди перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння веде розмову з сином агресивно із вживанням ненормативної лексики. Даний факт свідчить про аморальну поведінку людини, яка є батьком малолітньої дитини, на яку такі дії та вчинки мають згубні й серйозні наслідки на психічне та подальше соціальне життя. Весь батьківський обов`язок щодо забезпечення педагогічної, виховної, матеріальної, грошової складової [PERSON] виконує тільки позивачка, як матір, без жодної зацікавленості відповідача щодо теперішнього та майбутнього життя дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків, а можливе у майбутньому залишення дитини з батьком є небезпечним для її життя, здоров`я, морального виховання та нанесення психологічної травми. У свою чергу, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісну поведінку батька дитини. Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 січня 2025 року дану справу передано до Городенківського районного суду Івано-Франківської області на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України (за підсудністю). (а.с.40-41) Ухвалою Городенківського районного суду від 03 березня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про позбавлення батьківських прав за правилами загального позовного провадження. Зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради подати суду письмовий висновок щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . (а.с.49-51) В судових засіданнях 16.12.2025 та 08.01.2026 позивачка просила позов задовольнити із наведених в ньому підстав. Повідомила, що наскільки їй відомо відповідач знаходиться за межами України на роботі в Чехії, про розгляд даної справи відповідач знає зі слів його мами. Аліменти на дитину сплачує, заборгованості зі сплати аліментів немає, але коли зверталися до батька щоб купив одяг синові, то він відмовляв, мотивуючи що сплачує аліменти. Відповідач спілкується із сином по телефону рідко. Від часу останнього судового засідання відповідач телефонував сину, але бувало таке, що телефонував серед ночі в стані алкогольного сп`яніння. Відповідач ніякої допомоги та подарунків синові на день народження не надає. Син не хоче спілкуватися з батьком. Висновок органу опіки вважає поверхневим, таким, що не відповідає інтересам дитини, а тому вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав, так як відповідач ухиляється від батьківських обов`язків. В судове засіданні 29.01.2026 позивач не прибула, про час та місце розгляду справи була повідомлена у передбаченому чинним законодавством порядку. 08.01.2026, через канцелярію суду, подала заяву в якій просила розгляд справи № 344/758/25 завершувати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. У разі неявки відповідача, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання призначені по справі не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому чинним законодавством порядку, а саме за зареєстрованим місцем проживання, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на порталі "Судова влада". Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи Служба у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради були повідомлені у передбаченому чинним законодавством порядку. До суду, 08.12.2025 та 12.12.2025 від представника третьої особи Стефанець Г.Я. поступило клопотання, в якому зокрема, просили суд розгляд справи проводити без участі представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. (а.с.199-217) Клопотання про відкладення розгляду справи 29.01.2026 від сторін до суду не надходило. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи 29.01.2026 судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням, відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України, заочного рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Фактичні обставини встановлені судом: Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області доводиться, що [INFO] народився [PERSON] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.13) Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 16 березня 2018 року по справі № 342/103/18 (провадження 2/342/255/2018) шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований 16 листопада 2007 року у виконавчому комітеті Олієво-Королівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, - розірвано. Сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Після розірвання шлюбу залишено позивачці прізвище « [PERSON] ». Рішення набрало законної сили 16.04.2018. (а.с.16-17) Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2018 року у справі № 342/104/18 (провадження 2/342/256/2018) ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , в користь [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі по 1500 грн., щомісячно, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Стягнення аліментів розпочато з 31.01.2018 і проводиться до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 21.05.2018. (а.с.18-19) 07 жовтня 2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 19, після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] було змінено з [PERSON] на [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 07.10.2024 Департаментом адміністративних послуг (Центр надання адміністративних послуг м. Івано-Франківська) Івано-Франківської міської ради. (а.с.10) 02.12.2024 позивачка [PERSON] зверталася до начальника Служби у справах дітей для надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . (а.с.20) Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права: Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись до суду з позовною вимогою про позбавлення батьківських прав, позивач [PERSON] у своїй позовній заяві посилається на те, що відповідач [PERSON] з літа 2017 року ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно їхнього неповнолітнього сина, не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я, успішністю у навчальному закладі, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, а періодичні перерахування мінімальних коштів повною мірою не вистачає на забезпечення гідного рівня життя дитини. Дані твердження позивачка підтримала в судовому засіданні під час розгляду справи. Також зазначала, що позбавлення батьківських прав відповідача позитивно вплине на сина. Одночасно, зазначила, що від часу останнього судового засідання відповідач телефонував сину. Також у висновку органу опіки і піклування зазначено, що відповідно до листа від 07.04.2025 № 47.5-08/1957 фахівцем із соціальної роботи КЗ «Міський центр соціальних служб» 02.04.2025 відвідано сім`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та складено акт оцінки потреб сім`ї. За результатами оцінювання потреб з`ясовано, зокрема, що складні життєві обставини відсутні. Сім`я повна, проживає в двохкімнатній квартирі, умови проживання - задовільні. В сім`ї виховуються двоє неповнолітніх дітей. Батько сина [PERSON] проживає окремо (батьки розлучені у 2018 році). Зі слів матері [PERSON] , батько участі у вихованні [PERSON] не бер, більше чотирьох місяців з сином не спілкується. Відповідно до інформації наданої КНП «ЦПМКДД» від 18.07.2025 № 355/69 на прийом до лікаря дитину супроводжує мати, рекомендації лікаря виконує. З малолітнім [PERSON] , [INFO] , працівниками Служби 16.09.2025 було проведено бесіду з метою з`ясування його думки щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Зі слів хлопчика, він підтримує позов матері, востаннє спілкувався з батьком близько восьми місяців назад, той неодноразово телефонував до сина в стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] зазначив, що цього року батько не привітав його з днем народження, нічого не подарував. Коли хлопець попросив у батька кошти на окуляри та форму, той відмовив. Крім аліментів, батько ніякої матеріальної допомоги не надає. Під час останньої розмови батько повідомив [PERSON] , що той « зрадник і спілкуватися сином він більше не буде». (а.с.203-206) Із копії психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин [PERSON] , [INFO] , складеного Центром психологічної допомоги дітям «Серденько» вбачається, що під час психодіагностичного обстеження хлопчик проявив контактність, комунікабельність, активність та готовність до взаємодії. Під час розповіді про біологічного батька спостерігається сум. Хлопчик розповів, що він ображений на батька за його реакцію. За результатами діагностики стосунків у родині було визначено: до родини хлопчик відносить вітчима, маму і себе. [PERSON] розповідає про маму: у стосунках з мамою наявна турбота, довірчі стосунки, допомога зі сторони мами. Описуючи вітчима, вказує: «прикольний». Наявні довірчі стосунки, наявна підтримка та турбота. Про біологічного батька хлопчик розповідає, що загалом бачив батька не більше 12 разів. Приємні спогади про батька визначають одну згадку у дуже маленькому віці, як батько подарував музичну іграшку. [PERSON] говорить, що наразі стосунки з біологічним батьком погані. Про те, чому стосунки погані, хлопчик розповідає, що вони погіршились після конфлікту, а саме: [PERSON] хоче виїхати за корон - необхідний дозвіл батька, при цьому наявна потреба щоб батько продовжував сплачувати аліменти через фінансову ситуацію у родині. Батько відмовився, наявний психологічний тиск на дитину: звинувачення та маніпуляції відмовою у спілкуванні з рідними по лінії батька. Батько йому завжди телефонує п`яним - через що хлопчик не хоче говорити з батьком. [PERSON] розповів, що до батька не хотів би їхати, і також не хотів би об батько приїхав до нього. [PERSON] говорить, що не сумує за татом. Зараз вони з батьком не спілкувалися місяць. Батько не намагається зв`язатись із сином. Хлопчик також сказав, що пропонував батькові що приїде до нього коли буде за кордоном - батько відмовився. Також, [PERSON] розповів що батько у розмові з ним останнім часом негативно висловлюється про маму. За результатами діагностичного дослідження станом на 03.12.2024 можна зробити такі висновки: актуальний психоемоційний стан дитини є помірно стійким. Наявне позитивне сприйняття світу, цікавість до світу, комунікабельність, відкритість. Притаманні образливість та чуттєвість. Сімейна ситуація передбачає конфлікт із батьком, негативний досвід взаємодії [PERSON] з біологічним батьком. Сприйняття конфлікту з батьком дитиною є таким, що передбачає відсутність тиску матері на сприйняття ситуації, наявне розуміння дитиною ситуації стосунків з батьком; наявна дитяча образа на батька але поряд із цим батько не є значущим дорослим так як досвід взаємодії з татом є незначним. Сприйняття батька сформовано на основі досвіду взаємодії із ним. Наявні близькі та значущі стосунки із мамою, вітчимом та сестрою, підтримка сімейних цінностей. (а.с.26-31) З копії Характеристики учня 6-В класу ліцею №25 Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області виданої директором ліцею №25 слідує, що [PERSON] , [INFO] , навчається у закладі з 2019 року. За час навчання зарекомендував себе як здібна, розумна дитини. Має хороші досягнення у навчанні, бере активну участь у позаурочному житті класу. Мати [PERSON] бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів. Регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, організовує правильне проведення вільного часу, цікавиться поведінкою учня, забезпечує достатній та високий рівень навчання дитини. Батько з класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся. (а.с.22) Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. У справі «Ілля Ляпін проти росії» (заява (№70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19 та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини. Подібний висновок викладено у постанові від 06 травня 2020 року у справі №753/2025/19. Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №461/7387/16-ц). Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 11 вересня 2020 року у справі №357/12295/18, від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Обґрунтовуючи заявлений позов, позивачка посилалась на те, що відповідач протягом тривалого часу не займається вихованням дитини, не цікавиться його життям та станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування,медичного догляду, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Однак позивачкою, всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що відповідач злісно ухиляється від участі у вихованні сина. Як вже зазначалось відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 28.11.2025 № 1304, випливає, що орган опіки та піклування вважає за не доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.209-216) Суд зазначає, що недостатня участь батька у вихованні дитини протягом певного часу, не може бути безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачкою не доведено. Не здобуто судом і підтвердження того, що позбавлення відповідача батьківських прав змінить життя дитини на краще та захистить його від його неправомірної поведінки. При цьому, слід враховувати, що батьківські права засновані на спорідненості матері чи батька з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини між собою може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. А та обставина, що на час розгляду справи вихованням і розвитком дітей займається позивачка, а батько дитини з 2017 року не проявляє зацікавленості в їхній подальшій долі, не свідчить безумовно про те, що відповідач не бажає приймати участь в утриманні та вихованні дитини, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Відтак, судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання сина, який залишився проживати з матір`ю після розірвання шлюбу. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, та втрати інтересу до участі у вихованні дитини, суд не вбачає наявності правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Наявні в матеріалах справи докази вказують на помилки у поведінці відповідача, неправильні кроки у вихованні дитини та недостатню участь батька у його житті, однак не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав. Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (пункт 49), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таким чином, разом з усіма іншими доказами, враховуючи конкретні обставини даної справи, суд встановлює, що підстави для позбавлення батьківських прав батька [PERSON] на даний час відсутні. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини. Суд вважає, що відповідач на даний час не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дитини, що вказує на відсутність підстав для застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення його батьківських прав, а позивачкою не надано доказів, що такий захід буде відповідати інтересам дитини. Висновки суду. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Підсумовуючи викладене, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення батьківських прав, враховуючи відсутність доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, відсутності доказів того, що він, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує їх не виконувати, а також те, що позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, яка застосовується лише тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними, позбавлення батьківських прав відповідача не відповідатиме інтересам дитини, тому в задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність належного ставлення до виховання сина [PERSON] , оскільки його участі у розвитку і вихованні дитини є недостатньою, поклавши при цьому на орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради контроль за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків. На підставі ст.ст. 19, 150, 155, 164-166 Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed