Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Полтави з позоаною заявою до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. про встановлення факту, про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. В якій прохала: прийняти позовну заяву та відкрити провадження у цивільній справі; встановити факт, що посвідчений на її, позивача ім?я заповіт 08 листопада 2016 року приватним нотаріусом Н. Полєжаєвою і зареєстрований у реєстрі №3066 складений її, позивача мамою [PERSON] , яка померла [INFO] ; визнати в порядку спадкування за нею, позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті її, позивача мами [PERSON] , яка померла [INFO] ; витребувати у приватного нотаріуса Омеліч Т.А. (м. Полтава, вул. В. Чорновола, 4-а) спадкову справу, яка зареестрована у спадковому реєстрі 19 лютого 2021 року і заведена після смерті її, позивача матері [PERSON] ; викликати та допитати в судовому засіданні в якості свідка: [PERSON] , проживаючу в [ADDRESS] . В обґрунтуванні позову зазначила, що вона, позивач є рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . При житті мати 08.11.2016 склала заповіт, згідно якого, як вона вказала у заповіті, що все своє майно заповіла їй, позивачу - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді однокімнатної квартири [ADDRESS] , жилою площею 18,7 кв.м, кухні площею 9,5 кв.м, вбиральні площею 3,5 кв.м, коридору площею 4,2 кв.м та балкону площею 0,9 кв.м. Загальна площа квартири складає 36,2 кв.м. Після смерті її, позивача матері у встановленому законом порядку позивач звернулася до приватного нотаріуса Омеліч I.А. із заявою про прийняття спадщини, яка зареєстрована 19.02.2021 за №121/02-14 у спадковому реєстрі. Однак приватний нотаріус не видала свідоцтво про право на спадщину, а надала постанову від 30.10.2025, посилаючись в ній на те, що у заповіті, який при житті склала її, позивача мати на її, позивача ім?я, вказано позивача прізвище - [PERSON] , а у свідоцтві про народження позивача прізвище записано - [PERSON] , а у паспорті - [PERSON] . Тому рекомендувала звернутися до суду. Стаття 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право після використання всіх національних засобів правового захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 76 ЦПК Україани, доказами, що [PERSON] її, позивача мати є свідоцтво про народження позивача, видане відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради 26.08.1997, в якому зазначено місце народження позивача - м. Полтава, що позивач народилася [INFO] і ім?я позивача записано [PERSON] , а по батькові [PERSON] . У ньому матір`ю позивача записана [PERSON] . Заповіт, складений 08.11.2016, із якого видно, що мати позивача [PERSON] усе своє майно..... заповіла їй, позивачу [PERSON] , [INFO] . Із шлюбного реєстру про реєстрацію шлюбу із [PERSON] від 13.03.1998 видно, що дошлюбне прізвище позивача записане - [PERSON] , [INFO] , а місцем народження зазначено м. Полтава. Із шлюбного реєстру про розірвання шлюбу від 21.07.2011, виданого міським судом м. Ешвайпер вбачається, що до реєстрації шлюбу з [PERSON] позивач мала прізвище, ім?я та по батькові,як [PERSON] і народилася в м. Полтаві, а після реєстрації шлюбу прийняла прізвище [PERSON] . Зазначене також підтверджується копією паспорту позивача та копією рішення міського суду по сімейним справам м. Ешвайдер, яке набрало чинності 21 липня 2011 року. Із довідки, виданої КП «Житлово - експлуатаційна організація N?2» видно, що з 1972 року і по кінець 2000 року позивач, мати позивача - [PERSON] та батько - [PERSON] проживали у одній квартирі [ADDRESS] і позивач записана, як їх донька - [PERSON] , [INFO] . Зазначені докази та обставини також підтверджуються рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29.06.2000, в якому матір`ю позивача записана заповідачка, показаннями свідка [PERSON] . Таким чином, вище вказані докази є належними, достовірними і достатніми, а у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про належність їй, позивачу заповіту, складеного 08.11.2016 у нотаріуса Полєжаєвої Н.П. на ім?я позивача матір`ю позивача [PERSON] , який зареєстрований у реєстрі за №3066. При таких обставинах, коли названі вище докази підтверджують, що мати позивача при житті склала заповіт на ім?я позивача і саме їй, однак в ньому допущена помилка при запису прізвища позивача, яке не збігається із прізвищем, зазначеним у свідоцтві про народження позивача та у паспорті позивача, то необхідно встановити у судовому порядку, що зазначений вище заповіт складений позивачу [PERSON] , [INFO] і належить їй, позивачу. Оскільки законом (ч. 1 п.б, ч. 4 ст. 315 ЦПК України) встановлено, що, якщо заява про встановлення факту, що має юридичне значення передбачає спір про право, що також вказав Верховний Суд в постанові у справі від 02.06.2022 N?602/1455/20 та у справі N?467/1384/19 від 29.09.2021, то позивач звертається до суду із цією позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування. Позивачем приймались міри про вжиття заходів досудового врегулювання спору, однак позитивного результату не було досягнуто. Заходи забезпечення доказів або позову не здійснювалися. Прошу позовну заяву розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та вказаного свідка. 10 листопада 2025 року ухвалою судді Шевченківського районного суду у м. Полтаві прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі №554/15898/25. Клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано в строк до 03.12.2025 від ПН Полтавського МНО Омеліч Т.А. (м.Полтава, вул.В.Чорновола, 4-а) спадкову справу, яка зареєстрована у спадковому реєстрі 19.02.2021 і заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Підготовче судове засідання призначено на 09.12.2025 о 10.00 годині у приміщенні Шевченківського районного суду міста Полтава. Клопотання про виклик свідка задоволено. Викликано при розгляді справи по суті в судове засідання свідка : [PERSON] , проживаючу в [ADDRESS] . Викликано у судове засідання учасників справи : позивача [PERSON] , представника відповідача Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради, третю особу ПН [PERSON] 27 листопада 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради. В якому зазначили, що Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради проти позову заперечують з огляду на наступне. [INFO] померла мама позивача, і [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим Шевченківським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління міністерст юстиції (м. Суми) 08.04.2019 серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається однокімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.11.2000 та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.12.2008, зареєстроване в реєстрі за №1797. 19.02.2021 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. заведена спадкова справа №121/02-14 на майно померлої [PERSON] на підставі заяви доньки, [PERSON] про прийняття спадщини. Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Омеліч Т.А. від 30.10.2025 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полєжаєвою Н. П. 08.11.2016, зареестрованого у реєстрі за №3066, на квартиру [ADDRESS] , в зв?язку з тим, що не надано документів, що посвідчують право власності померлої, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред?явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою осооою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Слід зазначити, що такий спосіб захисту як визнання права, передбачений п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, застосовується судом у випадку, якщо інші особи мають сумніви щодо належності такого права особі, яка звернулась у суд за захистом. Натомість позивачем не підтверджено належними доказами, той факт, що відповідач у справі - Полтавська міська територіальна громада в особі Полтавської міської ради якимось чином порушує, не визнає або оспорює її права. Оскільки судовому захисту підлягає лише невизнане, оспорене або порушене право, вважаю, що правові підстави для задоволення позовних вимог до Полтавської міської територіальної громади в особі Полтавської міської ради відсутні. Заперечення щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, які позивач доніс та очікує понести до закінчення розгляду справи по суті. Статтею 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних пов?язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони пд час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. 3 огляду на вищезазначені процесуальні норми вважають, що сума 35 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, яка вказана в попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судового збору, та витрат, які позивач поніс та які очікує понести в зв?язку з розглядом справи є неспівмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг)? часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) і обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт внаслідок чого не підлягає стягненню. Враховуючи викладене,

Outcome: partial