Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивач заступник керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі: Ржищівської міської ради Київської області звернувся із позовом до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Реєстратора Бучанської районної державної адміністрації Макаренка Володимира Вікторовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» про визнання недійсним наказу, скасування державної реєстрації та усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом її повернення. Позов обґрунтований тим, що на підставі рішень Київської обласної ради від 17.02.2000 №168-10-XXIII та рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 №14-4 «Про організацію регіонального парку «Трахтемирів» організовано регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» та надано останньому статус об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення. Межі регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» визначені проектом створення регіонального ландшафтного парку. Зокрема, на території Київської області знаходиться 5148,7 га земель, з них - 3517,2 га на території Малобукринської сільської ради Миронівського району. Відповідно до пунктів 1.2-1.4 Положення «Про регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» ландшафтний парк є природоохоронною, науково-дослідною та еколого-просвітницькою установою, територія й акваторія якої включає природні комплекси й об`єкти, що мають особливу екологічну, історичну та естетичну цінність, і які призначені для використання в природоохоронних, наукових, просвітницьких, культурних, обмежено-рекреаційних цілях і для регульованого туризму. Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27.08.2019 №10-6139/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області, надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,9996 га з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031 для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності. У подальшому, за рішенням реєстратора Києво-Святошинського районної державної адміністрації (на даний час Бучанської районної державної адміністрації) Макаренка Володимира Вікторовича від 23.10.2019 індексний номер 49296368 за [PERSON] зареєстровано право власності за вказаною вище земельною ділянкою. Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Києво- Святошинську районну державну адміністрацію припинено як юридичну особу. Вказана земельна ділянка за наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області в межах регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування даної земельної ділянки у приватній власності і користуванні з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до Додатку 3 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» Києво-Святошинська, Макарівська і Бородянська районної адміністрації реорганізувались шляхом приєднання до новоутвореної Бучанської районної державної адміністрації. Разом з тим, на момент видання наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27.08.2019 №10-6139/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» діяли норми закону, за якими зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності здійснювалася за проектами землеустрою щодо їх відведення за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Проте зміна цільового призначення спірної земельної ділянки відбулася без погодження з Кабінетом Міністрів України. Відтак, наказ є незаконним та підлягає скасуванню. Враховуючи викладене, позивач просив усунути перешкоди у здійсненні Ржищівською міською об`єднаною територіальною громадою права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 1,9996 га з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031 шляхом: - визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27.08.2019 №10-6139/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; - скасування рішення реєстратора Києво-Святошинської районної державної адміністрації Макаренка Володимира Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.10.2019 індексний номер 49296368, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 1,9996 га з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031; - повернення земельної ділянки на користь Ржищівської міської об`єднаної територіальної громади в особі Ржищівської міської ради (код ЄДРПОУ 04358218) з незаконного володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Судові витрати стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури. Ухвалою суду від 05 травня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання. 26 травня 2023 року від представника відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Київській області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (Том 2 а.с. 6-7). Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач просить відмовити в його задоволенні та справу слухати без участі відповідача. В обґрунтування заперечень вказує на те, що з 01 січня 2013 року Головне управління Держземагентства у Київській області відповідно до покладених на нього завдань передавало відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області. Підставою відмови у наданні земельної ділянки лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам закону. За інформацією Держгеокадастру земельна ділянка з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031 не перебувала у власності чи користуванні будь яких осіб. Головне управління не мало підстав відмовити у затвердженні проекту землеустрою, оскільки відповідно до проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, Ржищівська міська рада Київської області не внесла відомості про земельні ділянки природно-заповідного фонду до Державного земельного кадастру, що є обов`язковою умовою згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про державний земельний кадастр». Також, представник відповідача посилався на рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, та зазначив, що прийнятий Головним управлінням (як суб`єктом владних повноважень) наказ про передачу земельної ділянки у власність є ненормативним актом, який вичерпує свою дію внаслідок виконання. Скасування такого акту не породжує наслідків для власників земельних ділянок, оскільки захист порушеного права у разі набуття права на земельну ділянку юридичною чи фізичною особою має вирішуватися за нормами цивільного законодавства. Тому вказаний наказ не може бути скасований після його виконання. Крім того, твердження позивача про те, що Головне управління передало у власність земельну ділянку за рахунок земель природно-заповідного фонду не відповідає дійсності. Тому просив відмовити у задоволенні позовної заяви. 05 червня 2023 року на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Ситника Т.А. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме лист від Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, в якому зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031, площею 1.9996 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Миронівський район, Малобукринська сільська рада, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована в ДЗК 03.10.2017 за заявою [PERSON] № ЗВ-3211687512017 від 22.09.2017. Копія проекту та копія розпорядження (Том2 а.с. 12-27). 07 червня 2023 року на адресу суду від позивача заступника керівника Київської обласної прокуратури Грабець І. надійшла відповідь на відзив (Том 2 а.с. 37-53). У відповіді на відзив, позивач звернув увагу, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з протиправним вибуттям у приватну власність спірної земельної ділянки, власником і розпорядником якої на даний час є - Ржищівська міська рада. Вказав, що предметом позову є саме усунення перешкод у користуванні і розпорядженні державою в особі Ржищівської міської ради вказаної земельною ділянкою, в даному випадку пред`явлено саме негаторний позов - позов власника, який є фактичним володільцем майна. Також, уповноваженим органом-розпорядником земель на момент виникнення спірних правовідносин було Головне управління Держгеокадастру у Київській області, яке двічі відмовляло відповідачу у приватизації спірної земельної ділянки. В частині відсутності доказів приналежності спірної земельної ділянки до земель природно-заповідного фонду звернута увагу, що регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» набув статусу об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення на підставі рішення Київської обласної ради від 17.02.2000 № 168-10-ХХІІІ та рішення Черкаської обласної ради від 26.02.2000 № 14-4. Розташування земельної ділянки із кадастровим номером 32229840000:05:006:0031, яку набула [PERSON] згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області в межах регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» (підтверджується інформацією ТОВ «Геоматичні рішення» та регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів») за чинним законодавством, свідчить про її віднесення до земель природно-заповідного фонду, що унеможливлює перебування даної ділянки у приватній власності і користуванні з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою суду від 16 червня 2023 року заяву заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Ржищівської міської ради Київської області про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на земельну ділянку площею 1,9996 га з кадастровим номером 32229840000:05:006:0031 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 19430837322229). Заборонити реєстратору Бучанської районної державної адміністрації та органам (державним реєстраторам), які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки площею 1,9996 га кадастровий номер 32229840000:05:006:0031 (Том 2 а.с. 83-85). 19 червня 2023 року на адресу суду від адвоката Ситника Т.А., який діє в інтересах відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, заява про залишення позову без розгляду (Том 2 а.с. 95-156). В обґрунтуванні заяви зазначив, порушення норм природоохоронного законодавства, на які посилається прокурор віднесенні до компетенції Державної екологічної інспекції України, яка наділена правом проводити перевірки і звертатись до суду із захистом інтересів держави. На час приватизації ділянки, уповноваженим органом на розпорядження спірною ділянкою було Головне управління Держгеокадастру у Київській області, двічі відмовляло у приватизації земельної ділянки. Однак рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 у справах № 823/1657/18 та від 12.04.2019 у справі № 580/444/19, такі відмови визнанні протиправними. Враховуючи висновки суду Головне управління Держгеокадастру у Київській області виконало вимоги закону та рішення судів і передало спірну ділянку у власність відповідача. Відповідач має сумніви у достовірності доданих доказів до справи, а саме в отриманні їх з порушенням встановленого законодавства. Відповідно на момент приватизації спірна земельна ділянка не відносилась до земель природоохоронного призначення. Також зазначивши, що прокурором не додано жодного належного та допустимого доказу, який свідчить, що спірна земельна ділянка була віднесена за своїм основним цільовим призначенням до земель природно-заповідного фонду чи іншого природоохоронного призначення. Відповідно до наведених умов, відповідач зазначає що її право власності на спірну землю захищене статтею 1 Протоколу першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і вона має мирно володіти своїм майном. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду (Том 4 а.с. 93-95). 12 травня 2025 року на адресу суду від адвоката Ситника Т.А., який діє в інтересах відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі (Том 4 а.с. 117-119). [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку у 2019 році через законний процес приватизації, у повній відповідності до Земельного кодексу України та іншого чинного законодавства. Позов прокурора є необґрунтованим, оскільки не встановлює жодних порушень з боку відповідача, базується на неналежному способі захисту та не відповідає процесуальним вимогам Закону №4292-ІХ. Причиною перешкод є бездіяльність державних органів та РЛП «Трахтемирів», які організували парк, не оновили кадастр і не оприлюднили обмеження. Право власності відповідача захищено статтями 330, 387, 388 і 391 ЦК України редакції Закону №4292-ІХ, а позов підлягає відхиленню в повному обсязі. Ухвалою суду від 20 жовтня 2025 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника [PERSON] - адвоката Ситника Тараса Анатолійовича про залишення позовної заяви заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Ржищівської міської об`єднаної територіальної громади без руху (Том 4 а.с. 190-192). 30 жовтня 2025 року на адресу суду від адвоката Ситника Т.А., який діє в інтересах відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі (Том 4 а.с. 202-205). В поясненнях відповідач вказав, що позовні вимоги не визнає, як доказ, поданий прокурором, лист ТОВ «Геометичні рішення», та те, що його земельна ділянка знаходиться в межах РЛП «Трахтемирів» чи іншим чином належить до земель природно-заповідного фонду не визнає. 25 листопада 2025 року на адресу суду від адвоката Ситника Т.А., який діє в інтересах відповідача [PERSON] надійшли додаткові пояснення по справі (Том 4 а.с. 212). Представник Ржищівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, до суду повернувся конверт, про причину своєї неявки суд не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Представник Головного управління Держгеокадастру у Київській області, у судове засідання не з`явився, при цьому надав відзив на позовну заяву про який йдеться вище. Просив розгляд справи проводити без їх представника. Відповідач реєстратор Бучанської районної державної адміністрації Макаренко В.В. у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Від представника Бучанської районної державної адміністрації на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника та додатково повідомив, що з 2021 року [PERSON] не перебуває у трудових відносинах з Бучанською районною державною адміністрацією Київської області. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» у судове засідання не з`явився, повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Частиною 1 статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності Ржищівської міської ради Київської області, [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Реєстратора Бучанської районної державної адміністрації Макаренка Володимира Вікторовича, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів». Прокурор Фрей Р.А. в судовому засіданні наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав викладених у позовній заяві. Просила суд, усунути перешкоди у здійсненні Ржищівською міською об`єднаною територіальною громадою права користування та розпорядження земельною ділянкою природно-заповідного фонду площею 1,9996 га з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031 шляхом: - визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27.08.2019 №10-6139/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; - скасування рішення реєстратора Києво-Святошинської районної державної адміністрації Макаренка Володимира Вікторовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.10.2019 індексний номер 49296368, та здійсненої на його підставі у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 1,9996 га з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031; - повернення земельної ділянки на користь Ржищівської міської об`єднаної територіальної громади в особі Ржищівської міської ради (код ЄДРПОУ 04358218) з незаконного володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Судові витрати стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури. Представник відповідача [PERSON] адвокат Ситник Т.А. в судовому засіданні підтримав письмові пояснення викладені у відзиві на позовну заяву та з урахуванням доводів викладених у додаткових поясненнях по справі, вважає позовну заяву прокуратури необґрунтованою та такою, що порушує права відповідача. Просить врахувати письмові пояснення та в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, суд дійшов наступного. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України. Правовий статус прокурора визначено Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII). Згідно з частиною третьою статті 23 Закону № 1697-VII прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (частини четверта стаття 23 вказаного вище Закону). Суд звертає увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, та які є підставами для звернення прокурора до суду. Аналогічна позиція була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 13 лютого 2019 року в справі № 826/13768/16. Згідно вимог ст. 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за ново виявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача. Оскаржуваним наказом і рішенням реєстратора комунального підприємства про державну реєстрацію права на спірну земельну ділянку порушено інтереси держави в особі Ржищівської міської ради, як власника та розпорядника земель природно-заповідного фонду державної форми власності, адже з власності держави протиправно вибула земельна ділянка природоохоронного призначення, яка розташована в адміністративних межах Малобукринської сільської ради Миронівського району (наразі Обухівського району) Київської області та знаходиться на території регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів». У даному випадку, від імені держави в якості позивача визначено державу в особі Ржищівської міської ради. Оскільки повноваження органів влади, зокрема й щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень у компетентного органу здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Так, Київською обласною прокуратурою на адресу Ржищівської міської ради направлено лист про виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства щодо незаконності відведення земель природо-заповідного фонду та запитано про вжиті міською радою заходи реагування до усунення цих порушень і повернення відповідних земель у розпорядження держави або повідомлення про неможливість звернення до суду, з метою захисту інтересів держави в судовому порядку Київською обласною прокуратурою (Том 1 а.с. 191-194). На виконання листа начальника відділу представництва інтересів держави у сфері охорони навколишнього природного середовища Київської обласної прокуратури №15/3-657 від 18.06.2021 (Том 1 а.с. 200), виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області повідомив, що Ржищівська міська територіальна громада утворилась відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо впорядкування окремих питань організації та діяльності органів місцевого самоврядування і районних державних адміністрацій» та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №715-р «Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Київської області». Відповідно до рішення Ржищівської міської ради Київської області №34-02-08 від 09.12.2020 Малобукринську сільську раду реорганізовано, шляхом приєднання до Ржищівської міської ради Київської області. Ржищівська міська рада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків Малобукринської сільської ради (Том 1 а.с. 217-218, 219-221). Згідно повідомлення виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області від 17.05.2022, вбачається, що у виконавчому комітеті відсутня будь-яка інформація, яка підтверджує створення та встановлення меж РЛП «Трахтемирів». Відповідно до проекту адміністративних меж Малобукринської сільської ради народних депутатів Миронівського району Київської області 1992 року, наявного у міськвиконкомі, земельна ділянка, кадастровий номер 3222984000:01:004:0026 відноситься до комунальної власності Ржищівської міської територіальної громади як землі сільськогосподарського призначення. В зв`язку з чим, позов до суду щодо усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою кадастровий номер 3222984000:05:006:0031 не пред`являвся. У разі виявлення порушень, просять вжити заходів представницького характеру та повернути дану земельну ділянку до земель запасу комунальної власності як землі сільськогосподарського призначення (Том 1 а.с. 216). Відповідно до повідомлення від 15.06.2022 заступником керівника Київської обласної прокуратури в порядку ч. 4 ст. 23 ЗУ «Про прокуратури» було повідомлено Ржищівську міську раду про подачу позовної заяви в інтересах держави в особі Ржищівської міської ради до Миронівського районного суду Київської області (Том 1 а.с. 203). Таким чином, прокурором достатньо дотримано порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Компетентний орган протягом розумного строку самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави. Отже, прокурор звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Ржищівської міської ради, набув статусу позивача у спірних правовідносинах. Судом встановлено, що Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність; надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 1,9996 га (кадастровий номер 3222984000:05:006:0031) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Малобукринської сільської ради Миронівського районного суду Київської області. Право власності на земельну ділянку (кадастровий номер 3222984000:05:006:0031) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (Том 1 а.с. 207). Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 1,9996 га кадастровий номер 3222984000:05:006:0031, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (Том 1 а.с. 205-206). Відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №49296368 від 23.10.2019, державний реєстратор Києво-Святошинської районної державної адміністрації Макаренко Володимир Вікторович прийняв рішення провести державну реєстрацію права власності на земельну ділянку кадастровий номер 3222984000:05:006:0031, де власником значиться [PERSON] (Том 2 а.с. 219). Регіональний ландшафтний парк «Трахтемирів» (далі за текстом - «РЛП»), на підставі ст. 51-53 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України», п. 24 ч. 1 ст. 43 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», п. 4 ч. 1 ст. 24 ЦК Української РСР, та згідно рішення «Про організацію регіонального парку «Трахтемирів», прийнятого Черкаського (№14-4 від 26.02.2000 р.) та Київською (№168-10ХХІІІ від 17.02.2000 р.) обласних Рад, був організований та набув статусу об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення. У межах Київської області РЛП розміщується на території, що розташована на землях Малобукринської та Грушевської сільських рад Миронівського району та займає площу 5148,7 га. При цьому РЛП охороняється як національне надбання і є складовою частиною системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною та включений до ключового елементу Дніпровського коридору Екологічної мережі України. Проект створення РЛП «Трахтемирів» виготовлено у 1999 році Науковим центром заповідної справи Міністерства екології та природних ресурсів України та у встановленому порядку погоджений із Державним управлінням екології та природних ресурсів в Черкаській області, Державним управлінням екології та природних ресурсів в Київській області, затверджений АТЗТ «АЕО» «Трахтемирів». В силу положень ст.7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» Проектом створення РЛП «Трахтемирів» чітко встановлено та визначено межі РЛП «Трахтемирів». Окрім інших, земельна ділянка кадастровий номер: 3222984000:05:006:0031 перебувають на території регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» та відносяться до земель природно-заповідного фонду. Крім того, відсутня інформація про рішення органів місцевого самоврядування і органів виконавчої влади щодо відведення вказаних земель у приватну власність та користування, а також відсутня інформація щодо судових справ по оскарженню вказаних рішень по відведенню даних земельних ділянок, що підтверджується листом директора РЛП «Трахтемирів» Сіренка О. від 10.12.2020 (Том 1 а.с. 225-227). Згідно даних повідомлення Департаменту екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації, про надання інформації про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області, Департамент повідомив, що ним не погоджувалися проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок з кадастровими номерами: «… 3222984000:05:006:0031...», що підтверджується повідомленням (Том 1 а.с. 222). Згідно повідомлення, Київською обласною радою не скеровувалося на адресу Верховної Ради України подання про вилучення земельних ділянок природно-заповідного фонду з кадастровими номерами із територій регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Трахтемирів» (Том 1 а.с. 223). Комітетом Верховної Ради України з питань аграрної та земельної політики, за поданням Київської обласної ради, не розглядалися та не погоджувалися рішення щодо припинення права постійного користування земельними ділянками з кадастровими номерами: «…3222984000:05:006:0031…» природно-заповідного фонду із території регіонального ландшафтного парку місцевого значення «Трахтемирів» (Том 1 а.с. 224). З даних ТОВ «Геоматичні рішення» №14/06 від 10.06.2022 та схеми накладення земельної ділянки з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031 вбачається, що в ході вивчення та співставлення (накладення) координат вказаної земельної ділянки встановлено, що зазначена земельна ділянка кадастровий номер 3222984000:05:006:0031 розташована в адміністративних межах Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області та знаходиться в межах Регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів» та відповідно відведені за рахунок території даного об`єкту природно-заповідного фонду (Том 1 а.с. 208-210,215, 215а). На виконання запиту заступника керівника Київської обласної прокуратури №15/3-299 від 15.12.2020 (Том 1 а.с. 202), Секретаріат Кабінету Міністрів України №42623/0/2-20 від 22.12.2020 повідомляє, що Кабінет Міністрів України рішень про погодження зміни цільового призначення земельних ділянок із зазначеним кадастровим номером 3222984000:05:006:0031, розташованих на території Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області із земель природно-заповідного фонду до земель сільськогосподарського призначення, не приймалося (Том 1 а.с. 204). Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. До земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим (ст. 18 ЗК України). Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення (ч. 1 ст. 19 ЗК України). Відповідно до ст. 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Аналогічний зміст має ст.7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України». До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) (ст. 44 ЗК України). Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (ст. 45 ЗК України). Статтею 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду , у якому не має ведення особистого селянського господарства. Території та об`єкти природно-заповідного фонду, землі водного фонду є складовою екомережі (ст. 5 ЗУ «Про екологічну мережу України»). Указані статті імперативно відносять землі, яким встановлено статус територій чи об`єктів природно-заповідного фонду, до категорії земель природно-заповідного фонду за фактом знаходження на них об`єктів, які мають спеціальний статус та перебувають під особливою державною охороною. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України). Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом (ч. 2, п. «г» ч. 4 ст. 84 ЗК України). Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про охорону земель» об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Щодо позовної вимоги про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27.08.2019 №10-6139/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» суд зазначає наступне. Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів особи, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту її цивільних прав та інтересів. Тобто рішення суб`єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним можуть розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку позовна вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред`являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення такої позовної вимоги є оспорювання цивільного речового права особи, що виникло в результаті та після реалізації рішення суб`єкта владних повноважень. Отже, спір щодо визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27.08.2019 № 10-6139/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» стосується приватноправових відносин, адже існує речове право [PERSON] на земельну ділянку, що виникло в результаті та після реалізації наказу, тому позовна вимога про визнання незаконним наказу, який вичерпав свою дію через виконання, є предметом спору та належним способом захисту. Указаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у Постанові від 15 травня 2018 року у справі №809/739/17. Щодо недійсності оспорюваного наказу суд зазначає наступне. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У частинах першій та другій статті 116 ЗК України (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування у межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У частині першій та четвертій статті 186-1 ЗК України встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Розробник подає на погодження до вказаного органу за місцем розташування земельної ділянки оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до частини третьої статті 186-1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації (частина шоста статті 186-1 ЗК України). Згідно зі статтею 9 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» території природно-заповідного фонду можуть використовуватися у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища. Отже, на час формування земельної ділянки з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031 та прийняття оспорюваного наказу про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка відноситься до земель природно-заповідного фонду, у власність відповідачу - [PERSON] для ведення особистого селянського господарства необхідною умовою було погодження Департаментом як структурним підрозділом Київської обласної державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проте, проект землеустрою щодо відведення [PERSON] вказаної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області на території РЛП «Трахтемирів» не погоджувався у встановленому законом порядку Департаментом екології та природних ресурсів при Київській обласній державній адміністрації, що свідчить про набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку з порушенням вимог законодавства. Таким чином, РЛП «Трахтемирів», який утворений на підставі рішень Київської обласної ради від 17 лютого 2000 року № 168-10-ХХІІІ та Черкаської обласної ради від 26 лютого 2000 року № 14-4 «Про організацію регіонального парку «Трахтемирів», набув статусу об`єкта природно-заповідного фонду місцевого значення. Проект землеустрою щодо відведення [PERSON] спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області на території РЛП «Трахтемирів» на розгляд до Департаменту екології та природних ресурсів при Київській обласній державній адміністрації не надходив, а надана відповідачу у власність земельна ділянка розташована в адміністративних межах Малобукринської сільської ради Миронівського району Київської області на території РЛП «Трахтемирів». Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 16 ЦПК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно зі статтею 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. З огляду на викладене, позовні вимоги у вказаній частині підлягають задоволенню, тому суд визнає незаконним та скасовує наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27.08.2019 №10-6139/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність». Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації, суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з тим державній реєстрації підлягає заявлене право, державна реєстрація якого здійснюється суб`єктом державної реєстрації прав не за власною ініціативою, а на підставах, установлених законом, зокрема за заявою про державну реєстрацію прав, поданою особою, за якою здійснюється реєстрація права. Тобто відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають саме між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії. При цьому навіть якщо буде встановлено, що суб`єкт державної реєстрації прав дотримався законодавства при внесенні запису про проведену державну реєстрацію права за іншою особою, це не є перешкодою для задоволення позову щодо скасування цього запису, якщо наявність такого запису порушує права чи охоронювані законом інтереси позивача. Указані висновки містяться у Постанові КГС ВС від 11.02.2020 у справі № 915/572/17. Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини 3 статті 26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній на момент державної реєстрації права власності) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Указані висновки містяться у Постанові КГС ВС від 23.06.2020 у справі № 922/2589/19. Отже, рішення реєстратора Києво-Святошинської державної адміністрації Макаренка Володимира Вікторовича від 23.10.2019 індексний номер 49296368 щодо реєстрації права власності за [PERSON] підлягає скасуванню, з огляду на ту обставину, що воно прийняте на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 27.08.2019 №10-6139/15-19-сг «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», який визнано незаконним. Щодо позовної вимоги про повернення земельної ділянки, суд зазначає наступне. За змістом статей 15 і 16 ЦК України, кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу у суді. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача. Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, а також можливість їх захистити іншим способом, встановленим договором або законом чи судом у визначених законом випадках, закріплені у частині другій статті 16 ЦК України. Глава 29 ЦК України передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності як витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) та усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов). Під час вирішення питання про віднесення заявленого у справі позову до віндикаційного чи негаторного, які є різновидами способів захисту права власності, поняття володіння потрібно розглядати як складову змісту такого права в розумінні положень ч. 1 ст. 317 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц). Так, у постанові від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що для цілей визначення наявності в особи права володіння нерухомим майном має бути застосовано принцип реєстраційного підтвердження володіння, який полягає в тому, що особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі повноваження власника, визначені в ч. 1 ст. 317 ЦК України, зокрема набуває й право володіння. Таким чином, з наведеної позиції ВП ВС убачається, що власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна лише в разі припинення державної реєстрації його права власності та перереєстрації цього права за іншою особою. Під час розгляду справи, суд встановив, що [PERSON] набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031, реєстрація якого відбулася 23.10.2019. Тобто, відбулося припинення права власності держави на таку земельну ділянку. Отже позов подано власником, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, що незаконно фактично володіє цим майном, а відтак позов має ознаки віндикаційного позову за яким ефективним способом захисту є витребування майна з чужого незаконного володіння (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 653/1096/16-ц). Однак, при розгляді вказаного спору заслуговує на увагу та обставина, що заволодіння [PERSON] земельною ділянкою з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031, яка віднесена до природно-заповідного фонду всупереч вимогам ЗК України є неможливим. Розташування земель природно-заповідного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених законом. Отже, зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням статті 59 ЗК України має розглядатися як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовна вимога зобов`язати повернути земельну ділянку має розглядатися як негаторний позов, який може бути заявлений упродовж всього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Таким чином, заявлена позовна вимога про повернення земельної ділянки площею 1.9996 га з кадастровим номером 3222984000:05:006:0031 на користь Ржищівської міської об`єднаної територіальної громади в особі Ржищівської міської ради (код ЄДРПОУ 04358218) з незаконного володіння [PERSON] є ефективним способом захисту порушеного права, відтак позов у цій частині підлягає задоволенню. Щодо пред`явлення позовних вимог до відповідача - Реєстратора Бучанської районної державної адміністрації Макаренка Володимира Вікторовича, то суд зазначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Указані висновки суду узгоджуються з висновками, зробленими у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18). У справі зміст і характер відносин між учасниками справи, підтверджують, що спір виник між РЛП «Трахтемирів» та ГУ Держгеокадастру у Київській області, [PERSON] . Отже, спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору (Постанова КГС ВС від 21.01.2021 у справі № 925/1222/19). Тому, Бучанська районна державна адміністрація є неналежним відповідачам, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Ржищівської міської ради Київської області до Реєстратора Бучанської районної державної адміністрації Макаренка Володимира Вікторовича слід відмовити. Оглянуті та досліджені в судовому засідання докази, подані представником відповідача [PERSON] адвокатом Ситником Т.А., а саме копії: проекту створення регіонального ландшафтного парку «Трахтемирів», не вимагають додаткової перевірки чи оцінки доказів, оскільки дані обставини справи встановлені матеріалами справи (Том 4 а.с. 167-170). Письмові докази, які були надані стороною захисту відповідача, долученими до матеріалів справи та дослідженими в судовому засіданні, а саме: відповідь ГУ Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 31.05.2023 №29-10-0.223-4950/2-23; відповідь Ржищівської міської ради Київської області від 29.05.2023 №02-02-08/1443; проект роздержавлення земель КСГП ім. Ватуліна Миронівського району Київської області; довідка форми 6-зем; висновок експертизи з відповідним викопіюванням; копії рішень Черкаського окружного адміністративного суду від 16.08.2018 та 12.04.2019; копії запитів адвоката Ситника Т.А.; копії відповідей на звернення [PERSON] (Том 2 а.с.13-14, 15, 16-26, 109, 110-114, 125-127, 128-134, 135-136, 135-141, 142-144, Том 4 а.с. 159-166), судом не беруться до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин справи, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточного висновку. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. При подачі позову прокурором було сплачено судовий збір в розмірі 7 443, 00 гривень, та 1 342, 00 гривень за подання заяви про забезпечення позову по справі №371/483/22, що підтверджується платіжним дорученням №653 від 25.05.2022 та платіжною інструкцією №1358 від 05.06.2023 (Том 1 а.с. 186, Том 2 а.с. 78). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з огляду, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, суд стягує з [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Київській області на користь Київської обласної прокуратури судові витрати у розмірі 8 785, 00 грн (вісім тисяч сімсот вісімдесят п`ять гривень). Ухвалою суду від 16 червня 2023 року за заявою прокурора вжито заходи забезпечення позову у справі і, виходячи із характеру спірних правовідносин між сторонами, суд вважає, що підстави для скасування таких заходів на час ухвалення цього рішення не має. Разом з тим, необхідно роз`яснити учасникам справи, що відповідно до положень ч.ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Outcome: partial