Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

представник відповідача Карого І. М. звернувся до суду з заявою, згідно якої просить постановити додаткове рішення у цивільній справі №599/1866/25 за позовом ТОВ "Західна агровиробнича компанія" до [PERSON] , ПП «Розтоцьке Агро» про визнання укладеною додаткової угоди та визнання відсутнім права оренди у нового орендаря, оскільки судом не вирішено питання щодо судових витрат, а саме витрат відповідача на професійну правничу допомогу. Заява мотивована тим, що 19 січня 2026 року Зборівським районним судом Тернопільської області винесено рішення у вказаній справі, яким у задоволенні позову відмовлено. Заявник зазначає, що відповідачем у зв`язку із розглядом даної справи понесено судові витрати на оплату послуг з професійної правничої (правової) допомоги адвоката у розмірі 10000 грн, що не вирішено при постановленні рішення у справі. Згідно ч.3 ст. 270 ЦПК України додаткове суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 19 січня 2026 року у цивільній справі №599/1866/25 за позовом ТОВ "Західна агровиробнича компанія" до [PERSON] , ПП «Розтоцьке Агро» про визнання укладеною додаткової угоди та визнання відсутнім права оренди у нового орендаря у задоволенні позову відмовлено. Встановлено, що при винесенні вказаного рішення судом не вирішено питання щодо судових витрат, а саме не вирішено питання щодо витрат відповідача на професійну правничу допомогу. У відзиві на позов представник відповідача Карого І. М. заявляв вимоги про стягнення з позивача в користь відповідача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. В силу ст.ст.133,134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Представником відповідача у відзиві на позов вказано розмір судових витрат на правничу допомогу 10 000 грн. та надано розрахунок суми гонорару за надання правничої допомоги, згідно якого вартість правничої допомоги у даній справі становить 10000 грн, з них 3000 грн за ознайомлення з матеріалами справи, 7000 грн за підготовку відзиву на позовну заяву. Від представника позивача надійшли заперечення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу (а.с.64), в якому останній зауважує, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та необґрунтованими, не відповідають критеріям розумності та співмірності. Суд звертає увагу на відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення всі його витрати на адвоката. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, відповідно до яких при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, враховує складність справи та ціну позову, а саме, що справа розглядалася без участі сторін, враховує фактичний обсяг робіт, здійснених представником відповідача у даній справі, а саме: підготовлено відзив на позовну заяву. Тому, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, є неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Враховуючи зазначене вище, вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу слід задовольнити частково, в сумі 2000 грн, які підлягають стягненню з позивача в користь відповідача.

Outcome: partial