Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Деменкова Є.С., звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про звільнення від сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Шлюб подружжя [PERSON] був розірваний у судовому порядку. Після розірвання шлюбу, спочатку син [PERSON] залишився проживати з матір`ю. Приймаючи напружені відносини між колишнім подружжям всі питання подальшого утримання дитини вирішувалися подружжям виключно у судовому порядку. 27.03.2019 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області було видано наказ у справі №219/2586/19 про стягнення аліментів з батька дитини [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , оскільки дитина проживала разом з матір`ю. У зв`язку із зміною ситуації в родині і, враховуючи, що з серпня 2022 року дитина стала проживати з батьком, дитина знаходиться на утриманні батька, батько [PERSON] звертається до суду із заявою про визнання судового наказу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.03.2019 року у справі №№ 219/2586/19 таким, що не підлягає виконанню на підставі ст. 432 ЦПК України. Ухвалою від 23.11.2022 року Дружківський міський суд Донецької області (на час постановлення вказаної ухвали Артемівський міськрайонний суд Донецької області припинив свою роботу у зв`язку із бойовими діями в м. Бахмуті) у справі № 229/2002/22 приймає рішення про задоволення заяви [PERSON] про визнання судового наказу Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.03.2019 року у справі № 219/2586/19 таким, що не підлягає виконанню на підставі ст. 432 ЦПК України. 15 березня 2023 року Рівненським районним судом Рівненської області був виданий судовий наказ щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 березня 2023 року та до повноліття дитини. Вказаний судовий наказ набрав законної сили та був направлений до примусового виконання. Судовий наказ від 15.03.2023 р у справі № 570/1189/23 був виданий у зв`язку із тим, що станом на день його видачі дитина [PERSON] , проживав разом із батьком. Мати дитини [PERSON] на підставі цього наказу щомісячно сплачувала аліменти [PERSON] на утримання сумісної дитини [PERSON] . Претензій з боку [PERSON] до [PERSON] з приводу виконання зазначеного судового наказу, як на день подачі заяви до суду, так і на теперішній час, не має. З 01 серпня 2024 року ситуація змінилася. Дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає із позивачкою за адресою: [ADDRESS] . Вказаний факт не спростований відповідачем. Тобто, обов`язок матері дитини [PERSON] за судовим наказом від 15.03.2023 р у справі № 570/1189/23 щодо сплати стягувачу [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , відсутній повністю внаслідок того, що син [PERSON] проживає i знаходиться на повному утриманні його матері, тобто продовжувати сплачувати аліменти [PERSON] від [PERSON] більш потреби не має. [PERSON] зверталася до Рівненського районного суду Рівненської області із заявою про визнання судового наказу від 15.03.2023 у справі № 570/1189/23. Ухвалою від 15.01.2025 Рівненський районний суд Рівненської області у справі № 570/1189/23 відмовив у задоволенні заяви [PERSON] про визнання судового наказу від 15.03.2023 у справі № 570/1189/23 у зв`язку із тим, що на думку суду в даному конкретному випадку потрібно звертатися із позовом про звільнення від сплати аліментів. Враховуючи, що з 01.08.2024 р син [PERSON] перестав бути на утриманні його батька [PERSON] , у [PERSON] не може продовжуватися статус «боржниці», а у [PERSON] статус «стягувача» за судовим наказом від 15.03.2023 ру справі № 570/1189/23, бо дитина з цього періоду знаходиться на повному утриманні у матері дитини, у неї відпала необхідність сплачувати аліменти. Просить звільнити від сплати аліментів з нееї на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Рівненського районного суду Рівненської області від 15.03.2023 року у справі №570/1189/23. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, проте представник надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність від нього не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 27 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.10.2018 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 29.11.2018. [PERSON] 03 липня 2020 року уклала шлюб з [PERSON] , змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . 15 березня 2023 року Рівненським районним судом Рівненської області видано судовий наказ, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 березня 2023 року та до досягнення дитиною повноліття; вирішене питання судового збору. Судовий наказ набрав законної сили та був направлений на примусове виконання, яке здійснюється Бахмутським відділом виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (АСВП №72347903). Судовим наказом Дружківського міського суду Донецької області від 09.10.2024 (справа №229/6913/24, 2-н/229/1229/2024) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 07.10.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Постановою старшого державного виконавця Бахмутсього відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ткаченка Д.Б. відкрито виконавче провадження №76407322 на підставі судового наказу №229/6913/24 від 09 жовтня 2024 року. Згідно із довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3244-7001605234 від 02 листопада 2022 року [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №3244-7002117275 від 11 вересня 2024 року [PERSON] , [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1 ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, за змістом ст.ст. 179-181 СК України аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються тому з батьків, з яким мешкає дитина, та який виконує обов`язки із утримування дитини і повинні використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Згідно ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Пунктом 10 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ. З урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. В постанові ВС від 03 лютого 2021 року у справі № 520/21069/18 (провадження № 61-1347св20) зазначена наступна правова позиція. У частині першій статті 10 СК України зазначено, що якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Відповідно до частини четвертої статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Зазначена норма не визначає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому ними можуть бути будь які обставини, що з урахуванням інтересів дитини змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів. Вирішуючи спір у справі в частині позовних вимог про звільнення від сплати аліментів, суди попередніх інстанцій виходили із того, що у серпні 2018 року настали певні обставини, тобто фактичне проживання дитини з особою, яка зобов`язана сплачувати аліменти на утримання цієї ж дитини на користь особи, з якою дитина на час ухвалення рішення про стягнення аліментів проживала, і настання цих обставин впливає на припинення для позивача сплати періодичних платежів (аліментів) на утримання сина. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та вважає за необхідне припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з дня звернення до суду з даними позовними вимогами. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн., суд зазначає наступне. Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. При визначенні суми відшкодування таких витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вказав, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, та відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір № б/н про надання правової допомоги від 30.07.2025 року; квитанція про оплату 10000 грн. Суд вважає, що витрати понесені позивачем, є фактичними, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правничу допомогу), справа має для позивача важливе значення. Суд дійшов висновку, що заявлений розмір витрат є обґрунтованим та доведеним, та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, також враховуючи те, що відповідач з приводу розміру правової допомоги заперечень не надав. В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 968,96 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Outcome: partial