Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося в суд із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору в сумі 14294,10 грн, яка складається з 9247,43 грн заборгованості за тілом, 4644,67 грн заборгованості за відсотками та 402 грн заборгованості за комісією. Свої вимоги мотивує тим, що 03.12.2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та відповідачем укладений кредитний договір №162716 на суму 10667 грн, у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач приєднався до публічної частини, прийняв умови індивідуальної частини та графіку платежів, що разом становлять єдиний Кредитний договір, шляхом підписання індивідуальної частини електронним підписом [NUMBER] . На виконання умов Кредитного договору, 03.12.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням на платіжну картку №4149-60ХХ-ХХХХ-0451 відповідача, що свідчить про те, що відповідач прийняв пропозицію первісного кредитора. 16.04.2025 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та позивач уклали Договір факторингу №16042025 згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. На підставі наведеного просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №162716 та судові витрати в розмірі 2422,40 грн, та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 7000 грн. Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 31 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16 січня 2026 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що [PERSON] не визнає позов в частині стягнення з нього відсотків за користування кредитом, комісії та штрафних санкцій, у зв`язку із тим, що він проходить військову службу по мобілізації у військовій частині [NUMBER] з 12.12.2024, на підтвердження чого додає довідку №7 від 05.01.2026. Зазначає, що відповідач користується пільгами, передбаченими ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», відповідно має право на звільнення від сплати штрафних санкцій, пені та відсотків за користування кредитом. Крім того, зазначає що у випадку часткового задоволення позову судові витрати можуть бути стягнуті пропорційно задоволених вимог. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за відсотками 4644,67 грн, заборгованості за комісією 402 грн, заборгованості по штрафних санкціях у 450 грн, та зменшити розмір судових витрат пропорційно задоволених вимог. Крім того, просить стягнути з ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» на користь [PERSON] судові витрати. 19 січня 2026 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що під час розгляду справи стало відомо, що відповідач з 12.12.2024 по теперішній час проходить військову службу у Збройних Силах України, у військовій частині [NUMBER] . Ознайомившись з наданими відповідачем доказами проходження служби, позивач подав заяву про зменшення позовних вимог до 9247,43 грн. Щодо співмірності витрат на правову допомогу, зазначає, що позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином. Щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу зазначає, що вартість виконаних представником відповідача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів ч.3 ст.141 ЦПК України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми. Таким чином, розподіляючи витрати, які відповідач поніс на професійну правничу допомогу, що наявні в матеріалах справи, не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, значимості таких дій у справі виходячи з її конкретних обставин позивач вважає, що зазначені адвокатом витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. є завищеними, належним чином не обґрунтованими, що суперечить принципу розподілу судових витрат. 19 січня 2026 року представником відповідача подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. У клопотанні представник відповідача зазначила, що оскільки справи даної категорії є шаблонними та не потребують значної витрати часу, вважає вартість послуг явно завищеною. 21 січня 2026 року представником позивача подано заперечення на клопотання, у якому зазначено, що попередній орієнтовний розрахунок судових витрат складає 9422,40 грн: судовий збір 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу 7000 грн. Сума правничої допомоги у розмірі 7000 грн пропорційна виконаній роботі Адвокатського бюро «Соломко та партнери». У судове засідання представник позивача не з`явився, згідно позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі представника, позов підтримує. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, згідно поданого клопотання представник відповідача просить розглянути справу без участі відповідача та його представника. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Частини 1,2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон), згідно зі ст.3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 03.12.2024 року між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 162716 від 03.12.2024, з використанням електронного підпису, що підтверджується самим текстом договору та наданим Паспортом споживчого кредиту підписаними електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальника. Договір про споживчий кредит підписано [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 91са0df5, 03.12.2024 о 14:50:30 год. Паспорт споживчого кредиту підписано [PERSON] електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 454526с9, 03.12.2024 о 14:49:57 год. Пунктом 2.2.1 Індивідуальної частини договору передбачено, що сума кредиту становить 10667 грн, яка надається в наступному порядку: у розмірі 8000,25 грн на картку позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 2666,75 грн, шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Пунктом 2.3 договору передбачено, що проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00% річних, тип процентної ставки фіксована. Пунктом 2.5. Договору передбачено, що комісія за надання кредиту складає 2666,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього Договору за ставкою 25,00% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п.2.2.1 цієї індивідуальної частини. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1 грн. Стандартний (базовий) тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100 грн. Розмір комісії за управління та обслуговування кредиту не може бути змінено (п.2.4 Договору). Пунктом 2.6 договору передбачено, що загальний строк кредитування за цим договором складає 84 дні з 03.12.2024 по 25.02.2025. На підтвердження укладення Договору про споживчий № 162716 від 03.12.2024 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» надано Графік платежів за кредитним договором, що додатком та невід`ємною частиною Договору №162716, Паспорт споживчого кредиту (Інформація, яка надається позичальнику до укладення договору про споживчий кредит) які 03.12.2024 року підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором, та в яких містяться персональні дані позичальника, основні умови кредитування, інформація щодо процентних ставок, порядок повернення кредиту, що є свідченням того, що позичальник особисто та свідомо уклав вищезазначений Договір. Отримання позичальником [PERSON] кредитних коштів підтверджується Довідкою від 30.10.2025 вих.№3883/30-10 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС», відповідно до якої [PERSON] 03.12.2024 о 14:50 отримав від Кредитодавця ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДІПЛЮС» кошти у розмірі 8000,25 грн, номер карти [NUMBER] , Транзакція - №1520343557, Номер замовлення - 168152141, Призначення платежу - видача кредиту №162716 від 03.12.2024. Первісний кредитор свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. Укладення договору та отримання коштів відповідачем не заперечується. 16.04.2025 між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу № 16042025 за умовами якого ТзОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитними договором № 162716 від 03.12.2024. 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» був підписаний акт прийому-передачі Реєстру прав вимог №3 до Договору Факторингу № 16042025 від 16.04.2025. Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру прав вимог №3 до Договору Факторингу № 16042025 від 16.04.2025, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр боржників від 04.06.2025, складений за формою згідно із Додатком №1 до Договору та документи підтверджуючі право вимоги Клієнта. На підтвердження переходу права вимоги до позивача долучено копію платіжної інструкції №464 від 05.06.2025, згідно якої ТОВ «Юніт Капітал» сплатило ТОВ «Кредіплюс» 1 157 926,48 грн за відступлення Прав Вимог згідно Договору факторингу №16042025 від 16.04.2025 та Реєстру прав вимог № 3 від 04.06.2025 без ПДВ. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно довідки №7 від 05.01.2026 військової частини [NUMBER] , [PERSON] проходить військову службу по мобілізації у військовій частині з 12.12.2024 року. Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 16 вересня 2020 року при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. Згідно виписки по особовому рахунку за Кредитним договором № 162716, наданої ТОВ «Юніт Капітал» прострочена заборгованість відповідача не погашена та складається з: 9247,43 грн заборгованість за сумою кредиту; 4644,67 грн заборгованість за процентами; 402 грн заборгованість за комісією. Таким чином, суд розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що зменшені позовні вимоги що стосуються стягнення заборгованості підлягають до задоволення шляхом стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» заборгованості за договором № 162716 від 03.12.2024 у розмірі 9247,43 грн. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Позивач також просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7000 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн. П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною у Постанові від 02 вересня 2020 року у справі 329/766/18. Позивачем до позовної заяви в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу додано наступні документи: договір про надання правничої допомоги №10/09/25-02 від 10.09.2025 року; протокол погодження вартості послуг до договору №10/09/25-02 від 10.09.2025 року; Додаткову угоду № 25770875804 до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг, згідно договору №10/09/25-02 від 10.09.2025 року, згідно якого витрати на правничу допомогу становлять 7000 грн. При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд приходить до висновку, що слід задовольнити частково вимогу представника позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, в розмірі 4000 грн, що буде достатнім та співмірним критеріям реальності адвокатських витрат. В силу вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 2422,40 грн сплаченого судового збору. На підставі ст.ст. 207,526,530,551,610,612,616,638,1048,1049,1054 ЦК України та

Outcome: approved