Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

29.12.2025 року з Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла цивільна справа за позовом моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що 19.02.2025 року в м. Київ по вул. Кільцева дорога, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ЗАЗ, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Ford, державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Святошинського районного суду міста Києва від 14.03.2025 року відповідача визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, в зв`язку з чим потерпілий звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) з для виплати йому страхового відшкодування. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Ford, державний номерний знак [NUMBER] визначено у розмірі 148527 грн., витрати на збір документів складають 5074,24 грн. Посилаючись на вищевикладене, представник позивача просив стягнути з відповідача 153601,24 грн. завданої шкоди у порядку регресу та 3028 грн. сплаченого судового збору. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду справи та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи учасників справи. Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку. Судом встановлено, що 19.02.2025 року о 15.45 год. відповідач, в м. Києві на вул. Кільцева дорога, керуючи автомобілем ЗАЗанспортним засобом д.н.з. [NUMBER] , під час зміни напрямку руху та перестроювання, не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу транспортному засобу Форд д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по тій смузі, на яку він перелаштовувався, внаслідок чого скоїв з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів (а. с. 8). Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.03.2025 року у справі №759/4740/25 відповідача визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди (а. с. 8). Із вищевказаної постанови слідує, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача. 20.02.2025 року водій [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 10-12). Згідно звіта №163_25МТS про оцінку вартості збитку завданого власнику колісного транспортного засобу від 19.02.2025 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Форд д.н.з. [NUMBER] склала 218527 грн. (а. с. 18-29). На підставі наказу "Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] " шкода заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди встановлена в розмірі 148527 грн. (а. с. 31). На підставі вищевказаного наказу та платіжних інструкцій №14029 від 06.03.2025 року, №12219 від 24.04.2025 року, №17227 від 28.05.2025 року позивачем оплачено витрати на відновлювальний ремонт, послуги експерта на загальну суму 153601,24 грн. (а. с. 31-35). Як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно положень ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до преамбули Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Положеннями ст. 22 п. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до підпункту "а" пункту 41.1 статті 41 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Стаття 27 Закону України "Про страхування" передбачає, що до страховика, який здійснив виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. У пункті 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану винною особою, має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як вбачається з роз`яснень, викладених в п. 26 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК. Разом із цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідач на момент дорожньо-транспортної пригоди не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У позивача після сплати страхового відшкодування виникло право подати регресний позов до відповідача на відшкодування виплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 153601,24 грн. Такий правовий висновок підтверджується також і правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 року по справі № 6-2188цс16. Таким чином, враховуючи вчинені страховою компанією відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" дії по виплаті страхового відшкодування іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, то на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3028 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved