Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У листопаді 2025 року до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя звернулось ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом про стягнення з [PERSON] (надалі - відповідач) заборгованості за Договором позики № 72138438 від 14.01.2023 у розмірі 48000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14.01.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» був укладений Договір позики №72138438, за яким відповідач отримав кредит та зобов`язався повернути його в порядку і на умовах, передбачених договором, та сплатити проценти за користування кредитними коштами, однак належним чином своїх зобов`язань не виконав. 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги за Договором позики № 72138438 від 14.01.2023. Оскільки відповідач вказану заборгованість не погасив, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 24.11.2025 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження. Учасникам справи був наданий час для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. Позивач в судове засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи без участі його представника. Відповідач в судове засідання двічі не з`явився, письмового відзиву на позов не надав, про причини неявки не повідомив, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, що відповідно до ст. 280 ЦК України у сукупності є підставою для заочного розгляду справи, про що 02.02.2026 була постановлена ухвала суду. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до такого. Судом встановлено, що 14.01.2023 між відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» був укладений Договір позики №72138438, відповідно до умов якого: сума позики 12000,00 грн. строком на 30 днів з фіксованою процентною ставкою 2,5% за кожен день користування (а за умови виконання умов Програми лояльності за ставкою 1,00% за кожен день користування), або 2,7% на день за понадстрокове користування позикою. Також вказаним договором було передбачено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою шляхом укладення відповідної додаткової угоди та зверненням позичальника (п. 6); що у разі недотримання позичальником умов Програми лояльності знижена процентна ставка не застосовується, а відповідні проценти перераховуються за базовою процентною ставкою (п. 15); що у разі перевищення суми позики розміру однієї мінімальної заробітної плати, за користування позикою понад встановлений договором строк нараховуються проценти за понадстрокове користування позикою в розмірі визначеному у п. 2 Договору (п. 18). Відповідач факт отримання коштів від первісного кредитора не заперечував, а також цей факт підтверджується довідкою від ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» про здійснення відповідної транзакції щодо перерахування 12000,00 грн. на картку, номер якої був вказаний відповідачем. Кінцевий термін повернення позики за Договором 13.02.2023 (п. 2). Доказів повного або часткового повернення позичених коштів відповідач не надав. Також судом встановлено, що 14.06.2021 між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 14/06/21 і Додаткова угода до нього № 9 від 26.07.2023, відповідно до умов яких за Реєстром боржників № 8 від 26.07.2023 до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 до позивача перейшло право грошової вимоги за Договором позики № 72138438 від 14.01.2023 щодо стягнення заборгованості, що утворилась внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за вказаним договором, яка в реєстрі зазначена у розмірі 48000,00 грн, з яких: 12000,00 грн. сума заборгованості по основному боргу; 36000,00 грн. - сума заборгованості по відсоткам. Згідно п. 9.1 Договору факторингу, зі змінами та доповненнями відповідно до Додаткової угоди № 7 від 13.06.2022, даний Договір є дійсним протягом 12 місяців з дня набрання чинності, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. У випадку, якщо жодна зі сторін не направить письмове повідомлення про розірвання договору за один місяць до закінчення строку дії договору, даний Договір автоматично пролонгується на кожен наступний рік. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, договір факторингу є підставою для заміни сторони кредитора у грошовому зобов`язанні. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики. На підставі ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Частиною 1 статті 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідач жодних заперечень проти позову не надав, факт укладання ним кредитного договору не оспорював, факт невиконання зобов`язань за цим договором також не оспорював, як і наданого позивачем розрахунку заборгованості, доказів погашення заборгованості на користь позивача або первісного кредитора не надав. Водночас дослідженням змісту договору та наданих суду відомостей про фактично надані відповідачу кошти в позові, а також розрахунку заборгованості, судом встановлено, що заявлена до стягнення сума заборгованості відповідає умовам договору лише частково. Так, відомостей про пролонгацію Договору позики № 72138438 від 14.01.2023 у порядку, визначеному п. 6 вказаного Договору, позивач не надав. Відтак, суд виходить з того, що строк користування коштами за вказаним договором становив тридцять днів. Як випливає з правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12, кредитор має право нараховувати проценти за користування кредитними коштами лише в межах періоду кредитування, який дорівнює строку, на який надався кредит. Цей висновок також був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/45818/16. Зокрема, Верховний Суд наголошує на тому, що за змістом ст. 1054 ЦК України позичальник (1) отримує від банку грошові кошти, власником яких він не був, та (2) отримує можливість певний час правомірно не повертати надані грошові кошти. Натомість у позичальника виникає зобов`язання (1) повернути грошові кошти у встановлений строк та (2) сплатити визначені договором проценти за користування кредитом. Отже, позичальник отримує «чужі» грошові кошти в борг, який зобов`язується повернути в майбутньому. Поняття «користування кредитом», яким послуговуються скаржники, є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, «користування кредитом» - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. В повній мірі це стосується й користування позикою у разі оплатності відповідного договору. Крім того, суд виходить з того, що Договір № 72138438 від 14.01.2023 хоча й іменований договором позики, за своєю правовою природою є кредитним договором, оскільки за суб`єктивними і об`єктивними ознаками повністю відповідає визначенню кредитного договору у розумінні ст. 1054 ЦК України. Тобто нарахування відповідачу процентів за користування грошовими коштами за період часу після спливу строків повернення позики за договором (за період після 13.02.2023) є неправомірним і не породжує у відповідача обов`язку сплачувати такі проценти, і відповідне право грошової вимоги до позивача не перейшло. Так само суд не бере до уваги п. 18 Договору, оскільки він суперечить змісту ст. ст. 1048 та 1054 ЦК України. Навіть якщо вважати, що у вказаному пункті зазначена міра відповідальності позичальника за понадстрокове користування позикою в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, підстави для стягнення відповідних сум відсутні в силу положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, якими встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З наведеного випливає, що за визначений у договорі 30-денний строк користування грошовими коштами відповідач зобов`язаний сплатити проценти за ставкою 2,5% на день від суми заборгованості, що становить 9000,00 грн. ((12000,00 грн. х 2,5%) х 30 днів), а загальна сума заборгованості становить 21000,00 грн., і лише в цій частині позов може бути задоволений. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 6, 626-629, 610, 611, 612, 617, 625, 634, 638-642, 1048, 1049, 1050, 1054 - 1056-1 ЦК України,

Outcome: partial