Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Короткий виклад позицій сторін у справі. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»», через свого представника - Тараненко А.І., скориставшись системою «Електронний суд», звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області із позовною заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки за первісним позовом [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Ейс»» заборгованість за кредитним договором у розмірі 98 783,93 гривень. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати. Первісний позов вмотивовано тим, що 24.03.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 920815169. Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі відповідно до умов договору. В свою чергу відповідачка за первісним позовом [PERSON] свої зобов`язання за договором у повному обсязі не виконала, що призвело до виникнення заборгованості у загальному розмірі 98 783,93 грн. Поміж тим, відповідно до укладених договорів факторингу, позивач ТОВ «ФК «Ейс»» прийняв право грошової вимоги і став кредитором за кредитними договорами, укладеними між первісним кредитором та боржниками, у тому числі і за договором №920815169, боржницею у якому є відповідачка за первісним позовом [PERSON] .. У зв`язку з наведеним, позивач просить позовну заяву задовольнити та стягнути на його користь з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 920815169. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] , у запропонований строк, скориставшись своїм правом, через свого представника - адвоката Мороз І.В, подала до суду відзив на первісну позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки вважає вимоги, викладені у ній необґрунтованими та безпідставними. Так, відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом заперечує факт укладення договору, отримання кредиту та розмір заборгованості. Стверджує, що первісна позовна заява не містить пояснення та підтвердження з приводу того, як саме укладався наданий договір кредитування, яким чином проект договору направлявся відповідачу за первісним позовом та підписувався сторонами. На думку представника відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом, позовна заява не містить доказів направлення проекту договору [PERSON] , наявності у останньої особистого кабінету та підписання договорів нею. Також відповідач ставить під сумнів належність стягувача за первісною позовною заявою, оскільки вважає, що ТОВ «ФК «Ейс»» не набуло права грошової вимоги до [PERSON] , оскільки договір факторингу укладено за 5 років до укладення кредитного договору. Крім того, у даному відзиві зазначено, що у первісній позовній заяві відсутні повідомлення про відступленення права вимоги, підтвердження оплати за договором факторингу та належні докази передачі реєстру божників. Крім того, представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом вважає, що нараховані відсотки по кредиту є надмірними, а жодних детальних розрахунків заборгованості суду не надано. Відтак, підсумовуючи, відповідачка за первісним позовом просить відмовити у задоволенні позовної заяви, оскільки позивачем ТОВ «ФК «Ейс»» не доведено наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором № 920815169 від 24.03.2023 року. Представник позивача за первісним позовом ТОВ «ФК «Ейс»» - Поляков О.В., у свою чергу подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, про правомірність укладення договору у електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, зокрема зазначив, що відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» укладений таким чином договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Крім того, представник позивача у поданій відповіді на відзив стверджує, що первісний кредитор ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином вжив всіх необхідних заходів для здійснення перевірки та ідентифікації особи боржника. Також представник позивача за первісним позовом наголошує, що перерахування кредитних коштів за кредитними договорами укладеними позичальниками з ТОВ «ФК «Ейс» відповідними посередниками є правомірним. При цьому, звертає увагу суду, що згідно з матеріалами справи відповідачка за первісним позовом виконувала умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що вона усвідомлювала існування даного договору та визнавала його зобов`язання за ним. Щодо переходу права вимоги до позивача за первісним позовом ТОВ «ФК «Ейс»», представник останнього зазначає, що строк дії договору факторингу №28/1118-01 неодноразово продовжувався, шляхом укладення додаткових угод. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Крім того, у відповіді на відзив зазначено, що на підтвердження переходу права вимоги до позивача за первісним позовом, разом з позовною заявою долучено акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025. Також у поданій відповіді на відзив представник позивача за первісним позовом ТОВ «ФК «Ейс»» - Поляков О.В. спростовує твердження представника відповідачки за первісним позовом, про те, що у первісній позовній заяви відсутні повідомлення про відступнення права вимоги, підтвердження оплати за договором факторингу та належні докази передачі реєстру божників. Щодо процентів за кредитом представник первісного позивача зазначає, що такі було нараховано у дозволених законодавством межах та відповідно до умов кредитного договору. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] особисто обрала для себе суму кредиту, строк кредитування та мала змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Поряд з цим, позивач за первісним позовом у відповіді на відзив зазначає, що подає заяву про зменшення позовних вимог, а саме просить стягнути не 98 783,93 грн., а 93 312,03 грн. у зв`язку з перерахуванням процентів відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування». Відтак, просить задовольнити позов у повному обсязі. Надалі, відповідачка за первісним позовом [PERSON] , скориставшись правовою допомогою адвоката Мороз І.В. подала до суду зустрічну позовну, згідно якої просить визнати недійсним договір про надання кредитної лінії №920815169 від 24.03.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , а також альтернативно просить визнати даний договір неукладеним. У задоволенні первісного позову ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» до [PERSON] про стягнення заборгованості просить відмовити. В обґрунтування зустрічної позовної заяви зазначає, що первісна позовна заява не містить пояснення та підтвердження з приводу того, як саме укладався наданий договір кредитування, яким чином проект договору направлявся відповідачу за первісним позовом та позивачу за зустрічною позовною заявою та підписувався сторонами. Стверджується, що позивачка за зустрічним позовом та відповідачка за первісним [PERSON] ніколи не отримувала проект договору ніколи їх не узгоджувала та не підписувала. Відтак, вважає, що договір про надання кредитної лінії є недійсний через невідповідність форми договору вимогам закону. Наданий Договір кредитної лінії №920815169 від 24.03.2023р. взагалі не містить жодних підписів сторін та не відповідає вимогам ЗУ «Про споживче кредитування» та підзаконним нормативно-правовим актам, зокрема Розділу III Постанови Правління Національного банку від 03 листопада 2021 року №113 Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), якими встановлені додаткові вимоги щодо порядку підписання договору кредитодавцем. Також, представник позивачки за зустрічним позовом та відповідачки за первісним позовом зазначає, що вони заперечують звернення [PERSON] за укладенням договору та подання заявки на укладення договору; наявність особистого кабінету [PERSON] ; укладення Договору про надання кредитної лінії; отримання [PERSON] підписаного договору від позивача; отримання [PERSON] одноразового ідентифікатора на мобільний телефон для підписання договору електронним підписом; введення [PERSON] коду одноразового ідентифікатора з метою підписання договору електронним підписом. Додатково зазначають, що позивачці за зустрічним позовом не відомо джерело отримання її особистих персональних даних, які відображені у договорі. У зв`язку з наведеним, представник відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом просить визнати договір про надання кредитної лінії № 920815169 недійсним та неукладеним. У свою чергу, представник відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» - Поляков О.В. , скориставшись своїм правом, подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому у повному обсязі заперечив щодо зустрічних позовних вимог. Зокрема зазначив, що кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Договір підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора № MNV5GT79. Таким чином, звертає увагу суду на правомірність укладення договору у електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями, зокрема зазначив, що відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію» укладений таким чином договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. У зв`язку з наведеним представник відповідача за зустрічним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» - Поляков О.В. просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог у повному обсязі. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.07.2025 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної справи визначено суддю Яніва Н.М.. На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності - відповідачки за первісним позовом [PERSON] .. Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 24.07.2025 року первісну позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» до [PERSON] про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.10.2025 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.10.2025 року залишено без руху зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»» про визнання недійсним та неукладеним, договору про надання кредитної лінії №920815169 від 24.03.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] , надавши термін для усунення недоліків зустрічної позовної заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який не може перевищувати п`ять днів з дня вручення ухвали. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.10.2025 року задоволено клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» та витребувано у АТ «Універсал банк» необхідну інформацію, яка становить банківську таємницю. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 27.10.2025 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»» про визнання недійсним та неукладеним договору про надання кредитної лінії. Вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Здійсниено перехід з розгляду справи в порядку спрощеного провадження у цивільній справі № 456/3872/25 до розгляду за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено в приміщенні Стрийського міськрайонного суду Львівської області на 10.11.2025 року о 14 год 00 хв. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 10.11.2025 року, у судовому засіданні оголошено перерву, у зв`язка з неявкою відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом та її представника. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області 25.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 19.12.2025 року, розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою представника позивача за первісним позовом та представника відповідача за зустрічним позовом. У судовому засіданні від 15.01.2026 року оголошено перерву через технічні причини (відсутність електроенергії). Сторони у справі належно та завчасно повідомлялись судом про місце, дату та час призначеного судового засідання по їх справі щодо її розгляду по суті, про що у справі наявні відповідні письмові підтвердження. Розгляд справи по суті відбувся 29.01.2026 року. Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Встановленні судом фактичні обставини справи та оцінка наданих суду доказів. Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Судом встановлено, що 24.03.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 920815169. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». З аналізу долученого до матеріалів справи кредитного договору № 920815169 вбачається, що у такому зазначено всі реквізити сторін у тому числі позичальника [PERSON] , серед яких також є електронна адреса та номер телефону, на який було надіслано одноразовий ідентифікатор для підписання договору. Крім того, до такого договору долучено QR-коди електронного підпису одноразового ідентифікатора позичальниці та кваліфікованої електронної печатки кредитодавця, що свідчить про підписання кредитного договору сторонами. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі, а кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Одноразовий персональний ідентифікатор - MNV5GT79 направлено відповідачці за первісним позовом 24.03.2023 о 12:45:51 год. на номер мобільного телефону вказаний нею в заявці на отримання грошових коштів - [NUMBER] , одноразовий персональний ідентифікатор введено [PERSON] у відповідне поле в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства 24.03.2023 о 12:47:22. Так, Верховний Суд у постанові від 04.12.2023 №212/10457/21 прийшов до висновку, що позивач не довів, що телефонний номер, з використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитних договорів, йому не належить. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора . Відтак, судом беззаперечно встановлено, що 24.03.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 920815169, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно умов кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 25000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога». Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом переказу грошових коштів, який завершується зарахуванням грошових коштів на поточний рахунок, для управління яким випущена платіжна картка [NUMBER]. На момент укладення цього договору, сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування - 23.04.2023, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу. Також згідно умов кредитного договору за період від дати видачі кредиту до 23.04.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 153,30 відсотків річних, що на день укладення договору становить 0,42 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним. У разі якщо позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 23.04.2023 р. проценти нараховуються за ставкою 383,25 відсотків річних, що на день укладення договору становить 1,05 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що знаходиться у позичальника за кожний день користування ним. Відповідно до п.8.8 кредитного договору для суми кредиту за першим траншем, що вказана в п. 2.3. договору, за перші 30 днів дисконтного періоду орієнтовна загальна вартість кредиту складе 28150 грн та буде включати в себе загальні витрати за кредитом у вигляді процентів за користування кредитом у розмірі 3150 грн та суму кредиту у розмірі 25000 грн. Орієнтовна реальна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 323,69 % річних, при цьому загальна вартість першого траншу за кредитом у процентному вираженні за строк дисконтного періоду складає 112,60 % від суми першого траншу. Відтак, судом встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 25 000 грн, шляхом перерахування на банківську картку позичальника [NUMBER], яку вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Факт видачі кредитних коштів у розмірі 25 000 грн. підтверджується платіжним дорученням № ecae3bff-a6ef-4b0c-86ff-72d80abe4ad2 від АТ КБ «Приват банк» про перерахування коштів від 24.03.2023 року та довідкою про те, що кредитодавцем ініційовано платіжну операцію, шляхом подання надавачу фінансових послуг відповідних реквізитів.. Оскільки ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» є небанківською фінансовою установою, та не надає фінансових платіжних послуг. А отже, не має повноважень щодо надання документів, що посвідчують переказ коштів (банківських платіжних доручень). Товариство в межах виконання умов укладеного договору ініціює платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача. Таким чином, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в межах виконання умов укладеного договору ініціювало платіжні операції шляхом подання відповідної платіжної інструкції надавачу фінансових платіжних послуг із зазначенням необхідних реквізитів, які клієнт вказав в заявці на отримання кредитних коштів для їх подальшого зарахування на рахунок отримувача надавачем фінансових платіжних послуг отримувача. При цьому, як вбачається з інформації наданої АТ «Універсал банк», на виконання ухвали суду про витребування доказів, повний номер платіжної картки [NUMBER] - [NUMBER], та таку банком було емітовано на ім`я [PERSON] . Крім того, АТ «Універсал банк» надало інформацію про те, що у період з 24.03.2023 29.03.2023 року на платіжну карту № [NUMBER] дійсно надійшло зарахування коштів у сумі 25 000 грн, а також номер телефону [NUMBER] був фінансовим номером телефону за картковим рахунком № [NUMBER] та знаходиться в анкетних даних [PERSON] .. Беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до переконання, що первісним кредитодавцем виконано свої зобов`язання за кредитним договором шляхом перерахування [PERSON] кредитних коштів. Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] виконувала умови кредитного договору, здійснюючи часткові платежі. Це свідчить про те, що вона усвідомлювала існування даного договору та визнавала свої зобов`язання за ним. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Відтак, частково сплативши заборгованість, відповідачка за первісним позовом [PERSON] вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору. Суд звертає увагу, що виписка, меморіальний ордер та розрахунок може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18. Відповідно до п. 8.3.1. за період від дати видачі Кредиту до 23.04.2023 р. (включно) проценти нараховуються за процентною ставкою 153,30 (сто п`ятдесят три цілих три десятих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,42 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним (далі - Дисконтна процентна ставка). Згідно з п. 8.3.2. договору, у разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 23.04.2023 р. проценти нараховуються за ставкою 383,25 (триста вісімдесят три цілих двадцять п`ять сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,05 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Пунктом 8.5. договору передбачено, у разі здійснення Позичальником двох та більше Пролонгацій, Кредитодавець має право зменшити розмір Індивідуальної процентної ставки у наступних періодах Пролонгації. Про порядок надання додаткових знижок і про їх розмір Позичальник інформується в Особистому кабінеті. На підставі наведених умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснювала нарахування відсотків за користування кредитом та з урахуванням внесених відповідачкою за первісним позовом [PERSON] грошових коштів на погашення заборгованості, з дати видачі кредиту 24.03.2023 року та до 14.10.2023 року. Згідно розрахунку заборгованості сума до сплати станом на 14.10.2023 року становить 24 332,77 грн, з яких 20 994,67 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3 338,10 грн -заборгованість за процентами. Крім того, відповідно до п. 8.4. договору, після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним. Таким чином, з 15.10.2023 року почалося нарахування процентів за ставкою 2,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, що свідчить про закінчення дисконтного періоду. Отже, з 15.10.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснювало розрахунок боргу за наступною формулою: 20 994,67 грн. (сума виданого кредиту)* 31 (період нарахування)*2,98 (процентна ставка)/100= 19 394,88 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 31 день) 19 394,88/31=625,64 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 15.10.2023 - 14.11.2023, що підтверджується розрахунком підготовленим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відтак, згідно розрахунку заборгованості за період від дати видачі кредиту 24.03.2023 року та до дати продажу прав вимоги - 14.11.2023 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №920815169 становить 43 727,61 грн, з яких 20 994,67 грн - тіло кредиту, 22 732,94 грн - заборгованість за відсотками. Поміж тим судом встановлено, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та між ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, копія якого долучена до позовної заяви. Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 строк дії цього договору закінчується 28 листопада 2019 року. Згідно п.8.6 Додатки та додаткові угоди до даного Договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 - якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024 року. 14.11.2023 відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 258 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до [PERSON] на загальну суму 43 727,61 грн (копія долучена до позовної заяви). Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги. Таким чином, право вимоги перейшло від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже право вимоги до [PERSON] перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 14.11.2023, тобто після укладання кредитного договору № 920815169 від 24.03.2023. В подальшому нарахування за несплаченими процентами відповідно до п. 8.4 Кредитного договору здійснювалось ТОВ «Таліон Плюс». Згідно розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Таліон Плюс» сума боргу [PERSON] на момент відступлення права вимоги - 10.10.2024 року становить 98 783,93 грн. Надалі, 10.10.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу № 10/1024-01 Згідно з п. 2.1 Договору факторингу № 10/1024-01 від 10.10.2024, ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» - прийняти їх та передати грошові кошти Клієнту на умовах договору. Відповідно до п. 1.3 та п. 1.5 цього договору, право вимоги стосується всіх прав Клієнта за Кредитними договорами і фіксується у Реєстрах прав вимоги. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» на виконання Договору факторингу № 10/1024-01 підписали реєстр прав вимоги № 1 від 10.10.2024 до Договору факторингу № 10/1024-01, за яким від ТОВ ««Таліон Плюс»» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за Кредитним договором у розмірі зазначеному у реєстрі прав вимоги. Так, 10.10.2024 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 до Договору факторингу № 10/1024-01 від 10.10.2024, який долучено до матеріалів справи, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 98 783,93 грн. Надалі, 29.05.2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та первісним позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» укладено договір факторингу № 29/05/25-Е (відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 29.05.2025 за договором факторингу № 29/05/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 98 783,93 грн. Факт переходу прав вимог за кредитними договорами, які зазначені у реєстрі боржників № б/н від 29.05.2025 до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29/05/25-Е та платіжною інструкцією, яка долучена до матеріалів справи. Оскільки в договорах факторингу чітко визначено, що моментом набуття права вимоги є підписання Реєстру прав вимог або Реєстру боржників та Акту прийому-передачі реєстру первісний позивач ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» належним чином довів факт переходу права вимоги до боржника [PERSON] .. Поряд з цим, твердження відповідачки за первісним позовом на недоведеність переходу права вимоги в зв`язку з тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» не долучено докази, що підтверджують оплату договорів факторингу, то такі суд оцінює критично, оскільки у випадку відсутності фінансування за договорами факторингу, такі було б розірвано в односторонньому порядку кожним із клієнтів, що унеможливлює укладання додаткових угод до вказаних договорів, що чинні до сьогодні. Аргументи про те, що за матеріалами справи неможливо встановити, чи був повідомлений боржник про зміну кредитора та чи мала місце повна оплата ціни вимог новими кредиторами за договорами факторингу не можуть свідчити про необґрунтованість чи безпідставність позовних вимог у справі, адже зобов`язання по кредитному договору продовжує існувати і в разі заміни первісного кредитора, яке здійснюється без повідомлення боржника, що відповідатиме приписам ст. 516 ЦК України стосовно заміни кредитора у зобов`язанні без згоди боржника, який у разі необізнаності про нового кредитора вправі виконати зобов`язання перед первісним кредитором, що буде його належним виконанням. Згідно позиції Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Таким чином, судом беззаперечно встановлено, що позивач за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» отримало право грошової вимоги до [PERSON] у розмірі 98 783,93 грн. Втім, 24.12.2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» Згідно прикінцевим положенням п. 17 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Оскільки в розрахунку після 120 днів застосовується процентна ставка 2,98%, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» подано заяву на зменшення позовних вимог. Отже, первісний позивач «Фінансова компанія «Ейс»» у зв`язку з перерахуванням процентів відповідно до ЗУ «Про споживче кредитування» просить стягнути не 98 783,93 грн., а 93 312,03 грн, з яких 20 994,67 грн. - за тілом кредиту, 72 317,63 грн. - відсотки за користування кредитом. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка закріплює підстави звільнення від доказування. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У свою чергу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому(ч. 1 ст. 634 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 3ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з ч. 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 2-383/2010. Крім того, згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В свою чергу ч.1 ст. 1078 ЦК України, закріплює положення про предмет договору факторингу, яким може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Висновки суду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Так, з аналізу встановлених фактичних обставин справи та наведених норм права, суд приходить до висновку про належне укладення кредитного договору, шляхом проставлення електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора сторін. При укладенні кредитного договору сторони погодили усі істотні умови таких, суму кредитних коштів, строк кредитування, порядок та розмір нарахування процентів та інших зобов`язань. Жодних заперечень з приводу того, що відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічною позовною заявою [PERSON] не погодилася з умовами та правилами надання кредиту під час укладення та підписання договору чи про зарахування та розподілення сплачених коштів нею висловлено не було. Підписавши договори, відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічною позовною заявою [PERSON] посвідчила свою обізнаність та згоду з їх умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Тобто, [PERSON] було достеменно відомо про порядок та розмір нарахування процентів за користування кредитними коштами, наданими їм на виконання укладеного договору. Поміж тим судом встановлено, що відповідачка за первісним позовом [PERSON] здійснювала часткове погашення заборговані за кредитним договором, тим самим вчинивши конклюдентні дії, щодо визнання договору, оскільки відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Також судом встановлено, що позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічною позовною заявою ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» набула права грошової вимоги за кредитним договором № 920815169 від 24.03.2023 року, боржником за яким є [PERSON] на підставі укладених договорів факторингу. Відтак, судом встановлено, що відповідачка за первісним позовом належно не виконувала зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, доказів повного погашення заборгованості матеріали справи не містять та відповідачкою за первісним позовом не надано. Поряд з цим, щодо стягнення з відповідачки за первісним позовом нарахованих процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України суд вважає за доцільне зазначити наступне. Відповідно до п. 12.4 кредитного договору сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь Кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 1087,70 % річних. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. Тобто, сторони в кредитному договорі узгодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України (відповідно до п. 12.4. Кредитного договору). Встановлено, що нарахування відсотків за процентною стовкою, яка встановлена п. 8.4. договору, тобто після закінчення дисконтного періоду почалося з 15.10.2023 року, отже, останній день дисконтного періоду - 14.10.2023 року. Датою закінчення строку дії договору - є дата після 90 дня від закінчення дисконтного періоду, тобто 11.01.2024 року, таким чином усі нарахування, які здійснювалися з 12.01.2024 року є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України. При цьому, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року №183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Відтак, нарахування процентів на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, яке здійснювалося на згідно п. 12.4 кредитного договору з 90 дня після закінчення дисконтного періоду кредитування, тобто з 12.01.2024 року і до 10.02.2024 року, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 11.01.2024 року борг відповідачки за первісним позовом становить 80 014,73 грн, з яких 20 994,67 грн - борг за тілом кредиту та 59 020,06 грн - заборгованість за процентами. При цьому, 24.12.2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» Згідно прикінцевим положенням п. 17 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Оскільки в розрахунку після 120 днів застосовується процентна ставка 2,98%, ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» здійснено інший розрахунок з 15.11.2023 року до 10.02.2024 року із ставкою 2,5%. Втім, оскільки відсотки за користування кредитом на підставі п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягаються стягненню лише до 12.01.2024 року, оскільки такі нараховували на підставі ст. 1048 ЦК України, з 15.11.2023 року та до 12.01.2024 року слід провести нарахування заборгованості за формулою: 20 994, 67 грн (сума виданого кредиту) *58 (період нарахування) *2,5% (процентна ставка) /100 = 30 442,27 грн ( сума нарахованих процентів з 15.11.2023 року та до 12.01.2024 року) . Поряд з цим, сума нарахованих відсотків до 15.11.2023 року становила 22 732,94 грн, що у сумі з нарахованими процентами з 15.11.2023 року до 12.01.2024 року становить 53 175,21 грн. Таким чином, враховуючи, що факт укладення кредитного договору та наявність у відповідачки за первісним позовом заборгованості, утвореної внаслідок невиконання умов такого договору, підтверджується долученими до справи доказами, в свою чергу відповідачка за первісним позовом [PERSON] не надала доказів для підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку що первісні позовні вимоги ТОВ Фінансова компанія «Ейс»» до [PERSON] про стягнення заборгованості з врахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягають до часткового задоволення, а саме у частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 20 994,67 грн, та заборгованості за несплаченими відсотками, нарахованими до 11.01.2024 року на підставі ст. 1048 ЦК України у розмірі 53 175,21 грн, що у сумі становить 74 169,88 грн.. Поряд з цим, у ході судового розгляду не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невідповідність змісту кредитного договору вимогам статті 203 ЦК України. Умови договору не суперечать вимогам законодавства, моральним засадам суспільства, не порушують прав чи інтересів сторін або третіх осіб. Всі істотні умови кредитного договору сформульовані чітко, однозначно, доведені до відома позичальника та погоджені ним шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Також відсутні докази того, що волевиявлення позичальника під час укладення договору було сформоване під впливом помилки, обману, насильства, тяжких обставин чи інших факторів, передбачених статтями 229-233 ЦК України, які могли б зумовити недійсність правочину. Сторона добровільно та усвідомлено приєдналася до умов договору, що підтверджено електронними даними та діями позичальника в інформаційній системі кредитодавця. Також не встановлено порушення вимог щодо форми правочину. Електронний документ, який містить умови договору, створено та підписано у відповідності до законодавства, а саме Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну комерцію». Підписання договору одноразовим ідентифікатором є юридично належним способом ідентифікації сторони та підтвердження її волевиявлення, що прирівнюється до власноручного підпису. Вказані норми закону прямо передбачають можливість та юридичну силу такого правочину. Крім того, під час розгляду справи не виявлено доказів того, що правочин укладений недієздатною або обмежено дієздатною особою, чи що представник кредитодавця перевищив повноваження, що могло б бути підставою для його недійсності відповідно до статей 215, 226-227 ЦК України. Судом не встановлено й ознак фіктивності або удаваності правочину (статті 234-235 ЦК України). Навпаки, між сторонами фактично виникли кредитні правовідносини, позичальник отримав грошові кошти, що підтверджується матеріалами справи, а отже, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, для яких його було укладено. Таким чином, оскільки жодна з передбачених цивільним законодавством підстав недійсності правочину не підтверджена належними доказами, суд приходить до висновку, що заявлені відповідачем вимоги про визнання кредитного договору недійсним є безпідставними та необґрунтованими. Також сам факт підписання відповідачкою за первісним позовом та позивачкою за зустрічною позовною заявою [PERSON] кредитного договору, отримання нею коштів, а також часткове повернення грошових коштів, свідчить про виконання сторонами договору, та у сукупності виключає кваліфікацію договору як неукладеного. На підставі наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений належним чином, відповідає вимогам чинного законодавства та породжує для сторін юридичні права й обов`язки. У зв`язку з цим правові підстави для визнання договору неукладеним чи недійсним відсутні, а тому у задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» про визнання недійсним та неукладеним договору про надання кредитної лінії слід відмовити. Окрім того, позивачка за зустрічним позовом [PERSON] звернулася з позовними вимогами до ТОВ «Ейс». Водночас у прохальній частині зустрічного позову позивачка просить визнати недійсним та неукладеним договір, укладений між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Таким чином, спірні правовідносини, що стали підставою для звернення з зустрічним позовом, виникли не між позивачкою та ТОВ «Ейс», а між позивачкою та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», яке є стороною спірного договору. Саме ця юридична особа є належним відповідачем у спорі щодо визнання договору недійсним або таким, що не був укладений. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21). Щодо розподілу судових витрат. Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно, до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем за первісним позовом, при поданні даної позовної заяви до суду, було сплачено судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн, який підтверджено платіжною інструкцією №20383 від 26.06.2025 року. Відтак, у зв`язку із частковим задоволенням первісних позовних вимог, слід стягнути з відповідачки за первісним позовом [PERSON] на користь позивача за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір в розмірі 1 925,32 грн (74 169,88 х 100 : 93 312,03 = 79,48 %; 2422,40 х 79,48 % : 100% = 1 925,32 ) При цьому, як вказує позивач за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»», ним понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України №10 від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Згідно позиції Верховного Суду, яка висвітлена у постанові КЦС ВС від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження понесених витрат позивачем за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» надано копію договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025, додаткової угоди до договору правничої допомоги № 25770746185 від 30.05.2025 та прийому-передачі наданих послуг до договору надання правничої допомоги згідно договору правничої допомоги. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004) заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Відтак, суд вважає, що сума понесених витрат, яка була заявлена позивачем за первісним позовом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»», є непропорційною до обсягу робіт, які були надані його представником, а тому вважає за доцільне стягнути у користь ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»» з відповідачки за первісним позовом [PERSON] судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. При цьому, в силу відмови у задоволенні в повному обсязі позовних вимог відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним позовом [PERSON] понесені нею судові витрати розподілу не підлягають й такі підлягають залишенню за останньою.

Outcome: partial