Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить усунути відповідача від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] в Комунальному закладі «Центр соціального обслуговування» Городенківської міської ради Коломийськогоо району Івано-Франківської області померла рідна сестра позивача [PERSON] , 1953 р.н. Після смерті сестри відкрилася спадщина на дві земельні ділянки, які належали їй відповідно до державних актів ЯЖ № 156356 і ЯЖ № 156903. Спадкоємцем першої черги по закону є відповідач у даній справі - син спадкодавця [PERSON] , 1976 р.н. Позивач є спадкоємцем другої черги по закону та подав відповідну заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Коломийського РНО Стефурак Н.Я. Померла [PERSON] була особою похилого віку, довго хворіла, останні роки не могла самостійно себе обслуговувати та потребувала постійної сторонньої допомоги, не могла вільно самостійно пересуватися. Забезпечення [PERSON] ліками, продуктами харчування, побутовим обслуговуванням по мірі можливості займались сусіди, а також і позивач, коли приїжджав в с. Рашків на Свято Трійці та інші заходи, а в інші періоди висилав сестрі продуктові посилки. Інколи за його проханням сестру відвідував інститутський товариш позивача, який проживає в Снятинській громаді Коломийського району, і привозив їй продукти харчування та одежу. На жаль, особисті обставини позивача: складна операція, невисока пенсія, а також значна віддаленість місця проживання від місця проживання сестри значно ускладнювали надання ним сестрі необхідної допомоги та приділення більше уваги. В той же час син сестри [PERSON] , 1976 р.н., котрий зобов`язаний був піклуватися про свою тяжко хвору матір, забезпечити їй належний догляд та надавати необхідну допомогу, не лише нічим матері не допомагав, але й проживаючи в м.Городенка буквально за 10 км від матері, відвідував її, як йому при зустрічах весь час жалілася сестра, лише щоб знайти та відібрати її пенсію, так як через пристрасть до алкоголю, котру навіть після лікування подолати не міг, дуже часто постійної роботи не мав і перебивався випадковими заробітками. Беручи у матері гроші нібито на комунальні платежі, насправді їх присвоював. На дзвінки [PERSON] як правило не відповідав, а коли позивачу вдалося до нього додзвонитися, він запевнив що з сестрою все гаразд. Перебуваючи літом 2021 року в с. Рашків і побачивши, що [PERSON] до матері навіть не навідується, позивач переконався що він про матір піклуватись не бажає, від надання їй допомоги ухиляється, її пенсію забирає і використовує на власні потреби, стан здоров`я сестри все більше погіршувався, а тому перед відповідним підрозділом Городенківської міської ради було порушено питання про влаштування сестри позивача до профільного комунального закладу соціального обслуговування. Оскільки, [PERSON] і надалі від піклування про матір, надання їй необхідної допомоги та догляду ухилявся, а стан її все більше погіршувався і ставав безпорадним, відповідно до рішення Городенківської міської ради від 08.12.2021 №77 [PERSON] було влаштовано до Комунального закладу «Центр соціального обслуговування» в с. Тишківці Коломийського району Івано-Франківської області. Після влаштування [PERSON] до вищевказаного комунального закладу, як розповідала директор цього закладу, син відвідував свою матір, то хіба лиш для того, щоб забрати у неї ту частку її пенсії, котра відповідно до існуючого положення залишалася у її розпорядженні. Після зауваження адміністрації закладу про неприпустимість забирати у матері останні гроші [PERSON] з кінця 2023 року взагалі перестав до неї навідуватись. Кошти, котрі [PERSON] не встиг відібрати у тяжкохворої матері, після її смерті були видані позивачу адміністрацією закладу і були використані на поховання сестри. [PERSON] не провідував свою матір, не цікавився нею навіть тоді, коли в 2024 році вона двічі проходила після інсультне лікування в Городенківській районній лікарні,хоча про тяжкий стан матері йому було відомо. Участі у похованні матері та проведені поминальних заходів [PERSON] не брав. Всі заходи по організації і проведенні похорону сестри взяв на себе позичав. Також, [PERSON] почав розпродувати домашнє майно. І якщо на сьогодні двір не занепав остаточно то це лише завдяки зусиллям позивача. Хоч відповідач вважається таким, що прийняв спадщину оскільки нібито постійно проживав зі своєю матір`ю, так як був зареєстрований з нею за однією адресою по [ADDRESS] , однак насправді зі своєю матір`ю на момент її смерті і відкриття спадщини [INFO] [PERSON] не проживав, так як на той час він уже давно проживав в м. Городенка, а його матір з 20.12.2021 до самої смерті за рішенням органу місцевої влади перебувала в центрі соціальної допомоги в с. Тишківці, через те, що її син від піклування про матір, наданий їй необхідної допомоги та догляду ухилявся і вона внаслідок похилого віку та тяжкої хвороби знаходилась в безпорадному стані. Ухвалою суду від 10.09.2025 вищевказану позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. (а.с.23-24) 19.09.2025 позивачем на виконання ухвали суду від 10.09.2025 подано заяву про усунення недоліків. (а.с.26-27) Ухвалою суду від 26.09.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення від права спадкування за правилами загального позовного провадження. (а.с.34-36) Ухвалою суду від 23.10.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення від права спадкування. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. (а.с.69-70) В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив задовольнити. Пояснив, що відповідач є сином його рідної сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя відповідач не доглядав за мамою, яка була хвора. Він навідувався до неї, щоб забрати пенсію під видом сплати комунальних послуг. Також, відповідач бив маму, застосовував фізичну силу, про це розказувала йому сестра. В 2022-2023 роках відповідач приїздив до своєї мами в комунальний заклад і забирав її пенсію, в 2024 році він перестав гроші забирати. Однак, зазначив, що він не бачив чи він її бив, і забирав гроші чи вона сама давала. В судове засідання 30.01.2026 позивач не прибув, в поданій до суду 14.01.2026 заяві позивач просив суд завершити розгляд справи № 342/884/25 за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судові засіданні не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся у передбаченому чинним законодавством порядку, а саме за зареєстрованим місцем проживання, в тому числі шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на порталі "Судова влада". Відзив на позовну заяву відповідач до суду не подавав. Клопотання про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду станом на 30.01.2026 не надходило. Передбачених ч.2 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи 30.01.2026 за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання 30.01.2026 всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Свідок [PERSON] , який є старостою с.Рашків із 2021 року повідомив суду, що він дізнався від жителів села про проживання [PERSON] в незадовільних умовах. Він особисто деколи купляв їй продукти гроші на які давала [PERSON] . Старався навідуватись до неї 2 рази на тиждень. Вона проживала в електрифікованому приміщенні де були антисанітарні умови для проживання. Була не доглянута. Сина бачив тільки два рази. Разом із сином, за ініціативою брата, відвозив [PERSON] в с.Тишківці до соціального закладу. Коли перевозили [PERSON] до соціального закладу то в хаті було тепло, працював конвектор. Син зареєстрований, але не проживав із матір`ю. Живе десь в Городенці . Чи забирав син гроші у матері він не бачив, як і не бачив чи він щось привозив матері. Вона ніколи не жалілась, що син її б`є . Бувало він приходив до неї і вона мала гроші, а вже наступного разу грошей в неї не було. Свідок [PERSON] повідомила, що вони є родичами із відповідачем, який є її троюрідним братом. Ствердила, що [PERSON] маму бив і мама жалілась на нього. До 2015 року вона часто бувала в них дома. А вже після 2015 вона хворіла і не ходила до [PERSON] . Останній раз бачила [PERSON] в жовтні 2021 року коли та сама приходила до неї в гості. [PERSON] живе десь в м.Городенка. Відвідував маму коли та брала пенсію або коли приходили посилки від брата. На похороні син в матері не був. Свідок [PERSON] ствердила, що сторін по справі знає бо проживає з ними по сусідству в с.Рашків. Син [PERSON] за мамою не доглядав і вона бачила як десь 3-4 роки до смерті останньої він бив маму. Син рідко навідував маму лиш коли вона брала пенсію. В них дома практично не була, а зустрічалась із ними на вулиці. Свідок [PERSON] ствердив, що він працює паламарем в церкві с.Рашків і був на похороні у [PERSON] . Як вона жила він не знає тільки одного разу колись він ремонтував їй грубку. Свідок [PERSON] повідомила, що вона є директором комунального закладу в с.Тишківці де перебувала [PERSON] із грудня 2021 року до жовтня 2024 року до дня смерті. Ствердила, що [PERSON] прийшла до них в заклад самостійно «своїм ходом». Повідомила, що син приходив до матері час від часу. Перші два роки по 2 рази на місяць, а останній рік вона його не бачила чи він приходив. Він сидів біля матері і вони розмовляли про щось. Конфліктів між ними ніколи не було. Мама раділа коли син приходив до неї і дуже тішилась коли він ще мав тільки прийти. Вона сама розповідала, що дає йому гроші. Чи приносив щось син матері вона не бачила, але бачила, що він приходив із кульком в руках. Заслухавши учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Фактичні обставини справи, встановлені судом: [PERSON] померла [INFO] в с.Рашків Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 531, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с.8) Із довідки № 2928512 виданої 04.09.2025 Центром надання адміністративних послуг Городенківської міської ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , була зареєстрована на день смерті за адресою: [ADDRESS] . На день її смерті за вказаною адресою був зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.14) Проте, на момент смерті [PERSON] перебувала в Комунальному закладі «Центр соціального обслуговування» Городенківської міської ради. Як вбачається із довідки № 09 виданої 24.04.2025 КЗ «Центр соціального обслуговування Городенківської міської ради» померла [PERSON] перебувала у стаціонарному відділенні Комунального закладу «Центр соціального обслуговування» з 20.12.2021 по 12.10.2024. (а.с18) Із довідки № 14-75 виданої 24.04.2025 Рашківським старостинським округом Городенківської міської ради слідує, що [PERSON] , [INFO] , яка на час смерті [INFO] , була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але знаходилася у КЗ «Центр соціального обслуговування» Городенківської міської ради. За даною адресою був зареєстрований (не проживав) також син [PERSON] , [INFO] (а.с.15) [PERSON] дошлюбне прізвище якої було [PERSON] , зареєструвала шлюб 31.08.1975. (а.с.10) Позивач [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище якої [PERSON] ) є братом і сестрою, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] . (а.с.9) Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема земельні ділянки що належали померлій на підставі Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 156356 та ЯЖ № 156903. (а.с.12-13) Позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті його сестри [PERSON] . Приватним нотаріусом Стефурак Н.Я. заведена спадкова справа за № 59/2025 після смерті [PERSON] за заявою позивача. У спадковій справі відсутні заяви інших осіб про прийняття спадщини після її смерті. (а.с.76-84) Позивач [PERSON] подав нотаріусу заяву про призупинення видачу [PERSON] свідоцтва про спадщину після смерті [PERSON] так як він готує позов до суду про усунення [PERSON] від спадкування після смерті матері. (а.с.80) Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (статті 1261 ЦК України). Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 31 січня 2023 року у справі № 467/350/21, від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 741/1714/18, від 21 жовтня 2021 року у справі № 766/14057/17, від 19 травня 2022 року у справі № 132/2991/20. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ствердили, що померла [PERSON] дійсно була в такому стані, що час від часу потребувала сторонньої допомоги у зв`язку із перебуванням в похилому віці. Однак свідок [PERSON] ствердила, що вона бачила померлу в останні роки досить рідко і останній раз саме померла її навідувала в жовтні 2021 року. На похороні [PERSON] не було. Свідок [PERSON] повідомив, що до соціального закладу в с.Тишківці померлу [PERSON] відвозив він та її син [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначила, що матір відповідача привезли до них в лікувальний заклад у грудні 2021 року де вона пробула до 2024 року. Її син навідував свою матір перші роки десь по 2 рази на місяць, однак в останній рік вона не бачила чи він її навідував. Син приходив до матері із кульком, але чи він щось їй приносив вона не знає. Також повідомила, що матір відповідача виражала свою радість коли до неї мав прибути син. Вони сиділи разом про щось розмовляли. Ствердила, що знає, що вона сама давала йому гроші. Дані свідчення спростовують твердження позивача про безумовне залишення відповідачем матері без будь-якої допомоги в безпорадному стані. Оскільки саме в цьому закладі, куди її помістили за його участю, його матір проживала протягом останнього часу, а він її там навідував, спілкувався із нею. Що також спростовує твердження позивача тільки про негативне відношення відповідача до своєї матері. Також судом враховується і те, що позивачем не доведено того, що відповідач, який є сином померлої, мав змогу надавати допомогу матері в тій мірі яка на його суб`єктивну думку була б достатньою для неї, однак навмисно її не надавав. Як і не надав доказів того, що відповідач [PERSON] не є особою яка сама потребує стороннього догляду, зокрема, що він не є особою із інвалідністю, тощо. Зокрема не надав жодного доказу, що причинами не прибуття сина до матері протягом останнього часу її життя, як і не прибуття його на похорон матері може бути і його не задовільний стан здоров`я. Який позбавляв його можливості прибути до матері як за її життя так і на похорон, чи після нього. Будь-якої інформації про фізичний стан відповідача, як і інформація про його дійсне місце перебування на даний час і протягом останніх років позивачем не надана. І свідки, які є односельцями відповідача, стверджували, що їм не відомо де дійсно проживає відповідач та чим він займається. Вони тільки ствердили, що він живе десь в м.Городенка. Позивач, який проживав окремо від відповідача та його померлої матері, а саме в Хмельницькій області, також не надав допустимих та належних доказів того, що відповідач позбавляв свою матір належних умов для проживання шляхом відбору в неї коштів чи інших речей. А стверджував, що йому це відомо тільки зі слів сестри. В матеріалах справи відсутня інформація про звертання матері відповідача чи будь-кого іншого до правоохоронних органів чи хоча б за медичною допомогою з приводу неправомірної поведінки її сина [PERSON] по відношенню до неї чи спричиненню їй тілесних ушкоджень сином. Ще позивач [PERSON] не надав жодного доказу на підтвердження того, що відповідач [PERSON] порушив будь-яким чином його права, як спадкоємця після смерті його сестри [PERSON] , яка є матір`ю відповідача. А сам факт проживання відповідача окремо від матері та його не часте навідування до матері, як і поміщення за його участю матері до лікувального закладу, де син відвідував матір, не є беззаперечним доказом того, що він вчиняв умисні дії чи бездіяльність, спрямовані на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу матері, тобто допустив ухилення, пов`язане з винною своєю поведінкою, як особа, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що у цій справі позивачем не доведено факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю при можливості її надання, винної поведінки останнього (зокрема, умисної відмови від надання допомоги матері), а також перебування спадкодавця в безпорадному стані та його постійну потребу у такій допомозі саме від відповідача, які входять до сукупності обставин передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України. Висновки суду за результатами розгляду. Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позивач належних, допустимих та достовірних доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження наявності умов, передбачених ст. 1224 ЦК України для усунення відповідача від права на спадкування за законом, не наддав, як і не надав доказів на підтвердження того, що його права, як спадкоємця, після смерті сестри, порушено саме відповідачем, у зв`язку із чим в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування слід відмовити. Інші, наведені учасниками справи доводи в обґрунтування своїх позицій, не спростовують наведених висновків суду. Як зазначає Європейський суд з прав людини в своїй усталеній практиці, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). З приводу судових витрат слід зазначити наступне. Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Outcome: dismissed