Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Зміст позовної заяви та її обґрунтування [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги мотивує ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини, оскільки з 2009 року і до січня 2018 року відповідач взагалі не спілкувався, не бачився, не цікавився її життям, не відвідував дошкільний навчальний заклад, школу у якій навчається донька, тобто самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. У січні 2018 року відповідач несподівано приніс доньці набір солодощів, які йому видали за місцем роботи у зв?язку з Новим роком. І це був перший раз, коли донька [PERSON] після квітня 2009 року побачила свого батька, якого вона не пам?ятала, оскільки коли батьки розірвали шлюб дитині було лише 8 місяців. Але це побачення було дуже коротким і обмежилося лише переданням пакунку з цукерками. Після цього відповідач бачився з [PERSON] двічі на рік: на Новий рік та її день народження. Такі зустрічі завжди були на вулиці, тривали не більше 20 хвилин. При цьому поздоровити доньку з днем народження відповідач завжди приїздив через декілька днів після дня народження. Відповідач ніколи не пропонував [PERSON] познайомитись з її двома братами, що народилися у нього від іншої жінки, з тим, що дівчинка відчувала себе потрібною, такою, що є важливою у житті батька. Наведені обставини свідчать про брак спілкування, моральної та психологічної підтримки дитини з боку батька, нездійснення останнім участі у вихованні та розвитку дитини за відсутності будь-яких об?єктивних перешкод. Відповідач ніколи не цікавився станом здоров?я доньки, виявлення ним турботи про дитину після січня 2018 року відбувається лише у вигляді коротких та рідких зустрічей за викладених вище обставин. Відповідач переклав виконання всіх обов?язків винятково на неї та зайняв очікувальну позицію, тобто чекає допоки дитина сама виявить бажання з ним спілкуватися. Рішенням Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 11.03.2024 в позові [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав було відмовлено, одночасно з попередженням [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання ним батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] . Однак після проголошення рішення з 11.03.2024 і по день подання вказаного позову відповідач не вживав жодних заходів щодо налагодження стосунків з дитиною, жодного разу не спілкувався з нею та не телефонував. Відповідач не цікавився станом її здоров`я та не виявляв будь якої турботи , тобто повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 19.09.2025 провадження у справі було відкрито із призначенням справи до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 22.12.2025 підготовче провадження було закрите із призначенням справи до судового розгляду. Стислий виклад позицій сторін . Позивачка [PERSON] та її представник адвокатка Кириченко Г.В. в судовому засіданні на позові наполягали, посилаючись на обставини зазначені у ньому. У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував та зазначив, що бажає спілкуватись і приймати участь у вихованні дочки, однак вважає, що органи опіки та піклування чи якийсь інший орган повинні повпливати на його дочку, щоб вона виходила з ним на зв`язок і спілкувалась з ним. При цьому зазначив, що ні до матері, дідуся, бабусі доньки він з уього приводу не звертався, як не звертався і до органів опіки та піклування, до школи в якій навчається донька не з`являвся і про те, що дочка проживає та навчається за кордоном йому стало відомо лише в зв`язку з розглядом даної справи в суді. Просив в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи проти позовних вимог не заперечувала та надала суду відповідний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо доньки [PERSON] . Свідок [PERSON] показав суду, що відповідач це його бувший зять. Коли дочка розлучилась з відповідачем, [PERSON] була ще маленькою і батько пропав з її життя на тривалий час. Він як дідусь [PERSON] був змушений фактично замінити їй батька. Вони з дружиною приймали участь у вихованні онуки [PERSON] . Був час коли [PERSON] писала батькові і хотіла з ним спілкуватись, але він сам ніколи не проявляв ініціативи щодо спілкування, був постійно зайнятий, то на роботі, то з дітьми, що з`явились в новій сім`ї. [PERSON] не зміцнилося відношення відповідача до виконання своїх батьківських прав до доньки [PERSON] і після рішення суду, коли було відмовлено у позбавленні його батьківських прав. [PERSON] через байдужість батька до неї дуже страждала і переживала. Згодом вона звернулась і попросила згоди у нього, як у дідуся , змінити прізвище та по батькові на прізвище та по батькові дідуся, посилаючись на те, що не бажає щоб у неї був будь-який зв`язок з батьком який є її батьком лише за документами, а фактично відсутній у її житті. Також в судовому засіданні була заслухана думка неповнолітньої [PERSON] , яка висловила свою думку щодо можливості позбавлення батьківських прав її батька, посилаючись на те, що це саме її ініціатива і вона попрохала маму повторно подати позовну заяву. Батько протягом останнього часу не спілкується з нею , а вона потребувала такого спілкування, особливо в 2020-2021 роках , писала йому на Вайбер, вони зустрічались і іноді їздили з батьком до м. Кременчука , один раз подружкою, один раз з сином батька, де купляли їй подарунки. Їй хотілось більше спілкуватись з батьком, але він постійно був зайнятий і їх спілкування часто зводилось до вручення квітів ,подарунків чи грошей на День народження та на Новий рік. Після рішення суду про відмову у позбавленні батьківських прав батько [PERSON] не підтримував з нею спілкування та не намагався зустрітися та приймати участь у її вихованні. На даний час вона навіть змінила прізвище та по батькові, оскільки батька їй фактично замінив її дідусь [PERSON] . Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про народження у м. Комсомольськ народилася [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] , [PERSON] ( а.с.7). Згідно рішення Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 11.03.2024 в позові [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав було відмовлено, одночасно з попередженням [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виконання ним батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] (а.с.10-14). Відповідно до свідоцтва про зміну імені від 28.01.2025 [PERSON] змінила своє прізвище та по батькові на [PERSON] (а.с.8). Відповідно до інформації ЗОШ І-ІІІ ступенів №3 ім. В.О. Нижниченка, мати [PERSON] бере активну участь у вихованні дитини , здійснює достатній контроль за навчанням доньки, батьківські збори відвідує, батько [PERSON] , протягом 2024 -2025 заклад освіти не відвідував, контакту зі школою не підтримував, успішністю доньки не цікавився (а.с.15). Відповідно до психолого-педагогічної характеристики [PERSON] , навчається в ЗОШ І-ІІІ ступенів №3 ім. В.О. Нижниченка Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області та характеризується позитивно (16). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 16.12.2025, вважають за доцільне позбавлення батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] . Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у відповідності до ст.ст.150,151 СК України первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму ВС України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляд справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пункт 49 рішення ЄСПЛ). У рішенні по справі «Хант проти України» п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden») і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Таким чином, оглянувши всі надані докази, як по одинці так і в сукупності, суд приходить до висновку, що дійсно батько неповнолітньої дитини відповідача по справі, ухиляється від своїх обов`язків по вихованню та розвитку дитини, які передбачені вимогами ст.150 СК України. Крім того, суд визнає винною поведінку [PERSON] який свідомо нехтував своїми обов`язками, він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не приймає участі у підготовці до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Суд вважає, що після ухвалення рішення суду від 11.03.2024 року, яким було вперше відмовлено в позбавленні батьківських прав [PERSON] , однак останній не надав доказів на підтвердження зміни ставлення до виховання дитини, піклування про неї,виконання ним своїх батьківських обов`язків, та переклав виконання всіх обов`язків винятково на матір та зайняв очікувальну позицію, тобто чекає допоки дитина сама виявить бажання з ним спілкуватися. Отже у такій правовій ситуації, коли є рішення суду (що набрало законної сили) за первинним зверненням одного із батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого із батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, тоді в разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду інакшим є розподіл тягаря доведення між сторонами. Тож саме другий із батьків дитини під час звернення повторно поданого до нього позову про позбавлення його батьківських прав має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте першочергово мають враховуватися як найкращі інтереси дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, потрібними для ухвалення рішення, а також оцінку всіх доказів у справі, які підтверджують виконання чи нехтування батьком/матір`ю своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права батька/матері є пропорційним меті позбавлення батьківських прав. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved