Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Основні процесуальні рішення та дії. 26.12.2023 позивач звернувся до суду із позовом, у якому із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 06.08.2025, просить стягнути із [PERSON] в користь [PERSON] заборгованість в сумі 1 845 936,08 грн, яка виникла за договором позики від 10.10.2016. Для розгляду справи визначено головуючого суддю Овчиннікову О.С., яка ухвалою від 29.12.2023 відкрито загальне позовне провадження. 13.02.2024 відповідачем подано відзив. У зв`язку із звільненням головуючого судді, 20.06.2024 для розгляду справи визначено головуючого суддю Кондрашова І.А., який ухвалами від 18.06.2024 та від 16.12.2024 прийняв справу до свого розгляду та закрив підготовче провадження. У зв`язку із тимчасовим відстороненням головуючого судді від здійснення правосуддя, 01.08.2025 для розгляду справи визначено головуючого суддю Цитульського В.І., який ухвалою 06.08.2025 прийняв справу до свого провадження. 06.08.2025 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог. 29.09.2025 судом постановлено ухвалу про повернення в підготовче провадження. Протокольною ухвалою від 04.11.2025 судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог. 28.11.2025 відповідачем подано заперечення. Протокольною ухвалою від 01.12.2025 закрито підготовче провадження, судове засідання призначено на 19.01.2026. 19.01.2026 суд заслухав вступне слово позивача, дослідив докази, заслухав виступ позивача в судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення, проголошення якого відкладено на 29.01.2026 о 09:00 год. Узагальнені доводи позивача. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 10.10.2016 між сторонами спору укладено договір позики за яким, позивач передала відповідачу грошові коти в сумі 2 325 679,65 грн, що еквівалентно 90 000 доларів США, а відповідач зобов`язалася їх повернути до 10.04.2018. На підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачем складено розписку. Також факт передачі коштів підтверджено рішенням суду у справі №199/783/21. В забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за вказаним кредитним договором, між сторонами укладено договір іпотеки. Відповідачем порушено умови договору, у зв`язку із чим предмет іпотеки було примусово реалізовано. Проте отриманих коштів не вистачило для повного задоволення вимог позивача, зокрема непогашеними залишились кошти в сумі 402 191,34 грн. Окрім цього позивачем розраховано 3% річних за період з 12.11.2020 по 04.08.2025 в сумі 233 713,98 грн та інфляційних втрат за такий період в сумі 1 210 030,76 грн. Також позивачем нараховано проценти та інфляцію на підставі ст.625 ЦК України. В судовому засідання позивач підтримала вимоги позову. Узагальнені доводи відповідача. У відзиву відповідач заперечує проти задоволення позову, зазначає про повне погашення боргу за договором позики, що можуть підтвердити свідки та оригіналом розписки, наявної у відповідача. На підставі виконавчого напису нотаріуса позивачка безпідставно отримала ще 2 442 330,75 грн. Окрім цього, позивач вказує, що останнім днем строку подання позову є 10.04.2021, тому 3% річних та інфляційні втрати мають нараховуватися до вказаної дати. Згідно контр-розрахунку відповідача сума інфляційних втрат має становити 116 023,32 грн (за період з 12.12.2020 по 31.03.2021), 3% річних 22 115,18 грн (за період з 12.12.2020 по 10.04.2021). Нарахування 3% річних та інфляційні втрати протягом тривалого судового розгляду створює для відповідача надмірний тягар, не відповідає закону. В судове засідання представник відповідача не з`явився. Заяву представника від 19.01.2026 про відкладення розгляду справи зареєстрована в системі документообігу суду о 10.06 год та передана головуючому судді вже після закінчення судового розгляду, тому вона не врахована. Обставини, встановлені судом. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2021 у справі №199/783/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню встановлені наступні обставини. 10.10.2016 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримала позику у сумі 2 325 679,65 грн, яку зобов`язалась повернути в строк до 10.04.2018. При цьому, умовами такого договору, копія якого надана позивачем, визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, а саме 90 000 доларів США. Вказаним вище рішенням встановлено також наступне. В підтвердження отримання грошей [PERSON] власноруч написала и передала [PERSON] розписку (копія такої розписки також долучено позивачем до матеріалів даної справи). В забезпечення зобов`язання було укладено договір іпотеки, посвідчений 10.10.2016 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Рудченко О.В. за реєстром №2549. Іпотекодавець - [PERSON] , іпотекодержатель [PERSON] . Основне зобов`язання договір позики від 10.10.2016. Строк повернення 10.04.2018. Предмет іпотеки - нежиле приміщення в житловому будинку літ.А-3 на 1 поверсі приміщення №1 (поз.1-6) загальною площею 95,0 кв.м., в тому числі прибудова літ.а-1; ганок літ.а. 05.01.2021 приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Бунякіною О.В. на підставі заяви [PERSON] було вчинено виконавчий напис №1 про звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, яким забезпечено виконання зобов`язання за договором позики від 10.10.2016 у розмірі: неповернута сума позики 2 325 679,65 грн; інфляційні витрати 309 849,88 грн; 3% річних 180 829,56 грн; плату, сплачену за вчинення цього виконавчого напису в розмірі 28 163,00 грн, сума, яка підлягає стягненню 2 844 522,09 грн, строк за який проводиться стягнення: з 11.04.2018 по 11.11.2020. Вирішуючи спір, суд прийшов до висновку, що позивачкою зобов`язання за договором позики від 10.10.2016 і договору іпотеки від 10.10.2016 не виконано. Позивачем надано постанови приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. в межах виконавчого провадження №64045393 та протокол проведення електронного аукціону із яких вбачається. На виконання виконавчого напису №1, 06.12.2023, було реалізовано забезпечене майно за ціною 2 834 876,65 грн, сума перерахована приватному виконавцю 2 693 132,82 грн, основна винагорода виконавця 284 452,21 грн. Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом. У відповідності до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частинами першою, другою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України). Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі №6-79цс14 та від 13.12.2017 у справі №6-996цс17, Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18) та від 14.04.2020 у справі №628/3909/15 (провадження№ 61-42915св18). За приписами ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі (ч.1). Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає (ч.2). Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку (ч.3). За приписами ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 47 Закону України «Про іпотеку» якщо сума, одержана від реалізації предмета іпотеки, не покриває вимоги іпотекодержателя, він має право отримати решту суми з іншого майна боржника в порядку, встановленому законом. За приписами ст.534 ЦК України, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). За приписами пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За приписами ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Висновки суду. Факт надання позивачем у позику відповідачу 2 325 679,65 грн зі строком повернення до 10.04.2018 підтверджується наданими доказами, рішенням суду у справі №199/783/21, яке набрало законної сили та не заперечується відповідачем. Доводи відповідача про повернення позики не доведені та спростовуються рішенням суду у справі №199/783/21. При цьому факти повернення грошових коштів не можуть підтверджуватися показаннями свідків, тому суд відмовив у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідків для підтвердження відповідної обставини. Позивачем надано докази примусового погашення боргу за рахунок забезпеченого майна відповідача на суму 2 442 330,75 грн. При цьому такий факт відбувався у момент продажу забезпеченого майна 06.12.2023. Оскільки сторонами договору передбачено грошовий еквівалент в розмірі 90 000 доларів США, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. При цьому інфляційні втрати стягненню не підлягають. Крім того слід врахувати черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, передбачену ст.534 ЦК України (першочерговість зарахування коштів на сплату 3% річних за період з 11.04.2018 по 11.11.2020 в сумі 180 829,56 грн). Із врахуванням вказаного та офіційного курсу долара США до гривні станом на 06.12.023, після реалізації предмета іпотеки основний боргвідповідача перед позивачем становив суму, еквівалентну 28 314,51 доларів США. На момент розгляду справи, а саме станом на 19.01.2026 викладене еквівалентно 1 224 664,74 грн. Щодо 3% річних, то їх обрахунок слід обмежити періодом з 12.11.2020 до 24.02.2022 (день введення воєнного стану). Розрахована за цей період сума 3% річних становить 47 208,31 грн. Відтак суд приходить до висновку про задоволення позову частково, а саме про стягнення із відповідача в користь позивача основного боргу в сумі 1 224 664,74 грн, що еквівалентно 28 314,51 доларів США та 3 процентів річних за період з 12.11.2020 до 24.02.2022 в сумі 47 208,31 грн. Заперечення відповідача щодо строку нарахування процентів суд відхиляє. Зокрема такі заперечення ґрунтуються на висновках Верховного Суду про обмеження нарахування процентів трьома роками до звернення до суду. Відтак висновок позивача про обмеження нарахування процентів трьома роками від дня виникнення права на позов суперечить такій позиції. Крім того позиція Верховного Суду ґрунтується на строках позовної давності, яка не застосовується у даній справі у зв`язку із обмеженнями, які діяли під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) та воєнного стану. Розподіл судових витрат. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 13 420 грн. Враховуючи факт часткового задоволення позову судовий збір слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене суд,

Outcome: dismissed