Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з березня 2022 року по березень 2024 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах та проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільний побут, мали спільний бюджет. У вказаних відносинах в сторін народилась спільна дитина - дочка [PERSON] , [INFO] . Після припинення фактичних шлюбних відносин спільна дитина проживає з позивачем. Натомість, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, участі у вихованні дочки не бере, у зв`язку з чим позивач вимушена звертатись до суду. Так, позивач зазначає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум, однак позивач самостійно не в змозі забезпечити дитині такий рівень життя для спільної з відповідачем дочки. Відповідач є працездатним, має стабільний дохід, а тому зможе сплачувати аліменти, які частково забезпечили б належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини у розмірі 3000,00 грн. Обґрунтовуючи вказаними обставинами позовні вимоги, [PERSON] просила суд стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, просить допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.12.2024 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 24.01.2025 року представником відповідача адвокатом Зуб В.В. подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення суду у справі №159/50/25 за позовом [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Служба у справах дітей Колодяжненської сільської ради, про виключення відомостей про особу батька з актового запису про народження дитини. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27.01.2025 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини було зупинено до вирішення справи № 159/50/25 (провадження № 2/159/500/25) за позовом [PERSON] , від імені якого діє представник [PERSON] , до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Служба у справах дітей Колодяжненської сільської ради, про виключення відомостей про особу батька з актового запису про народження дитини. 24.12.2025 року представником відповідача [PERSON] подано до суду клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку з вирішення справи № 159/50/25. Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 25.12.2025 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини поновлено у зв`язку з набрання рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2025 року у справі № 159/50/25 (провадження № 2/159/500/25) законної сили. Відповідач відзив на пред`явлений позов не подав. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про те, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29.12.2023 року, Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що не спростовано відповідачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідач [PERSON] є працездатним, має певні доходи, а тому може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Доказів того, що він не має ніяких доходів, суду не подав. Таким чином вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі. Відповідач не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2026 рік», у розмірі по 2000,00 грн. щомісячно. Позивач не довела, що відповідач має змогу сплачувати аліменти в запропонованому нею розмірі. Визначений розмір аліментів в сумі 2000,00 грн. щомісячно не значно перевищує 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. За таких обставин з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 26.11.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial