Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У липні 2025 року до Пулинського районного суду Житомирської області за підсудністю з Житомирського районного суду Житомирської області надійшла цивільна справа за позовом ТОВ "Діджи фінанс" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № 4535410 від 11.06.2021 у розмірі 14 625 грн., а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.06.2021 через офіційний вебсайт ТОВ "Мілоан" з [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4535410 та останній перераховано кошти в сумі 5000 грн. У зв`язку з невиконанням [PERSON] умов кредитного договору утворилась заборгованість в загальному розмірі 14 625 грн., з них: за тілом кредиту - 5000 грн., за відсотками - 8675 грн., за комісією в розмірі 950 грн. 13.09.2021 між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи фінанс" укладено договір відступлення права вимоги №07Т, відповідно до умов якого останньому відступлено право вимоги за кредитним договором № 4535410 від 11.06.2021. У зв"язку з істотним порушенням відповідачкою умов кредитного договору №4535410 від 11.06.2025 позивачем, на адресу [PERSON] було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ "Діджи фінанс" із зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості. Заочним рішенням Пулинського районного суду Житомирської області від 16.09.2025 задоволено позов ТОВ "Діджи фінанс" та стягнуто з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит в розмірі 14 625 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Пулинського районного суду Житомирської області від 09.12.2025 заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. Розпорядженням керівника апарату Пулинського районного суду Житомирської області №27 від 22.12.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №278/2406/25 у зв"язку з відрахуванням зі штату Пулинського районного суду Житомирської області судді Рябенької Т.С. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 справу передано на розгляд судді Лотузі В.Ф. Ухвалою судді від 24.12.2025 справу прийнято до свого провадження та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін. 23.12.2025 представником відповідачки [PERSON] - адвокатом Байдою І.В. подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у зв"язку зі спливом строку позовної давності, з моменту якого особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. З позовними вимогами сторона відповідача не згідна, оскільки проценти за користування кредитом нараховані поза межами строку договору, який не продовжувався. Крім того, зазначає, що строк договору закінчився 26.06.2021, а позивач під час звернення до суду не порушує питання про поновлення строку позовної давності. Також, в матеріалах, долучених до позовної заяви, відсутні підписи відповідачки в договорі про споживчий кредит та додатках до нього. 26.12.2025 представником позивача ТОВ "Діджи фінанс" - Щавою Є.В. надіслано до суду відповідь на відзив, в якому просить задовольнити в повному обсязі позовні вимоги, вважає доводи відповідачки необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, починаючи з березня 2020 року строк позовної давності продовжився на строк дії карантину, який тривав до 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року, а починаючи з 24 лютого 2022 року строк позовної давності продовжився на строк дії в Україні воєнного стану, який діє на даний час. Отже, за загальним правилом строк позовної давності за договором про надання споживчого кредиту від 11.06.2021 не сплинув, оскільки його перебіг був призупинений на період дії карантину та воєнного стану. Відповідно до Закону України № 4434-ІХ від 14.05.2025 "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності", який набув чинності 04.09.2025, перебіг позовної давності відновлюється з 04.09.2025, тобто саме з цієї дати продовжується (а не завершується) її відлік. Зазначає, що оскільки відповідачка 26.06.2021 кредит в сумі 5000 грн. не повернула, а продовжувала користуватися кредитними коштами, то ТОВ "Мілоан" відповідно до умов п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору нарахував проценти за користування кредитом за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом за 60 днів в розмірі 14 625 грн, тобто за період з 11.06.2021 по 25.08.2021, і таке нарахування відповідає вимогам норм ЦК України та умовам договору. Також звертає увагу на те, що за весь період перебування права вимоги за договором у ТОВ "Діджи фінанс" позивач не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до боржника. Відтак, позивач просить суд стягнути лише ту заборгованість за кредитним договором, яка була нарахована первісним кредитором. Отже, позивачем обґрунтовано розмір заборгованості за вказаним договором, тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими. 02.01.2026 представником відповідачки до суду подано заперечення на відповідь на відзив, згідно яких він просить відмовити в позовних вимогах ТОВ "Діджи фінанс" у зв"язку зі спливом строку позовної давності з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. 06.01.2026 представником позивача надіслані додаткові пояснення у справі, в яких просить задовольнити в повному обсязі позовні вимоги позивача. Щодо доводів сторони відповідача про відсутність підписів [PERSON] договору про споживчий кредит від 11.06.2021 та додатків до нього зазначає, що договір з додатками підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, чим підтверджено укладання правочину в електронній формі. Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про виконання відповідачкою своїх зобов"язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто до 01.06.2021. Відповідно [PERSON] продовжила користуватися кредитними коштами, а тому пролонгація дії кредитного договору відбулась автоматично, що відповідає п.2.3. договору. Позивачем до позовної заяви додано детальний розрахунок за кредитним договором, на підставі якого встановлено, що відповідачка вчиняла часткові оплати комісії за пролонгацію, отже, свідомо продовжувала дію кредитного договору. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала суду письмову заяву, в якій просить судові засідання проводити за її відсутності, позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з"явилася, про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Судом 08.12.2025 задоволено подане представником відповідачки - адвокатом Байдою І.В. клопотання про участь у судовому розгляді справи у всіх засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 13.01.2026 до суду від представника відповідачки - адвоката Байди І.В. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю в іншому судовому засіданні, призначеному в Рівненському міському суді Рівненської області у справі №569/17881/25. За клопотанням представника відповідачки судове засідання відкладено на 10 год. 28.01.2026. Представник відповідачки у судове засідання на 28.01.2026 не з"явився, 27.01.2026 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв"язку з зайнятістю в судовому засіданні у справі №569/6124/24, призначеному в Рівненському міському суді Рівненської області у кримінальному провадженні по обвинуваченню [PERSON] за ч.ч.1, 2 ст.307 КК України. Зі списку справ, призначених до розгляду в Рівненському міському суді Рівненської області на 28 січня 2026 року, вбачається, що справа №569/6124/24 призначена до розгляду на 11 год. 00 хв. З огляду на те, що представник відповідачки - адвокат Байда І.В. мав можливість брати участь у судовому засіданні призначеному 28.01.2025 на 10 год. 00 хв. у даній справі в режимі відеоконференції, а інших доказів поважності причин неможливості прийняття участі у розгляді справи не надав, суд не вбачає підстав для повторного відкладення судового розгляду. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.06.2021 [PERSON] в особистому кабінеті на сайті ТОВ "Мілоан" подала анкету-заяву на кредит № 4535410 в сумі 5000 грн., строком на 15 днів, тобто до 26.06.2021, під 2,5 % за кожен день користування зі сплатою одноразової комісії в сумі 950 грн., яку цього ж дня було погоджено. 11 червня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 4535410, за умовами якого ТОВ "Мілоан" зобов"язується надати на умовах та строк, визначених договором, [PERSON] грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000 грн., а позичальник зобов"язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений термін та виконати інші зобов"язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається строком на 15 днів з 11.06.2021. Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 26.06.2021. Комісія за надання кредиту: 950 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом: 1875 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Сторони також передбачили можливість пролонгації строку кредитування в п.2.3 договору на пільгових або стандартних умовах. У п.2.3.1.1. пролонгація на пільгових умовах передбачено, що позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування за умови вчинення дії передбачені розділом 67 Правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Пунктом 2.3.1.2. передбачена пролонгація на стандартних умовах, а саме позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Таке продовження строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Згідно графіку платежів за договором про споживчий кредит № 4535410 від 11.06.2021 та паспорту споживчого кредиту № 4535410 [PERSON] визначено здійснювати платежі з 11.06.2021 по 26.06.2021, сума кредиту - платежу - 5000 грн., проценти за користування кредитом - 1875 грн., комісія за надання кредиту - 950 грн., реальна річна процентна ставка - 5409,714 %, загальна вартість кредиту - 7825 грн. Договір про споживчий кредит №4535410 від 11.06.2021 та його додатки №1, 2 підписано електронним підписом відповідачки, що відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора. На виконання умов укладеного договору про споживчий кредит 11.06.2021 ТОВ "Мілоан" перераховано на рахунок [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 48532074 від 11.06.2021. Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4535410 [PERSON] 11.06.2021 надано кредит в сумі 5000 грн. та нараховано комісію за оформлення кредиту в сумі 950 грн., в період з 12.06.2021 по 26.06.2021 здійснювалось нарахування процентів згідно п.1.5.2. договору, в період з 27.06.2021 по 25.08.2021 здійснювалось нарахування процентів згідно п.1.6 договору. Станом на 25.08.2025 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 4535410 становить 14625 грн., яка складається із заборгованості: по тілу кредиту 5000 грн., по відсотках - 8675 грн., по комісії - 950 грн. 13 вересня 2021 року між ТОВ "Діджи фінанс" (фактор) та ТОВ "Мілоан" (клієнт) укладено договір факторингу № 07Т, згідно якого клієнт зобов"язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов"язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Факт сплати ТОВ "Діджи фінанс" на користь ТОВ "Мілоан" грошових коштів в рахунок оплати за договором відступлення права вимог № 07Т від 13.09.2021, що підтверджується наданими позивачем копіями платіжних інструкцій. Згідно витягу з додатку до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 4535410 від 11.06.2021 станом на 15.04.2024 складає 14 625 грн., з яких за тілом кредиту - 5000 грн., за відсотками - 8675 грн., за комісією - 950 грн. 27.09.2023 ТОВ "Діджи фінанс" направлено на адресу [PERSON] досудову вимогу про сплату заборгованості на користь позивача в розмірі 14 625 грн. за кредитним договором №4535410 від 11.06.2021 в термін до 15.11.2023 та повідомило про нові реквізити для сплати заборгованості. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підвердження дошлюбного прізвища № 00040430749 від 07.07.2023, між [PERSON] та [PERSON] 22.03.2023 зареєстровано шлюб, після реєстрацію якого прізвище дружини [PERSON] . Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Дослідженими у справі документами підтверджується факт укладення між ТОВ "Мілоан" та [PERSON] договору про споживчий кредит №4535410 від 11.06.2021, оскільки проти цього відповідачка також не заперечує. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору про споживчий кредит №4535410 від 11.06.2021. Зазначений договір недійсним не визнано. Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. На підставі п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст.610, ст.612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. В силу ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ "Діджи фінанс" просило стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 14625 грн., з яких за тілом кредиту 5000 грн., за відсотками - 8675 грн., за комісією - 950 грн. Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4535410, [PERSON] було надано кредит у сумі 5000 грн., остання погашення кредиту не здійснювала і не заперечує отримання в кредит грошових коштів у вказаному розмірі. Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором і взяті на себе зобов`язання остання не виконала, у передбачені в договорі строки грошові кошти не повернула, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Отже, позовні вимоги ТОВ "Діджи фінанс" про стягнення заборгованості за тілом кредиту є доведеними та обґрунтованими належними доказами у справі. Водночас суд не погоджується щодо заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 8675 грн., оскільки більша частина з них нарахована після спливу строку кредитування, передбаченого договором. Відповідно до ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст.252 ЦПК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або роками. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У ст.631 ЦК України зазначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити ваші права та виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відтак, закінчення строку договору, який був належним чином виконаний позбавленою стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з пункту 1.3 договору [PERSON] надано кредит строком на 15 днів, з 11.06.2021 по 26.06.2021. Відповідно до вказаного строку відповідачка мала повернути кредит, сплатити проценти та комісію за надання кредиту. У той же час, з наданої позивачем відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що [PERSON] нараховані відсотки за користування кредитом станом на 25 серпня 2021 року, тобто поза межами строку кредитування, який не має перевищувати 15 днів. Останнім днем строку кредиту та відповідно нарахування відсотків є 26 червня 2021 року. Зважаючи на те, що строк позики сплив 26 червня 2021 року, суд вважає, що позивачем необґрунтовано нараховані проценти після 26 червня 2021 року на загальну суму 6800 грн. Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припиняється після спливу визначеного договором строку позики. Після закінчення строку позики і невиконання боржником своїх зобов`язань щодо повернення позики та сплати відсотків за його користування, у статті 625 ЦК України, передбачені наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та відповідальність боржника за неправомірне використання кредитних коштів. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постановах від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування кредитом згідно вказаного договору та зміну дати повернення всіх сум кредиту матеріали справи не містять. Не надано й доказів (додаткової угоди) того, що первісний кредитор погодив зміну строку кредитування. Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти, нараховані в період строку, на який виданий кредит з 11.06.2021 по 26.06.2021 (15 днів) на загальну суму 1875 грн., з розрахунку - 5000 грн. х 2,50 % х 15 днів. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за комісійними винагородами у розмірі 950 грн., оскільки така плата передбачена п.1.5.1 кредитного договору. Отже, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в розмірі 7825 грн., з них: за тілом кредиту - 5000 грн., за відсотками - 1875 грн., за комісією - 950 грн., що становить 53,50 % ціни позову. Щодо доводів представника відповідачки про сплив строку позовної давності, з моменту якого особа має право звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, суд зазначає наступне. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У ч.1 ст.261 ЦК України зазначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" визначено, що з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України установлено карантин, строк якого неодноразово продовжувався. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено пунктом 12 наступного змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Тобто строки, передбачені статтею 257 ЦК України (загальна позовна давність), продовжено на строк дії карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 на всій території України відмінено карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15 березня 2022 року № 2120-IX, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і діяв на момент звернення до суду із позовом. Законом України №4434-ІХ "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14 травня 2025 року, який набрав чинності 04 вересня 2025 року, виключено п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлювалось, що в період дії воєнного стану перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану. З позовною заявою до відповідачки позивач ТОВ "Діджи фінанс" звернувся до суду 18 травня 2025 року. Враховуючи продовження загального строку позовної давності, визначеного статтею 257 ЦК України, внаслідок введення карантину (п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України) суд вважає, що загальний строк позовної давності в три роки по вимозі про стягнення заборгованості продовжено та позивачем при зверненні до суду із позовом не пропущено. Таким чином, доводи представника відповідачки у вказаній частині є необґрунтованими та безпідставними. Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 10.11.2022 у справі №990/115/22 є безпідставним, оскільки обставини даної справи відрізняються від тих, які досліджувались Верховним Судом. Як зазначено в ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №42649746 від 01.01.2025, додаткову угоду №4535410 від 02.04.2025 до договору №42649746 про надання правової допомоги від 01.01.2025, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Білецьким Б.М., необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "Діджи фінанс" щодо стягнення кредитної заборгованості на суму 6000 грн. та акт №4535410 від 28.03.2025 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) на суму 6000 грн. Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, а відповідачем та її представником їх неспівмірність не доведена, суд вважає, що ТОВ "Діджи фінанс" надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат, пов"язаних із наданням правничої допомоги, підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 6000х53,50% = 3210 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн., а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (7825/14625)х2422,40 = 1296 грн. 09 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial