Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] 03.03.2020 року за нотаріально посвідченим договором позики грошових коштів передала відповідачу (позичальнику) [PERSON] 70 731 (сімдесят тисяч сімсот тридцять одну гривню) 30 копійок, що еквівалентно 2850 (дві тисячі вісімсот п`ятдесятьом доларам США) за курсом НБУ станом на день надання позики. Отримані у вищевказаній сумі кошти позичальник мав повернути у термін, вказаний в договорі позики грошових коштів, а саме 03.07.2022 року. Починаючи з липня 2022 року, позивач неодноразово в усній формі вимагала повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобов`язання, посилаючись на особисті обставини та усно обіцяючи виконати зобов`язання якнайшвидше. Однак, до теперішнього часу відповідач борг не повернув, взяті на себе зобов`язання не виконав, внаслідок чого позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Відтак, просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу в розмірі 70 731 грн. 00 коп., а також інфляційні витрати та три відсотки річних. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 23.07.2025 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. На виконання ухвали суду від 23.07.2025 року позивачем подано до суду уточнену позовну заяву, відповідно до якої просить стягнути з відповідача 70 731 грн. 00 коп. основного боргу, 24 060 грн. 73 коп. інфляційного збільшення та 6371 грн. 60 коп. три відсотки річних. Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 10.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2025 року підготовче провадження в цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила такі задовольнити, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. При цьому, особисто підтвердила, що до цього часу відповідач не здійснив жодних проплат для повернення боргу. Щодо ухвалення заочного рішення у справі не заперечила. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правом на подачу відзиву на позов не скористався. Згідно із відомостями з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] є: [ADDRESS] . За цією адресою відповідачу неодноразово надсилалася судові повістки про виклик до суду, однак, такі повернуті на адресу суду із зазначенням причини повернення "адресат відсутній". Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно з п. 3 ч. 8ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З урахуванням наведеного та беручи до уваги положення п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 03.03.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герич І.Б. та зареєстровано в реєстрі за №787. Згідно п. 1 Договору [PERSON] позичив у [PERSON] 70 731 грн. 30 коп. строком до 03.07.2022 року без нарахування процентів. За змістом умов договору грошові кошти, які є предметом договору, передані позикодавцем та одержані позичальником у сумі 70 731,30 грн., до підписання договору. Платіж з повернення грошей повинен бути проведений у готівковій формі в місті Львові. Позичальник вправі сплатити позичені гроші у всій сумі, а позикодавець зобов`язана прийняти платіж і раніше вказаного строку. Встановлено, що взяті на себе зобов`язання за договором позики відповідач у встановлений договором строк не виконав, позику в строк до 03.07.2022 року не повернув. В силу ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною другою ст.1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79 цс 14, зазначено, що відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. В силу ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і сплата неустойки. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання - ч.1 ст.625 ЦК України. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги факт невиконання боржником своїх боргових зобов`язань за договором позики, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути заборгованість за договором про надання позики від 03.03.2021 року в розмірі 70 731 грн. 00 коп. Разом із тим, щодо вимог позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, суд розраховує три проценти річних, які підлягають стягненню з відповідача, за наступною формулою: сума санкції С х 3 х Д: 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. З 01.07.2022 року по 31.12.2023 року 70 731,00 х 3% х 549 : 365 : 100 = 3 191 грн. 62 коп. З 01.01.2024 року по 31.12.2024 року 70 731,00 х 3% х 366 : 366 : 100 = 2 121 грн. 93 коп. З 01.01.2025 року по 01.07.2025 року 70 731,00 х 3% х 182 : 365 : 100 = 1 058 грн. 06 коп. Зважаючи на викладене, розмір 3 % річних, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 6371 грн. 60 коп. Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Розрахунок індексу інфляції здійснюється за формулою: IIC = (II1: 100) x (ІІ2 : 100) x (IІ3 : 100) x ... (IIZ : 100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, IIZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Таким чином індекс інфляції за період з липня 2022 року по травень 2025 року становить: ІІс (100,70: 100) x (101,10: 100) x (101,90: 100) x (102,50: 100) x (100,70: 100) x (100,70 : 100) x (100,80: 100) x (100,70: 100) x (101,50: 100) x (100,20: 100) x (100,50: 100) x (100,80:100) x (99,40: 100) x (98,60: 100) x (100,50: 100) x (100,80: 100) x (100,50: 100) x (100,70: 100) x (100,40: 100) x (100,30: 100) x (100,50: 100) x (100,20: 100) x (100,60: 100) x (102,20: 100) x (100,00: 100) x (100,60: 100) x (101,50: 100) x (101,80: 100) x (101,90: 100) x (101,40: 100) x (101,20: 100) x (100,80: 100) x (101,50: 100) x (100,70: 100) x (101,30: 100) = 1,34017234. Отже, інфляційне збільшення (інфляційні втрати) становить: 70 731,00 x 1,34017234-70 731,00 = 24060,73 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, у зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в повному розмірі - 1211 грн. 20 коп. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 284, 352, 354 ЦПК України, суд

Outcome: approved