Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» /далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ»/ через свого представника Грибанова Д.В. 24 грудня 2025 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 78781,31 грн, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 серпня 2018 року між Акціонерним Товариством «ІДЕЯ БАНК» (далі - Первісний кредитор, АТ «ІДЕЯ БАНК») та [PERSON] (далі - Відповідач або Позичальник) було укладено кредитний договір № Р99.20717.004188994. 17 листопада 2023 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 17112023 (далі - Договір факторингу), відповідно до якого АТ «ІДЕЯ БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Проте відповідач не повернув своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Представник позивача в судове засідання не прибула, в позовній заяві просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи /а.с. 3 зворот/. Відповідачка в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неприбуття до суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не подала /а.с. 47/. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 282 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Згідно із ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 08 серпня 2018 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р99.20717.004188994, відповідно до якого сума позики складає 29999,00 грн, строк кредитування 60 місяців, річна за користування кредитом змінювана процентна ставка 2,5 %, змінна частина ставки визначена за рішенням банку 9,5 %, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 12 %. 17 листопада 2023 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 17112023, відповідно до якого АТ «ІДЕЯ БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «ІДЕЯ БАНК» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 17112023 від 17 листопада 2023 року, який сформований позивачем, загальна сума заборгованості відповідача за договором № Р99.20717.004188994 становить 78781,38 грн /а.с. 27/. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором Р99.20717.004188994 станом на подачу позову заборгованість відповідача складає 78781,38 грн., з яких: загальна заборгованість по тілу кредиту 28759,94 грн, загальна заборгованість за відсотками 11338,94 грн., загальна заборгованість по комісії 38682,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було укладено кредитний договір, який підписаний нею власноручно. У вказаному договорі сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту (позики), сплати відсотків за користування кредитом (позикою) розмір і тип процентної ставки. Кредитний договір є дійсним, належних і допустимих документальних доказів на спростування факту укладення договору не надано, у судовому порядку відповідачкою кредитний договір не оскаржувався. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. У постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року в справі №2-2035/11 викладено висновок, що тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 23.02.2022 року у справі №761/1543/20, від 23.02.2022, у постанові від 19.01.2022 року у справі №639/86/17, у постанові від 14.07.2021 року у справі №554/8549/15-ц. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ФК «ЄАПБ» надало належні та допустимі докази на підтвердження переходу до нього права вимоги за кредитним договором, укладеними з відповідачкою . Отже, ТОВ «ФК «ЄАПБ», як новий кредитор, набуло право вимоги до відповідачки за кредитним договором. Крім того, не спростовано відповідачкою, що АТ «ІДЕЯ БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором № Р99.20717.004188994 від 08 серпня 2018 року, виконало в повному обсязі та надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. [PERSON] належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за вказаним кредитним договором. Відповідачем не надано суду будь-яких належних і допустимих доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором чи підтвердження погашення заборгованості на рахунок первісного кредитора чи його правонаступника, а тому такий розрахунок підтверджує розмір наявної заборгованості перед позивачем. Таким чином суд вважає наявними підстави для задоволення вимоги щодо стягнення основної суми заборгованості та заборгованості за процентами, а саме за договором № Р99.20717.004188994 від 08 серпня 2018 року в сумі 40098,88 грн., з яких - загальна заборгованість по тілу кредиту 28759,94 грн, загальна заборгованість за відсотками 11338,94 грн. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідачки 38682,50 грн комісії за кредитним договором № Р99.20717.004188994 від 08 серпня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі в ред. на час виникнення спірних правовідносин) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов кредитного договору відсутня комісія, тому незрозумілий порядок нарахування відповідачу комісії. Частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Оскільки банком було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, умови договору про нарахування разової комісії при видачі кредиту та щомісячної комісії за управління кредитом є нікчемними, тому вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 38682,50 грн. задоволенню не підлягають. Крім того, при подачі позовної заяви до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 3028,00 грн. /а.с. 4/. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд здійснює перерозподіл судових витрат та стягує із відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволених вимог /50.90%/. Таким чином, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача в рахунок відшкодування судових витрат за сплату судового збору в сумі 1541,25 грн з розрахунку (3028,00 х 50,90 %).

Outcome: partial