Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

14.11.2025 ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СОЛВЕНТІС» (далі ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС») в особі представника Ланового Є. М. звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 09.12.2019 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АЛЕКСКРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір про надання кредиту № 2995924 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти розміром 9 000 грн на картковий рахунок. 10.06.2025 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № АК-10/06/2025, за яким ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» відступило ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитним договором № 2995924 від 09.12.2019. 07.07.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та позивачем укладено Договір факторингу № ДФ-07072025, за яким ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» право вимоги за кредитним договором № 2995924 від 09.12.2019. Відповідно до цього Договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до відповідача в розмірі заборгованості 47 475,00 грн, яка складається з: 9 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 38 475,00 грн заборгованість за відсотками; 0,00 грн заборгованість за штрафними санкціями та комісіями; 0,00 грн заборгованість за пенею. Всупереч умовам вищезазначеного договору, відповідач свої зобов`язання не виконав. Після відступлення прав вимоги за цим договором відповідачем не здійснювалось платежів на погашення заборгованості. Тому, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у загальному розмірі 47 475,00 грн, судові витрати зі сплати судового збору 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, зазначивши у відзиві, що позивач не довів належними доказами факту перерахування кредитних коштів розміром 9 000,00 грн на його банківську картку саме за кредитним договором № 2995924 від 09.12.2019. До позовної заяви позивачем долучено «довідку видачі коштів» та «розрахунок заборгованості», що не є первинними документами, оформленим відповідно до ст. 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, вони не підтверджують факт отримання відповідачем кредиту. Також, відповідачем зазначено, що позивачем попущено строки позовної давності. Кредит було видано 09.12.2019 зі строком повернення до 25.12.2019. Загальна позовна давність становить три роки. Оскільки ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» за цей період не було подано позовної заяви про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором, тому вважає, що ним пропущено строк, у межах якого особа може звернутися до суду. Починаючи з 25.12.2019 по теперішній час відповідач не визнавав борг, не здійснював жодної оплати та не підписував додаткові угоди, що є підставою для переривання чи поновлення перебігу позовної давності. Тому просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати (у разі їх понесення). Судом проведено такі процесуальні дії у цій справі. Ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 19.11.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи в судове засідання, встановлено строки для подання заяв по суті справи (а.с. 53). Копію ухвали від 19.11.2025 було направлено відповідачу шляхом направлення до його електронного кабінету в системі «Електронний суд», що підтверджується довідкою про доставку ухвали в електронний кабінет відповідача від 22.11.2025 (а.с. 55). Позовна заява з доданими до неї документами була направлена відповідачеві за його зареєстрованим місцем проживання до звернення до суду із позовом, що підтверджується долученими до позовної заяви копіями квитанцій АТ «Укрпошта» від 03.11.2025, рекомендованого повідомлення про відправлення кореспонденції та опису вкладення у конверт (а.с. 48). 01.12.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву з доданими до нього матеріалами. 08.12.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначив порядок укладення кредитного договору в електронній формі, а також зазначив доказами, які підтверджують факт укладення кредитного договору з відповідачем та перерахування йому суми кредиту. Крім того, навів заперечення щодо заяви відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, вважаючи цей строк не пропущеним. Просив витребувати в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо належності відповідачу карткового рахунку та виписку по цьому картковому рахунку за період з 09.12.2019 по 14.12.2019. Ухвалою суду від 17.12.2025 витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо належності відповідачу карткового рахунку та виписку по цьому картковому рахунку за період з 08.12.2019 по 11.12.2019 включно. 22.01.2026 до суду надійшла витребувана інформація від АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Інших заяв по суті справи від сторін не надходило. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у судове засідання на підставі наявних у справі доказів на підставі статті 279 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 09.12.2019 між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем в електронній формі було укладено договір про надання кредиту № 2995924, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит в сумі 9 000,00 грн, в якому визначено дату повернення кредиту 21.06.2020, процентну ставку в базовий період з 09.12.2019 по 24.12.2019 становить 1,70% за один день користування кредитом, в спеціальний період з 25.12.2019 по 21.06.2020 3% за один день користування кредитом (а.с. 8-10). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора PS2995924. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідно до пп. 6, 7, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-комунікаційних систем. Одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до чч. 3, 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова послуга надається на підставі договору, який укладається, змінюється, припиняється, виконання зобов`язань за яким забезпечується відповідно до вимог цивільного законодавства України з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом та спеціальними законами. Договір про надання фінансової послуги (крім договору, предметом якого є послуга з торгівлі валютними цінностями або виконання платіжної операції, якщо зобов`язання за відповідними правочинами повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення) укладається виключно в письмовій формі з дотриманням вимог Цивільного кодексу України, встановлених до письмової форми правочину: 1) у паперовій формі; або 2) у формі електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; або 3) у порядку, передбаченому законодавством України про електронну комерцію. У разі недотримання письмової форми договору про надання фінансової послуги, якщо така форма договору передбачена цією частиною, такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Отже, спірний договір підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що не суперечить вимогам чинного законодавства. Вказані висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19. На підставі викладеного законодавство України надає можливість укласти кредитний договір відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Укладений між ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» та відповідачем 09.12.2019 кредитний договір не суперечить Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не визнаний на час розгляду справи недійсним. Того ж дня, відповідно до договору № 41346335_18/10/17 про надання послуг з переказу грошових коштів в системі «Fondy», який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ», системою було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 9 000,00 грн за кредитним договором № 2995924, що підтверджується довідкою від 03.11.2024 (а.с. 14) та випискою по картці відповідача, що надійшла від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» (а.с. 81). Також суд звертає увагу, що і у долученій до відзиву відповідачем виписці АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по його картковому рахунку відображене зарахування переказу на його картку розміром 9 000 грн за 09.12.2019 (а. с. 62). Відтак, доводи відповідача про недоведеність надання йому кредитних коштів суд вважає такими, що суперечать вищезазначеним письмовим доказам. Крім того, суд також зауважує, що відповідач, заперечуючи обставини зарахування йому коштів у зазначеному вище розмірі саме на виконання умов кредитного договору, не надав суду докази, які б спростовували вищезазначені обставини, та які б доводили, що суму у розмірі 9 000 грн відповідач отримав 09.12.2019 від іншої особи, аніж кредитор у цій справі. Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти за кредитним договором № 2995924 від 09.12.2019 в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати від відповідача виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми позики, у даному випадку непогашеної заборгованості за тілом кредиту та відсотками. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом. Разом із тим, відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 06.06.2025 утворилась заборгованість за кредитним договором № 2995924 від 09.12.2019 у загальному розмірі 59 895,00 грн, яка складається з: 9 000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту; 50 895,00 грн сума заборгованості за відсотками (а. с. 11-13). Оскільки відповідно до п. 1.7.4. кредитного договору № 2995924 від 09.12.2019 нарахування процентів у спеціальному періоді за спеціальною процентною ставкою є правом кредитодавця, а не його обов`язком, нараховані проценти за період з 07.05.2019 по 21.06.2020 не були включені позивачем до розміру заборгованості, що підлягає стягненню, про що позивач зазначив у відповіді позивача на відзив. Таким чином, розмір заборгованості за кредитним договором № 2995924 від 09.12.2019 в межах позовних вимог становить 47 475,00 грн, яка складається з: 9 000,00 грн суму заборгованості за тілом кредиту; 38 475,00 грн сума заборгованості за відсотками. 10.06.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» укладено Договір факторингу № АК10/06/2025, у відповідності до якого ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» відступило ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» право вимоги за кредитним договором № 2995924 від 09.12.2019 (а.с. 18-19). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № АК-10/06/2025 від 10.06.2025 ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 47 475,00 грн, яка складається з: 9 000,00 грн суму заборгованості за тілом кредиту; 38 475,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 22). Надалі, 07.07.2025 між ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» та ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» укладено Договір факторингу № ДФ07072025, у відповідності до якого ТОВ «СЕКВОЯ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» право вимоги за кредитним договором № 2995924 від 09.12.2019 (а.с. 23-24). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № ДФ07072025 від 07.07.2025 ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» набуло право грошової вимоги до відповідача в розмірі 47 475,00 грн, яка складається з: 9 000,00 грн суму заборгованості за тілом кредиту; 38 475,00 грн сума заборгованості за відсотками (а.с. 27). В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Враховуючи надані позивачем докази переходу прав вимоги за кредитним договором від 09.12.2019, суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача в обсязі, визначеному вказаним договором. Позивачем направлялась відповідачу вимога-повідомлення про обов`язок погашення заборгованості за кредитом вих. № 2995924 від 10.07.2025 на суму заборгованості у зазначеному вище розмірі (а.с. 28-29), однак вимога залишилась без задоволення. Суд вважає необґрунтованою заяву відповідача, наведену у відзиві на позов, про пропуск позивачем строку позовної давності, з огляду на таке. Законом України від 30.03.2020 № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19» (далі Закон № 540-ІХ), який набрав чинності 02.04.2020, продовжено позовну давність на період карантину. Законом № 540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20.04.2023 у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». З початком повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та початком періоду воєнного стану 24.02.2022 законодавець вніс до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України п. 19, яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (Закон № 2120-IX від 15.03.2022 набрав чинності 17.03.2022). Зазначений пункт 19 виключено з ЦК України на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025, який набрав чинності 04.09.2025. Позивач із даним позовом звернувся до суду 14.11.2025 щодо стягнення заборгованості, яка виникла в період з 09.12.2019 по 21.06.2020 (строк повернення кредиту згідно з умовами договору п. 3.1 кредитного договору). Отже, враховуючи, що з 02.04.2020 строк позовної давності було продовжено на період карантину, а з 17.03.2022 по 04.09.2025 цей строк було продовжено на строк дії воєнного стану, суд дійшов висновку, що позивач строк позовної давності не пропустив. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором № 2995924 від 09.12.2019 в сумі 47 475,00 грн, яка складається з: 9 000,00 грн суму заборгованості за тілом кредиту; 38 475,00 грн сума заборгованості за відсотками. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, у розмірі 2 422,40 грн (а.с. 1). Крім того, в позовній заяві представник позивача просив також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: копія договору № 43657029 про надання правової допомоги від 01.07.2025, укладений між ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» в особі директора Ланового Є. М. та адвокатом Лівак Іванною Миколаївною (а.с. 30-32); копія додаткової угоди № 2995924 до Договору № 43657029 про надання правової допомоги від 01.07.2025 (а.с. 33); копія акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), а саме: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС», тривалістю 1,5 години на суму 2 250,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, тривалістю 3 години на суму 3 000,00 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові заяви), тривалістю 1 година на суму 750,00 грн (а.с. 35); копія детального опису робіт (наданих послуг) виконаних [PERSON] , необхідних для надання правничої (правової) допомоги, а саме: правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (консультацій) щодо захисту інтересів ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС», тривалістю 1,5 години на суму 2 250,00 грн; складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, тривалістю 3 години на суму 3 000,00 грн; формування додатків до позовної заяви (письмові заяви), тривалістю 1 година на суму 750,00 грн (а.с. 34); копією свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, виданого радою адвокатів Волинської області 22.07.2016 Лівак І. М. серії ВЛ № 841 (а.с. 36-37). Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу не подавалось. Вивчивши надані представником позивача докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що вони у повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи. Отже, суд вважає, вищевказані документи в їх сукупності достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у сумі 6 000,00 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved