Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У січні 2025 року до суду надійшла вищевказана позовна заява ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до [PERSON] . В обґрунтування позову зазначає, що 19 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 4307803 про надання споживчого кредиту, за умовами якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15 000 грн., шляхом нарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, зі строком кредитування 360 днів, дата повернення кредиту 13.01.2025, зі сплатою процентів за стандартною процентною ставкою 2,5 % в день. Враховуючи невиконання [PERSON] боргових зобов`язань, 25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №25.10/2024, згідно умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступив на користь позивача права грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором № 4307803 від 19 січня 2024 року. Оскільки відповідач належним чином умови договору у повному обсязі не виконав, у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 139 126,98 грн, з яких сума кредиту 14 999,99 грн, сума процентів за користування кредитом 94 126,99 грн, а також нараховані позивачем проценти за 80 календарних днів 30 000 грн. Враховуючи те, що [PERSON] порушив умови договірних зобов`язань, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просить стягнути суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 139 126,98 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. Заяви, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2025 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, позовні вимоги позивач підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час повідомлена належним чином. Відзив не подала, причини неявки суду невідомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом 19 січня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір № 4307803 про надання споживчого кредиту. Згідно п.п. 1.2, 2.1 договору [PERSON] отримала кредит у розмірі 15 000 грн., шляхом нарахування кредитних коштів у безготівковій формі на її платіжну картку № [NUMBER] . Відповідно до п.п. 1.3 договору строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком № 1 до цього Договору від 19 січня 2024 року. У п. п. 1.4.1 договору сторони домовилися про те, що стандартна процентна ставка становить 2,5 % в день, яка застосовується у межах строку кредиту. Мета отримання кредиту: на споживчі (особисті) потреби (п.п. 1.8 договору). Так, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за вищевказаним кредитним договором виконало та надало [PERSON] кредит в сумі 15000 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» № 20241101-2814 від 01.11.2024, а також відповідь АТ «ВСТ Банк» №3988-БТ від 04.11.2025 року. 25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 25.10/24, згідно умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» (ціна продажу) за плату, а ТОВ «Лінеура Україна» відступити позивачу право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав, або виникне у майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Лінеура Україна». Згідно Витягу з Реєстру Боржників від 25 жовтня 2024 року, на підставі наведеного вище договору факторингу на користь позивача відступлене право грошової вимоги до відповідача [PERSON] , де сума заборгованості становить 116 667,49 грн., що складається з: 14 999,99 грн суми заборгованості за основною сумою боргу; 94 126,99 грн суми заборгованості за відсотками, 7 500,00 грн штрафні санкції. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», видно, що позивачем також нараховано проценти за 80 календарних днів (26.10.2024 - 13.01.2024) в межах строку договору у розмірі 30 000,00 грн. (14 999,99 грн * 2,50 % = 375,00 грн*80 календарних днів). Отже, заборгованість [PERSON] становить 139 126,98 грн, з яких сума кредиту 14 999,99 грн, сума процентів за користування кредитом 94 126,99 грн, а також нараховані позивачем проценти за 80 календарних днів 30 000 грн. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (параграф 1 Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 вказаного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, [PERSON] уклала вищезазначений договір, за умовами якого отримав грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок, зазначений у договорі. Вказаний договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільний телефону відповідача. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір № 4307803 про надання споживчого кредиту прирівнюються до укладеного у письмовій формі. Звертаючись з позовом позивач посилався на те, що 19.01.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого, товариство надало позичальнику кредитні кошти у сумі 15 000 грн зі строком використання кредиту 360 дні, зі стандартною відсотковою ставкою 2,50 % в день. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі № 243/11704/15-ц (провадження № 61-43067св18)). Так, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. 25 жовтня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, укладено Договір факторингу № 25.10/24, згідно з яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на час пред`явлення позову заборгованість відповідача складала 139 126,98 грн., з яких сума кредиту 14 999,99 грн., сума процентів за користування кредитом 94 126,99 грн., а також нараховані позивачем проценти за 80 календарних днів (26.10.2024 - 13.01.2024) 30 000 грн. Відповідно до п. 1.1. договору факторингу позивач (фактор) зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Лінеура Україна» за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить первинному кредитору. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком №1 та є невід`ємною частиною договору. Згідно з п.1.2 договору факторингу перехід від ТОВ «Лінеура Україна» до позивача вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №2, після чого позивач стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Між тим, у договорі факторингу визначено перелік термінології, що використовуються в ньому. З огляду на відповідні терміни, заборгованість - це грошові зобов`язання боржників перед клієнтом, що містяться у реєстрі боржників, які належать до сплати клієнту боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно кредитних договорів. Разом з тим, право вимоги - це права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів. Тобто, у розумінні договору факторингу позивач отримав право грошової вимоги до боржника саме в розмірі, який чітко визначений у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників (додатку №1 до договору факторингу) первинний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача за сумою заборгованості в розмірі 109 126, 98 гривень, з яких 14 999,99 гривень - за тілом кредиту, а 94 126,99 гривень - за відсотками. Як вбачається з розрахунку заборгованості первинний кредитор припинив нарахування відсотків боржнику з 25 жовтня 2024 року, тобто в день відступлення права вимоги позивачу, тому подальше нарахування передбачених кредитним договором відсотків ним є необґрунтованим й з цих міркувань. З наведених підстав, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованості за Договором № 4307803 про надання споживчого кредиту від 19 січня 2024 року у розмірі 109 126, 98 гривень, з яких 14 999,99 гривень - тіло кредиту, 94 126,99 гривень - відсотки. Щодо судових витрат Відповідно до платіжної інструкції № 87 від 15.01.2024, при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Крім того, згідно з Договором про надання правової (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 позивачу надавалася правова допомога адвокатом Городніщевою Є.О. Вартість наданих послуг становить 10 000 грн., що підтверджується Актом №6311 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024. Як передбачено ч. ч. 1, 2, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. За приписами ч. 4 та 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат. Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19). Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»). Так, згідно Акту №6311 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правничої (правничої) допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024 вартість наданих адвокатом послуг складає 10 000 грн. Оцінивши наявні в матеріалах докази в їх сукупності,

Outcome: partial