Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

19.09.2025 [PERSON] через свого представника звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням поданої заяви про зміну предмета позову просить змінити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 5 000,00 грн. щомісячно на утримання сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дати подання позову до досягнення дитиною повноліття Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.01.2019 у справі № 345/5036/18 ухвалено стягувати з відповідача на користь [PERSON] починаючи з 26.11.2018 аліменти на утримання сина в розмірі 2 000,00 грн. щомісячно. Надалі, рішенням того самого суду від 01.08.2022 в справі №345/1992/22 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина. Зазначене рішення суду набрало законної сили 31.08.2022, оскільки не оскаржено в апеляційному порядку відповідачем. На даний час позивачка проживає з сином на території Естонської Республіки, що підтверджується відповідними документами цієї іноземної країни. Позивачка несе значну частину витрат на утримання сина, натомість аліментів, що стягуються з відповідача недостатньо. Звертає увагу суду, що на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів сину було лише два роки. Чинне законодавство України визначає у 2025 році розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років у розмірі 3 196,00 грн, що явно перевищує розмір аліментів, який не може бути незмінним. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судові засідання не з`являвся з невідомих для суду причин, однак його інтереси представляє адвокат Мосійченко М.І. Ухвалою суду від 24.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання з участю сторін в порядку загального позовного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. Цією ж ухвалою одночасно задоволено клопотання представника позивача адвоката Грицика Д.С. та витребувано від Державної податкової служби України письмову інформацію: про доходи [PERSON] за останні 12 місяців; щодо підприємницької діяльності відповідача у справі та наявності у нього активів у вигляді корпоративних прав; дані щодо офіційного місяця роботи відповідача. В надісланому до суду відзиві на позовну заяву представник відповідача позов заперечила повністю. Наголошує, що матеріальний стан платника аліментів не змінився, навпаки з 2024 року такий стан у нього погіршився через необхідність здійснення догляду за батьком, який є особою з інвалідністю ІІ групи. Відповідач із батьком проживає спільно, інших осіб крім нього, які б могли надавати допомогу немає. Крім того, батько підписав нотаріально посвідчену заяву, якою висловив бажання отримувати від сина утримання (догляд) на непрофесійній основі. Відповідач працює водієм на ТОВ «Пивоварня «Опілля» та в середньому отримує на руки трохи більше 14 тис.грн щомісячно. Просить врахувати зазначені обставини, посилаючись на вимоги ст. 182 Сімейного кодексу України (далі СК України). Додатково зазначає, що попри визначений у законі розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку обов`язок з утримання дітей покладається однаково на обидвох батьків. Ухвалою суду від 24.11.2025 підготовче провадження у справі закрито. В судовому засіданні 20.01.2026 позивачка та її представник підтримали заявлені вимоги в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав. Позивачка [PERSON] додатково пояснила, що тривалий час після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів з відповідача останній близько п`яти років взагалі не виконував судове рішення, проте в минулому році двома платежами погасив у повному обсязі заборгованість на суму майже 190 тис.грн. Однак надати докази з даного приводу позивачка не може. Додатково пояснила, що виїхала з сином на територію Естонської Республіки після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, де вона створила нову повноцінну сім`ю та зареєструвала шлюб з іншим чоловіком. ЇЇ щомісячний сумарний дохід становить близько 800 євро. Представник позивач коротко також підтримав заявлені позовні вимоги. Представник відповідача заперечила позов з викладених у відзиві підстав. Зіславшись на дату укладення договору про надання професійної правничої допомоги з відповідачем повідомила, що не володіє будь-якою інформацією щодо сплати ним заборгованості за аліменти, які визначені в твердій грошовій формі рішенням суду, що набрало законної сили. В судовому засідання 30.01.2026 судом оголошено вступну та резолютивну частини цього рішення, повний текст якого невідкладно надіслано позивачу та представникам сторін до зареєстрованих в ЄСІТС електронних кабінетів учасників справи. Встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю [PERSON] на території Естонської Республіки, що підтверджується копією паспорта позивачки з відмітками про її перебування у зареєстрованому 08.10.2025 шлюбі з відповідачем, текстом рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.01.2019 у справі № 345/5036/18, копій нотаріально засвідчених перекладів витягу з естонського реєстру населення від 01.08.2023 та посвідок на проживання з відповідним дозволом до 02.12.2026 позивачки з сином (а.с.11-14,20,25-30). Однак з наявної копії рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.08.2022 у справі № 345/1992/22 також вбачається, що шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення цього суду від 15.03.2019 в іншій справі (а.с.15-16). Відповідно до змісту рішення суду про стягнення аліментів [PERSON] визнав позов частково, не заперечивши можливість сплати ним аліментів у твердій грошовій сумі 2 000,00 тис.грн щомісячно. При цьому, на час розгляду справи в матеріалах справи були відсутні докази щодо доходів платника аліментів, на чому окремо звернув увагу представник позивача в цій справі. При цьому, позбавлення [PERSON] вищенаведеним рішенням суду від 01.08.2022 батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] , не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати аліменти до досягнення дитиною повноліття, на відміну від втрати відповідачем у цій справі значної частини немайнових прав (спілкування та виховання дитини, отримання інформації про життя та здоров`я дитини тощо), що відповідає вимогам ст.166,181 СК України. До матеріалів справи стороною позивача долучено викладені іноземною мовою виписки про рух коштів за банківськими рахунками [PERSON] у різні періоди 2024-2025 років, тому суд не може брати до уваги відповідні документи як письмові докази у справі, а тим більше дійти до будь-яких висновків про відображені у них відомості, які б стосувалися підтвердження обставин, що належать до предмета доказування у цій справі. Водночас, суд зазначав раніше, що позивачка у справі проживає з малолітнім сином в Естонській Республіці згідно з наданими їм дозволами, тому обґрунтованих та розумних сумнівів не перебування дитини на її щоденному утриманні немає. Згідно з наданими на запит суду відомостями з ДПС України від 15.10.2025 № 15918 [PERSON] не зареєстрований в Україні фізичною особою-підприємцем, не володіє корпоративними правами у складі комерційних суб`єктів господарювання. За період з липня 2024 року до серпня 2025 року відповідач у справі отримав сукупно дохід за ознакою 101 (заробітна плата) в розмірі 234 971,10 грн, тобто щомісячний середній дохід [PERSON] складає в середньому 16 783,65 грн (а.с. 85-87). Згідно з копією довідки про доходи ТОВ «Пивоварня «Опілля» від 16.10.2025 № 39 за період з 01.10.2024 до 30.09.2025 сукупний нарахований дохід відповідача за цей період становив 208 203,52 грн. без урахуванням сум податку на доходи фізичних осіб, який підлягає утриманню із заробітної плати в розмірі 37 476,63 грн. (за допомогою простих розрахунків чистий середньомісячний дохід відповідача складатиме трохи більше 14 277,00 грн). У копії дослідженої судом нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 16.08.2024 зазначено, що автор цієї заяви проживає спільно з сином [PERSON] у с.Шили Тернопільського району Тернопільської області, є особою з інвалідністю ІІ групи довічно та не має інших працездатних членів сім`ї, які б могли здійснювати за ним постійний сторонній догляд (а.с.127-128). Водночас, суд зазначає, що у матеріалах справи немає належних та достовірних доказів, які б підтверджували необхідність здійснення відповідного догляду іншою особою за [PERSON] попри наявність у нього статусу особи з інвалідністю відповідної групи (довідки ЛКК, витягу з рішення експертної команди лікарів закладу охорони здоров`я, акта встановленої форми про здійснення постійного стороннього догляду тощо). Наявність у батька відповідача статусу особи з інвалідністю відповідної групи підтверджується копією пенсійного посвідчення № [NUMBER] від 01.11.2011 та не викликає в суду жодних сумнівів з даного приводу (а.с.93). Зваживши на позицію сторін та їхніх представників та дослідивши письмові докази в справі, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав. Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини). Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналогічна норма викладена у ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства". Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України). Згідно з ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст. 182 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.1,2 ст. 182 СК України). Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є зміна матеріального і сімейного стану певної сторони як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни сімейного та зміни матеріального стану. Проте зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Ураховуючи зміст ст. 181,192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку зі значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження №61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23). У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. При вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід) і щодо яких таких платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч.2,3 ст.182 СК України). Проте наявність вищенаведених витрат стороною позивача у справі не доведено, окрім голослівних тверджень про сплату відповідачем двома платежами значної суми боргу за несплаченими аліментами минулих періодів. Заяв та клопотань про витребування доказів з цього приводу на стадії підготовчого провадження у справі не заявлено. Більше того, позивач та її представник не були позбавлені можливості подати самостійно відповідні докази (довідки державного (приватного) виконавця про розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, квитанції банківських установ про надходження коштів і т.д.). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, №31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Вирішуючи цей спір суд зважає на те, що батько відповідача є дійсно непрацездатною особою, хоча до суду не надано доказів існування обставин, які істотно обмежують працездатність платника аліментів або доказів існування інших обставин, які дійсно перешкоджають йому сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 3 500,00 грн. щомісячно, при тому що розмір аліментів залишався незмінним упродовж майже 6 останніх років. Визначений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років постійно змінюється, як і змінилися потреби дитини з урахуванням її віку, натомість відповідач отримує стабільний заробіток, а його батько пенсію у зв`язку з втратою працездатності (інвалідності). Крім того, у заяві від 16.08.2024 [PERSON] зазначає, що є особою з інвалідністю ІІ групи довічно починаючи з 18.06.1996, тобто задовго до створення його сином і відповідачем у цій справі власної сім`ї з [PERSON] на народження у них сина. Насамперед суд наголошує, що за логікою законодавця, яка закріплена у відповідних нормах СК України (ч.2 ст.182), при визначенні розміру аліментів на дітей суд насамперед керується поняттями «мінімального гарантованого» та «мінімального рекомендованого» розмірів аліментів на одну дитину, які чітко визначені та прив`язуються до розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що визначений законом. Отже, розмір аліментів на дитину за один місць не може становити 50% відповідного прожиткового мінімуму за жодних обставин (мінімальний). Присудження судом аліментів на дитину в розмірі одного прожиткового мінімуму (рекомендований розмір) пов`язується із достатністю заробітку (доходу) платника аліментів. Проте це не обмежує суд в повноваженнях ухвалити рішення про стягнення аліментів з платника в розмірі, який буде вищим або значно вищим від мінімального рекомендованого розміру аліментів на дитину, проте із врахуванням обставин, що невичерпно визначені в ч.1 ст.182 СК України (стан здоров`я, матеріальне становище платника, наявність у останнього непрацездатних осіб, а також інших істотних обставин). Суд також може не брати до уваги дохід платника аліментів, якщо доведено факт понесення ним витрат, які перевищують його заробіток за відсутності офіційних джерел походження коштів (ч.3 ст.182 Кодексу). Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» з 1 січня 2026 року установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 3512,00 грн. на місяць. Тобто, на даний час мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 3 512,00 грн. Зважаючи на встановлені обставини цієї справи (невисокий дохід відповідача, недоведеність існування в нього активів у вигляді нерухомого майна чи цінного рухомого майна, корпоративних прав, понесені витрати без підтвердження джерел надходження коштів для придбання майна на суму понад десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, наявність непрацездатного батька), суд не має об`єктивних підстав на ухвалення рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у заявленому розмірі 5 000,00 грн щомісячно, тобто в більшому, ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину, визначений законом. Виходячи із розміру офіційного щомісячного доходу відповідача після відрахування податку на доходи фізичних осіб, суд доходить до переконання про достатність цього заробітку для сплати аліментів в твердій грошовій сумі на утримання сина в розмірі, максимально близькому до мінімального рекомендованого розміру аліментів, що визначений нормами СК України, тобто 3 500,00 грн. щомісячно. Суми аліментів, яка визначена рішенням суду від 15.01.2019, на даний час не вистачає для того, щоб забезпечити нормальні умови життя, розвитку та харчування дитини; значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, житлово-комунальні послуги, що створює для позивачки додаткове навантаження з догляду та виховання сина, у зв`язку з чим, певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обидва батьки для розвитку своїх дітей. До того ж позивачка, проживаючи за кордоном, несе постійні витрати на проживання, харчування та інші невід`ємні потреби сина в повсякденному житті. Згідно з вимогами ч.1 ст. 191 СК України лише вперше аліменти на дитину присуджуються судом від дня пред`явлення позову. Розподіл судових витрат. Позивачка від сплати судового збору за позовними вимогами про збільшення розміру аліментів звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Тому з відповідача в дохід держави необхідно стягнути за результатами розгляду справи мінімальний визначений законом судовий збір у даній категорії справ за одну позовну вимогу в розмірі 1 211,20 грн., який діяв на час пред`явлення позову. Інших документально підтверджених витрат [PERSON] у справі немає. На підставі викладеного та

Outcome: partial