Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

23 січня 2026 року Шишацьким районним судом Полтавської області винесено рішення у цивільній справі за позовом ТОВ «Іннова-Нова» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі, вирішено питання стягнення з відповідача судових витрат позивача зі сплати судового збору. Розгляд справи проводився судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 03 лютого 2026 року представник позивача Андрущенко М.В. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. До даної заяви надані наступні докази щодо розміру понесених позивачем судових витрат. - договір про надання правничої допомоги № 06-05/2025 від 06 травня 2025 року, укладений між ТОВ «Іннова Фінанс» та адвокатом Андрущенком Михайлом Валерійовичем; - заявка № 3592703709 про надання послуг від 12.08.2025 до Договору № 06-05/2025; - акт № 3592703709 приймання-передачі наданих послуг до Договору № 06-05/2025 про надання правничої допомоги від 06.05.2025 року по справі № 551/1211/25 від 27.06.2026; - платіжна інструкція № 247 від 27.01.2026 року про сплату ТОВ «Іннова-Нова» 5000 грн. адвокату Андрущенку М.В., призначення платежу «згідно заявки № 3592703709 від 12.08.2025 про надання послуг відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 06-05/2025 @8385500525». Вирішуючи питання розподілу судових витрат після постановлення рішення у справі, суд виходив з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК). Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року (справа № 826/1216/16) сформовано позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Частиною 1 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Тобто ключовим в даному випадку є не лише вчасне подання стороною відповідної заяви щодо розподілу судових витрат, а й наявність поважних причин, які перешкоджають (перешкоджали) стороні до закінчення судових дебатів подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат. У своїй постанові від 10 січня 2024 року (справа № 285/5547/21) Верховний Суд висловив наступну позицію «у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі. У разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат». Аналогічну позицію Верховний Суд висловив в іншій свої постанові від 15.11.2024 у справі № 756/12382/19. На думку суду дані позиції Верховного Суду є релевантними для даної справи та підлягають обов`язковому застосуванню на підставі положень ч.4 ст. 263 ЦПК України. Позивачем разом з позовною заявою було надано лише квитанцію про сплату судового збору, докази щодо розміру інших понесених позивачем судових витрат надані не були. У описово-мотивувальній частини позовної заяви представником позивача вказано про те, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу складає 5000 грн. Сторона позивача заявляє, що відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України докази понесених судових витрат будуть надані протягом 5 днів з моменту винесення судового рішення (а.с.6 основної справи). Суд вважає, що в такий спосіб представник позивача формально виконав вимоги ч.8 ст. 141 ЦПК України. Разом з тим, заявивши про те, що докази щодо судових витрат будуть подані після ухвалення рішення у справі, представник позивача не навів жодних причини неможливості їх подання разом з позовною заявою (ч.2 ст. 83 ЦПК) або принаймні до закінчення розгляду справи по суті, а отже не виконав вимогу ч. 1 ст. 246 ЦПК України Протягом розгляду справи, який здійснювався протягом більше 30 днів з моменту відкриття провадження, жодних доказів з приводу судових витрат, а також заяв чи клопотань позивачем до суду не подавалось. При цьому договір про надання правової допомоги № 06-05/2025 між ТОВ «Іннова Фінанс» та адвокатом Андрущенком М.В. був укладений ще 06 травня 2026 року, а отже ніщо не заважало надати його суду разом з позовною заявою, чи, принаймні, до моменту винесення судом рішення по суті позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що дії представника позивача у вигляді несвоєчасного надання договору про надання правової допомоги, а також оплата правничих послуг вже після розгляду справи по суті, без наявності поважних причин зробити це раніше та надати відповідні документи в розпорядження суду та іншої сторони, є нічим іншим ніж намаганням «підігнати» раніше заявлений розмір судових витрат під конкретний результат розгляду справи, що суперечить принципу добросовісності та змагальності сторін. Крім того суд звертає увагу на те, що представником позивача пропущено строк надання доказів щодо розміру судових витрат, встановлений ч.8 ст. 141 ЦПК України . Так, згідно даної норми відповідні докази подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Тобто перебіг даного строку починається з моменту ухвалення рішення суду, а не отримання його копії стороною. Судове рішення у справі ухвалено судом без участі сторін 23 січня 2026 року. Копія даного рішення доставлена на електронну адресу позивача 23 січня 2026 року (тобто у день його ухвалення), що підтверджується довідкою по доставку (а.с. 20). При цьому до електронного кабінету позивача та його представника копія даного рішення надійшла 26 січня 2026 року (а.с.21-22). Заява про ухвалення додатково рішення щодо розподілу судових витрат разом з доказами розміру таких витрат подана представником позивача 02 лютого 2025 року, тобто після спливу 9 днів з дати ухвалення рішення суду та його надходження на офіційну електронну пошту позивача. При цьому клопотання про поновлення пропущеного п`ятиденного строку для подання таких доказів представником позивача не заявлялось, а отже ним не виконані вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України. За таких обставин, зважаючи на те, що представником позивача не виконані прямі вимоги ч. 8 ст. 141, ч.1 ст. 246 ЦПК України, а саме під час подання позовної заяви та судового розгляду не обґрунтована неможливість подання до закінчення стадії судових дебатів доказів, щодо понесених судових витрат, а також не дотримано строк подання даних доказів після винесення рішення суду, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні заяви про розподіл судових витрат.

Outcome: dismissed