Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Представник позивача АТ «Акцент Банк» Шкапенко О.В. звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості та просив стягнути з [PERSON] на користь банку 19277,92 грн боргу за кредитним договором б/н від 11.11.2025 та судовий збір в сумі 2422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.03.2025 [PERSON] приєдналась до умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної анкети-заяви про приєдналась до умов та правил надання банківських послуг відповідача надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Свої зобов`язання за вказаним договором позивач АТ "Акцент-Банк" виконав, надавши [PERSON] кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач своїх зобов`язань за договором кредиту не виконала і станом на 11.11.2025 року допустила заборгованість в сумі 19277,92 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 13806,99 грн, заборгованості за відсотками в сумі 5020,93 грн та пенею в сумі 450 грн., а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. Представник позивача Шкапенко О.В. подав клопотання та просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та за відсутності представника позивача. Не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 11.12.2025 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачу [PERSON] направлялась копія ухвали про відкриття провадження за її зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач особисто отримала надісланий судом пакет документів 22 січня 2025 року (а.с. 45). Відповідач заяви про неможливість подання відзиву на позов через введення воєнного стану у країні, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав . Отже, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання і судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації ним права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. У визначений судом строк сторони заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило. Відповідно до статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи суд зазначає таке. 14.03.2025 року відповідач шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в «А-Банку» отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ «А-БАНК» разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складають між сторонами кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Процентна ставка у Анкеті-заяві не визначена (а.с.8). Також, окрім Анкети-заяви відповідач 14.03.2025 року підписала заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою (а.с. 9-10 на звороті), Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка «АТБ» (а.с. 12 на звороті -13), в якому зазначено всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка тощо. Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем за допомогою електронного підпису, використання якого погоджено сторонами в Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ "А-БАНК". У Паспорті споживчого кредиту вказано, що базова процентна ставка, пеня можуть відрізнятись для клієнтів з індивідуальним тарифом (а.с.24-25). Як вбачається з виписки по банківській картці відповідач [PERSON] дійсно отримала кошти від банку та використовувала їх (а.с.14). Відповідно до копії довідки за лімітами, відповідачу [PERSON] 14.03.2025 встановлено кредитний ліміт в сумі 15000 грн, який 30.05.2025 зменшено до 13810 (а.с. 15). Згідно з копією довідки за картами, на ім`я [PERSON] в АТ «А-БАНК» відкрито рахунок № [NUMBER] та видано картки № [NUMBER] та № [NUMBER] (а.с. 15 на звороті). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором б/н від 14.03.2025 у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором за відповідачем [PERSON] станом на 11.11.2025 рахується заборгованість в сумі 19277,92 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 13806,99 грн та заборгованості за відсотками в розмірі 5020,93 грн та штраф в сумі 450 грн (а.с.7). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані в порядку встановленому законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За приписами статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Положеннями ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-БАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, у анкеті-заяві (а.с.8) процентна ставка не визначена. Суд зазначає те, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. З матеріалів справи слідує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи даний спір, суд враховує висновки викладені у Постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі № 342/180/17 у яких зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Суд вважає, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» та Тарифи користування карткою «Зелена», на які посилається позивач, не містять підпису позичальника, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору б/н від 14.03.2025. Крім того, роздруківка із сайту позивача про «Умови та правила надання банківських послуг» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові по справі №6-16цс-15 від 11.03.2015. Більш того у даному Витязі відсутня інформація, яку саме картку отримав відповідач. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ «А-БАНК» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Суд також зазначає, що ознайомлення з Паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2022 в справі № 393/126/20. Отже, не заслуговують на увагу доводи банку про те, що Паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Позивачем не доведено погодження між сторонами розміру процентної ставки. Роблячи такий висновок, суд також враховує правовий висновок, викладений в постанові Верховного Суду від 15.04.2020 в справі №127/6915/19, згідно якого обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що позивачем не надано доказів того, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг відповідач був ознайомлений та ним вони підписані, а отже, й не доведено правомірність дій банку щодо нарахування відсотків. При цьому згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення заборгованості по тілу кредиту, тобто фактично отриманих коштів відповідачем в розмірі 13806,99 грн. В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по відсоткам в розмірі 5020,93 грн та пенею в умі 450 грн є необґрунтованими та задоволенню судом не підлягають. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, понесені ним при подачі позовної заяви до суду (а.с.35) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (71,62 %) в сумі 1734,92 грн.

Outcome: partial