Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» звернувся в Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ "Споживчий Центр", правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та [PERSON] 04.09.2019 укладено Кредитний договір № 04.09.2019-010000019, відповідно до умов якого Позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн., з первинним строком користування 14 календарних днів з дати отримання за процентною ставкою у розмірі 28 % (фіксована незмінювана процентна ставка). Сума кредиту 6 000 грн. 00 коп. та проценти 1 680 грн. 00 коп. сплачуються до 18.09.2019 включно. Отже, Кредитором виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі. В свою чергу, відповідач свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 31.07.2025, утворилась заборгованість у розмірі 10680 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 6000 грн. 00 коп. та за відсотками - 1680 грн. 00 коп., а також штраф у розмірі 3 000 грн. 00 коп. (який нараховано відповідно до п.5.4 Кредитного договору № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019, чим порушуються права та інтереси Позивача. Позивач також вказує, що між ТОВ "Споживчий Центр" та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № 261223-10 від 26.12.2023, на виконання умов якого укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 04.09.2019- 010000019 від 04.09.2019 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] . В свою чергу, позивачем, 28.12.2023, на фінансовий номер телефону відповідача [PERSON] , а саме + 380933074084, було направлено СМС-повідомлення наступного змісту: «Укладено Договір факторингу № 261223-10 від 26.12.2023р. Проведено відступлення права вимоги за кредитним договором 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019. Ваш новий кредитор ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР": 43170298; 01133; м. Київ; вул. Алмазова Генерала; буд.13; оф.601; 0-800-20-33-20; Info@newcollector.com.ua; http://newcollector.com.ua/"; сплачувати необхідно в ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР». Отже, станом на дату подання даної позовної заяви ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» є єдиним та належним кредитором за кредитним договором № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019, укладеним між ТОВ "Споживчий Центр" та [PERSON] . У позовній заяві також вказано, що між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС", правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та [PERSON] 19.07.2019 укладено Кредитний договір № 0200-7159, за умовами якого Позичальнику надано кредит у розмірі 3500 грн. 00 коп., що підтверджується довідкою про перерахування коштів від 19.07.2019 на наступних умовах: строк, на який надається кредит - 14 днів; термін платежу - 01.08.2019. Отже, Кредитором виконано свої зобов`язання за Договором в повному обсязі. В свою чергу, Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, що підтверджується розрахунком за договором № 0200-7159 від 19.07.2019, у зв`язку з чим, станом на 31.07.2025, утворилась заборгованість у розмірі 4371 грн. 20 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 3415 грн. 00 коп. та за відсотками - 956 грн. 20 коп., чим порушуються права та інтереси Позивача. Крім того, між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № УКФ-070824-1 від 07.08.2024, на виконання умов якого укладено реєстр № 1, згідно з яким відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 0200-7159 від 19.07.2019 на залишок основної суми кредиту, відсотків, нарахованих за користування кредитом, та інших, передбачених договором платежів, боржником за яким являється [PERSON] . В свою чергу, позивачем 13.08.2024 на фінансовий номер телефону відповідача [PERSON] , а саме [NUMBER] , було направлено СМС-повідомлення наступного змісту: «Укладено Договір факторингу № УКФ-070824-1 від 07.08.2024р. Проведено відступлення права вимоги за кредитним договором 0200- 7159 від 19.07.2019. Ваш новий кредитор ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР": 43170298; 01133; м. Київ; вул. Алмазова Генерала; буд.13; оф.601; 0-800-20-33-20; Info@newcollector.com.ua; http://newcollector.com.ua/"; сплачувати необхідно в ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР». Отже, станом на дату подання даної позовної заяви ТОВ "НОВИЙ КОЛЕКТОР" є єдиним та належним кредитором за кредитним договором № 0200-7159 від 19.07.2019, укладеним між ТОВ "УКР КРЕДИТ ФІНАНС" та [PERSON] . Враховуючи зазначене вище, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Кредитними договорами № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019 та № 0200-7159 від 19.07.2019 на загальну суму 15 051 грн. 20 коп., сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн. 40 коп., а також 6000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26.09.2025 справу за підсудністю направлено до Придніпровського районного суду м. Черкаси. Справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси і відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена судді Позарецькій С.М. Ухвалою суду від 10.12.2025, після виконання позивачем ухвали суду від 28.11.2025 про залишення позову без руху, позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Вказана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. У судове засідання представник позивача ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» не з`явився, хоча повідомлявся судом про час, дату та місце проведення розгляду справи у встановленому законом порядку. Водночас, у позовній заяві представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника Товариства. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явилася, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у контексті положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ст.ст. 223, 130, 131 ЦПК України, суд вважає, як повідомлення відповідача належним чином. Слід також зазначити, що згідно з положеннями ст. 8 ЦПК України, інформація про рух справи є відкритою, оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою можливо дізнатися необхідну інформацію щодо справи. Відзив на позовну заяву не подано. Справу розглянуто за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача, яка повідомлялася судом у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи та не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин та не подала відзиву проти позову. Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 19.07.2019 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 0200-7159 (Кредитний договір/Договір). Пунктом 8 Договору визначено, що цей Кредитний Договір та Правила надання грошових коштів у кредит разом складають єдиний договір (надалі - Договір) та визначають усі істотні умови надання Кредиту. Укладаючи цей Кредитний Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє всі умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись цього Кредитного Договору та Правил надання грошових коштів у кредит (які є невід`ємними частинами Договору та разом складають Договір), текст яких наразі розміщено на веб-сайті Кредитодавця (https://creditkasa.com.ua) та, відповідно, укладає Договір. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Отже, у цьому випадку мало місце укладення кредитного договору в електронній формі, що підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, шляхом введення одноразового ідентифікатора у вигляді коду , який відправлено їй 19.07.2019 на номер телефону: [NUMBER] та введено нею 19.07.2019, що і є її безпосереднім підписом. Таким чином, скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Підписуючи договір відповідач засвідчила до укладення Договору отримала від Кредитора інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема, частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та забезпечує вірне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 10 Договору). За цим договором Кредитодавець надає Позичальникові грошові кошти в Кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити нараховані Кредитодавцем проценти за користування Кредитом. Строк кредиту - 14 днів. Термін платежу - 01.08.2019. Сума кредиту - 3 500 грн. 00 коп. Нараховані проценти - 980 грн. 00 коп. Разом до сплати - 4 480 грн. 00 коп. Умовами договору також визначено: 4. Протягом строку Кредиту розмір процентів складає 2 % (два відсотка) від Суми Кредиту за кожен день користування. Проценти за користування Кредитом нараховуються з першого дня перерахування Позичальнику Суми Кредиту до закінчення визначеного Кредитним Договором строку, на який надається Кредит. Річна відсоткова ставка складає 730 %. 5. Сукупна вартість Кредиту (вартість користування Кредитом) складає 128.00 % від Суми Кредиту (у відсотковому вираженні) або 4 480 грн. та включає в себе проценти за користування Кредитом 28.00 % від Суми Кредиту (у відсотковому вираженні) або 980 грн. (у грошовому вираженні). 6. У разі якщо Позичальник не повернув Суму Кредиту у строк, встановлений пунктом 2 Кредитного Договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення Кредиту, Кредитодавець має право нарахувати, згідно вимог чинного законодавства України, а Позичальник зобов`язаний сплатити до 2 % (двох відсотків) (включно) пені від неповерненої Суми Кредиту за кожен день прострочення. 7. Якщо визначена п. 4-5 Кредитного Договору процентна ставка є меншою ніж 2 % (два відсотки) від Суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то у разі прострочення строку платежу (нездійснення платежу до встановленого Терміну (включно)), Кредитодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити за весь період користування Кредитом проценти у розмірі 2 % (два відсотки) за кожен день користування Кредитом, починаючи з моменту отримання Кредиту. Так, судом встановлено, що 19.07.2019 ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» перерахувало [PERSON] , шляхом безготівкового переказу, грошові кошти в розмірі 3500 грн. 00 коп., відповідно до Договору № 0200-7159 від 19.07.2019. Деталі транзакції: дата платежу - 19.07.2019, тип операції - видача кредиту, платіжна система - LIQPAY, платіж № 1074512523, сума платежу - 3500,00. Вказана інформація підтверджується інформацією, наданою директор ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» Резуєвим Є. Отже, кредитор ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконав свої зобов`язання перед позичальником за договором та надав їй кредит в сумі 3500 грн. 00 коп., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 19.07.2019 між сторонами кредитного договору № 0200-7159 від 19.07.2019, а також отримання відповідачем кредитних коштів на підставі вказаного вище договору. У суду відсутні підстави вважати, що відповідачем оспорюються обставини укладення кредитного договору №0200-7159 від 19.07.2019, а також факт отримання та використання кредитних коштів. Всупереч умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за договором № 0200-7159 від 19.07.2019, станом на 07.08.2024, в розмірі 4 371 грн. 20 коп., з яких: 3 415 грн. 00 коп. - основний борг, 956 грн. 20 коп. - залишок відсотків. Судом також встановлено, що 07.08.2024 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладений Договір факторингу № УКФ-070824-1, за умовами якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами передає Первісному кредитору під відступлення Права вимоги, грошові кошти за плату у порядку та строки встановлені цим Договором. Обсяг (сума) Прав Вимоги за цим Договором визначаються як сукупність Реєстрів боржників до цього Договору (п. 2.1, 2.2 Договору). Як вбачається з Реєстру боржників № 1 від 07.08.2024 до Договору факторингу № УКФ-070824-1 від 07.08.2024 відбулося відступлення ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (клієнтом) ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (фактору) права вимоги за Кредитним договором № 0200-7159 від 19.07.2019, укладеним між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , на загальну суму 4 371 грн. 20 коп., з яких: 3 415 грн. 00 коп. - основний борг, 956 грн. 20 коп. - залишок відсотків (порядковий номер у реєстрі боржників - 15976). Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Таким чином, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ст. 1082 ЦК України). Водночас, при умові, якщо відповідач з будь-яких підстав не отримав вищезазначені повідомлення про відступлення права вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, які вказані у кредитному договорі і таке виконання було б належним, відповідно до вимог ст. 516 ЦК України, що узгоджується з позицією Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15. Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Таким чином, договір факторингу є одним з різновидів правочинів з відступлення права вимоги. Відступлення права вимоги може здійснюватися на виконання різних зобов`язальних договорів. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що відступлення права вимоги може відбуватись, зокрема, на підставі договору купівлі-продажу, дарування, міни (постанова від 16.03.2021 у справі № 906/1174/18, провадження № 12-1гс21, пункт 57). Відповідно до статті 1077 ЦК України відступлення права вимоги може відбуватись і на підставі договору факторингу. Правова природа відповідного договору незалежно від його назви визначається виходячи зі змісту прав та обов`язків сторін договору. Вказана позиція висвітлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/16579/20 від 07.09.2022 (п. 9.5). Слід також зазначити, що метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Вказані правові висновки висвітлені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 909/968/16 від 11.09.2018 (п. 59, 60). Отже, враховуючи зазначені вище обставини, до ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», відповідно до укладеного Договору факторингу № УКФ-070824-1 від 07.08.2024 перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 0200-7159 від 19.07.2019, укладеним між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , на загальну суму 4 371 грн. 20 коп., з яких: 3 415 грн. 00 коп. - основний борг, 956 грн. 20 коп. - залишок відсотків. Як уже зазначалось вище, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», ні на рахунок первісного кредитора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за Кредитним договором № 0200-7159 від 19.07.2019 складає 4 371 грн. 20 коп., з яких: 3 415 грн. 00 коп. - основний борг, 956 грн. 20 коп. - залишок відсотків. У судовому засіданні також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 04.09.2019 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 04.09.2019-010000019 (Кредитний договір/Договір). Даний Кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на сайті Кредитора; заявка, сформована на сайті Кредитора після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитором; відповідь позичальника про прийняття пропозиції(акцепт) ,сформована на сайті Кредитора, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. ТОВ «Споживчий центр» має у мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою). Як уже зазначалось вище, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». У цьому випадку, мало місце укладення кредитного договору в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору, що підписаний електронним підписом та акцептований відповідачем, шляхом введення одноразового ідентифікатора у вигляді коду - 8S518, який відправлено їй 04.09.2019 та введено нею 04.09.2019, що і є її безпосереднім підписом. Таким чином, скріпивши договір підписами, у сторін виникли взаємні права та обов`язки. Згідно п. 1.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1.2. встановлено, що Кредит надається для використання Позичальником на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Сторони погодились, що Кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. Відповідно до п. 5.4. Договору, у випадку невиконання/неналежного виконання Позичальником грошових зобов`язань за Договором Кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2%у перший день невиконання. Максимальний розмір штрафу встановлюється законом. У разі несплати кредиту та/або процентів у встановлені договором терміни/ строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою. У разі несвоєчасного повернення Позичальником обумовленої суми кредиту та нарахованих процентів до Позичальника може бути застосований штраф згідно п. 5.4. кредитного договору (п. 7.1 Договору). Відповідно до умов договору сума Кредиту - 6 000 грн. 00 коп.; строк користування Кредитом - 14 календарних днів з дати отримання; проценти: 1 680 грн. 00 коп. До того ж, у своїй заяві від 04.09.2019, на підставі ст. 601 ЦК України, позичальник просить зарахувати вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 6 000 грн. 00 коп. за кредитним договором № 04.09.2019-010000019 в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 6 000 грн. 00 коп. за кредитним договором № 15.08.2019-010000060 від 15.08.2019. Встановлено, що Кредитор погодився на вказане зарахування рівних зустрічних однорідних вимог шляхом припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Зобов`язання кредитора з видачі кредиту за кредитним договором 04.09.2019-010000019 та зобов`язання позичальника з повернення суми кредиту за кредитним договором № 15.08.2019-010000060 від 15.08.2019 вважаються виконаними в момент припинення попередніх зобов`язань позичальника в обліку кредитора. Дана заява є частиною кредитного договору № 4.09.2019-010000019. Отже, ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання перед позичальником за договором та надало їй кредит в сумі 6000 грн. 00 коп., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення 04.09.2019 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] кредитного договору № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019, а також отримання відповідачем кредитних коштів на підставі вказаного вище договору. У суду відсутні підстави вважати, що відповідачем оспорюються обставини укладення кредитного договору №04.09.2019-010000019 від 04.09.2019 між нею та ТОВ «Споживчий центр», а також факт отримання та використання кредитних коштів. Всупереч умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість за договором № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019, станом на 31.07.2025, у розмірі 10680 грн. 00 коп., з яких: 6000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 1680 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 3 000 грн. 00 коп. - заборгованість за штрафом, який нараховано відповідно до п. 5.4 Кредитного договору. Судом також встановлено, що 26.12.2023 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладений Договір факторингу № 261223-10, за умовами якого Фактор зобов`язується передати (сплатити) Клієнту загальну ціну продажу в сумі, передбаченій п. 3.2. цього Договору, а Клієнт зобов`язується відступити Факторові права вимоги за кредитним договором в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором. З дати відступлення права вимоги, Клієнт перестає бути стороною за Кредитним Договором, а Фактор стає виключним та єдиним кредитором за Кредитним Договором та набуває всіх прав за ним. Як вбачається з Реєстру боржників № 1 від 26.12.2023 до Договору факторингу № 261223-10 від 26.12.2023 відбулося відступлення ТОВ «Споживчий центр» (клієнтом) ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (фактору) права вимоги за Кредитним договором № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , на загальну суму 10680 грн. 00 коп., з яких: 6000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 1680 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 3 000 грн. 00 коп. - заборгованість за штрафом (порядковий номер у реєстрі боржників - 20075). Отже, враховуючи зазначені вище обставини, до ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», відповідно до укладеного Договору факторингу № 261223-10 від 26.12.2023 перейшло право грошової вимоги за Кредитним договором № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] , на загальну суму 10680 грн. 00 коп., з яких: 6000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 1680 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 3 000 грн. 00 коп. - заборгованість за штрафом. Як уже зазначалось вище, всупереч умовам кредитного договору відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунок ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», ні на рахунок первісного кредитора ТОВ «Споживчий центр». Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за Кредитним договором № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019 складає 10680 грн. 00 коп., з яких: 6000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 1680 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 3 000 грн. 00 коп. - заборгованість за штрафом. На теперішній час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР». Отже, між сторонами існує спір з приводу належності виконання зобов`язань за кредитним договором, який регулюється нормами Цивільного Кодексу України та положеннями укладеного між сторонами кредитного договору. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського Кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Згідно зі ст. 652 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ст. 1056-1 ЦК України). До того ж, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. На час розгляду справи Кредитні договори № 0200-7159 від 19.07.2019, № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019 та Договори факторингу № УКФ-070824-1 від 07.08.2024, № 261223-10 від 26.12.2023 недійсними, розірваними чи припиненими не визнані. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до положень ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язані вказаний строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 625 ЦК України визначено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, матеріали справи свідчать про те, що грошові кошти в розмірі 9500 грн. 00 коп. надавалися і отримані відповідачем [PERSON] (19.07.2019 - 3500 грн. 00 коп. та 04.09.2019 - 6000 грн. 00 коп.) зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, визначених умовами Договорів. При укладенні договорів позичальник була ознайомлена з орієнтованою вартістю кредиту та загальними витратами по ньому. Укладаючи договори, відповідач усвідомлювала та підтвердила, що умови договорів для неї зрозумілі, відповідають її інтересам, є розумними та справедливими. Також, вона підтвердила, що отримала від кредитодавців до укладення договорів усю необхідну інформацію, яка визначена Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Законом України «Про споживче кредитування» тощо. Установивши, що Кредитні договори № 0200-7159 від 19.07.2019, № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019 підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, відповідач на момент укладення договорів не заявляла додаткових вимог щодо умов спірних договорів та була ознайомлена з сукупною вартістю кредиту. Судом встановлено, що при укладенні договорів, кредитори надали відповідачу в повному обсязі інформацію стосовно умов кредитування, зауважень при їх укладенні остання не висловила. Також відповідач не відмовилася від укладення договорів в спосіб та порядку, які передбачені законодавством. Крім того, суд звертає увагу, що діючи добросовісно, та виконуючи в строк зобов`язання, відповідач не мала б наслідком виникнення заборгованості. До того ж, і на час розгляду цієї справи відповідач не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження повернення нею заборгованості за Кредитними договорами № 0200-7159 від 19.07.2019, № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019 у повному розмірі. Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач, діючи в межах своїх прав, самостійно визначаючи обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором № 0200-7159 від 19.07.2019 у розмірі 4 371 грн. 20 коп., з яких: 3 415 грн. 00 коп. - основний борг, 956 грн. 20 коп. - залишок відсотків, а також за Кредитним договором № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019 у розмірі 10680 грн. 00 коп., з яких: 6000 грн. 00 коп. - заборгованість по тілу кредиту, 1680 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками, 3 000 грн. 00 коп. - заборгованість за штрафом. Слід зазначити, що позивачем обрано вірний спосіб захисту порушених майнових прав. Також, суд зауважує на тому, що нарахування відсотків здійснювалось в межах строку дії кредитних договорів. Отже, вказаний вище розрахунок у частині тіла кредиту та відсотків за користування кредитом є повним, чітким, об`єктивним, він узгоджується з умовами кредитних договорів та чинного законодавства. Тому, суд вважає вказаний документ належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. З урахуванням викладеного вище та приймаючи до уваги, що відповідач не виконала належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за Кредитними договорами № 0200-7159 від 19.07.2019, № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019 в обумовлені договорами строки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», у частині стягнення з відповідача заборгованості: за кредитним договором № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019: 6000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 1680 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 0200-7159 від 19.07.2019: 3415 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 956 грн. 20 коп. - заборгованість за відсотками, підлягають до задоволення. При цьому, доказів на спростування доводів позивача в цій частині відповідачем подано не було. Крім того, як зазначалося вище, позивачем нараховано штраф у розмірі 3 000 грн. 00 коп., відповідно до п. 5.4 Кредитного договору № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019, який і просить стягнути з відповідача. Між тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Судом взято до уваги, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який продовжений, зокрема і діє на цей час. В даному випадку, між сторонами був укладений Кредитний договір № 04.09.2019-010000019 від 04.09.2019, тобто під час дії в Україні воєнного стану, який на час розгляду справи продовжений, а тому в силу закону відповідач звільнений від сплати штрафу. Також, норми ЦК України в питанні нарахування пені є загальними та поступаються в пріоритеті застосування нормам спеціального законодавства ЗУ «Про споживче кредитування», оскільки за змістом ч.2 ст.4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний Кодекс України. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проект закону про внесення змін до Цивільного Кодексу України. Поданий законопроект розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проектом закону про внесення змін до Цивільного Кодексу України. Так, основним регулятором договірних відносин є ЦК України, а не окремі закони, що вбачається з аналізу висновків постанови ВС від 10.10.2018 у справі № 362/2159/15-ц. Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» встановлено, що у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону З системного аналізу як приписів п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», так і п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, вбачається, що відповідні положення ЗУ «Про споживче кредитування» не мають предметом свого правового регулювання правовідносини щодо нарахування штрафу під час воєнного стану в державі, а стосуються унормування цивільного законодавства у зв`язку з іншими обставинами, а саме прийняття ЗУ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг". Отже, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 3000 грн. 00 коп. слід відмовити. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір у розмірі 4844 грн. 80 коп., з урахуванням норми ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору), що підтверджується платіжним документом № 3720477446 від 08.09.2025 та № 3720478214 від 12.12.2025. Таким чином, оскільки позовні вимоги ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» задоволено частково, а саме на 80,07 % від заявлених вимог, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі - 3879 грн. 24 коп. (80,07 % від 4844 грн. 80 коп.). В іншій частині слід відмовити. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то суд керується нормами ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України). Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що правнича допомога ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» надавалася на підставі Договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024, що укладений між Адвокатським об`єднанням «ВЕРІТАС ЦЕНТР» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», за умовами якого Виконавець бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Замовник зобов`язаний оплатити замовлення у порядку та строки обумовлені Сторонами. Пунктами 3.1., 3.2. означеного Договору визначено, що вартість послуг визначається наступним чином: 4000,00 грн. за один позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору, які сплачуються Замовником самостійно. Вартість послуг по даному Договору може бути переглянута сторонами за домовленістю, при цьому укладається Додаткова угода до даного Договору. Відповідно до Додаткової угоди № 4 від 14.08.2024 до Договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024, на підставі Протоколу засідання загальних зборів членів (учасників) АО «ВЕРІТАС ЦЕНТР» №08/2024 від 09.08.2024 відбулася зміна найменування Виконавця з АО «ВЕРІТАС ЦЕНТР», на АО «ЛЕКС ВЕРІТАС». АО «ЛЕКС ВЕРІТАС» є правонаступником усіх прав та обов`язків АО «ВЕРІТАС ЦЕНТР». Крім того, відповідно до Додаткової угоди № 17 від 03.04.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024 Сторони, вiдповiдно до п.п. 3.2 Договору погодили викласти в п. 2. Даної Додаткової угоди змiни до п.п. 3.1, а саме: вартість послуг визначається наступним чином: 6000,00 грн. за один позов без врахування вартості поштових витрат та судового збору, якi сплачуються Замовником самостiйно. Також, за умовами Додаткової угоди № 19 від 16.04.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 07/24-НК від 02.07.2024 Сторони, вiдповiдно до п.п. 8.3 Договору погодили викласти в п. 2. Даної Додаткової угоди змiни до п.п. 1.2. Договору, а саме: Сторони погодили наступний обсяг робiт: Виконавець зобов`язується скласти позови до фiзичних осiб (боржникiв) про стягнення боргу та передати Замовнику для подачi в суд, а також надати супутнi консалтинговi послyги з приводу проведення претензiйно-позовної роботи. При цьому подання позовiв вiдбувається виключно через пiдсистему «Електронний Суд» Замовника. Сторони погодили, що позовнi заяви будуть пiдписанi безпосередньо замовником. Відповідно Звіту від 05.09.2025про виконану роботу відповідно до Договору № 07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.07.2024, Виконавцем надано Замовнику за його запитом послуги у відповідності та на умовах Договору по клієнту [PERSON] ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» перерахувало АО «ЛЕКС ВЕРІТАС» 6000 грн. 00 коп., як оплату за надання правничої допомоги згідно з дод. угодою № 30 до договору №07/24-НК від 02.07.2024, за позовом до [PERSON] , без ПДВ, що підтверджується платіжною інструкцією № 3720477406 від 05.09.2025. Як на думку суду, вказані докази є належними та допустимими. Слід зазначити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у додатковій постанові у справі № 201/14495/16-ц від 30.09.2020, провадження № 61-22962св19, зазначив, що підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, її розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Як на думку суду, знайшли своє підтвердження доводи сторони позивача про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката під час розгляду цієї цивільної справи. Так, оскільки позовні вимоги ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» задоволено частково, а саме на 80,07 % від заявлених вимог, то пропорційний розмір витрат на правничу допомогу адвоката становить 4804 грн. 20 коп. (80,07% від 6000 грн. 00 коп.), який і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та,

Outcome: partial