Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

17.11.2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визначити їй додатковий строк, тривалістю в три місяці, з моменту набрання рішенням законної сили, для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилась після смерті діда [PERSON] , який помер [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що [INFO] у с. Малійки Чернігівського району Чернігівської області помер [PERSON] . За життя 03 липня 1997 року померлий склав заповіт, згідно якого останній все своє майно та все те, що йому буде належати на випадок смерті, заповів в рівних долях внукам [PERSON] , брат позивачки, який помер [INFO] , та [PERSON] , позивачці по справі. У жовтні 2025 року під час прибирання речей на горищі дідової хати в селі Малійки, позивачка знайшла пакет з документами, серед яких був вищезазначений заповіт. У строки встановлені для прийняття спадщини не звернулася, так як не знала про наявність заповіту, тобто не була обізнана про наявність спадкових прав після смерті дідуся. Інших спадкоємців, крім позивача не має, у зв`язку з чим просить суд визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] . Чернігівським районним судом Чернігівської області ухвалою від 21 листопада 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження в цій справі. Відзиву у встановлені судом строки відповідач не подав. Чернігівським районним судом Чернігівської області ухвалою від 23 грудня 2025 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві зазначила про розгляд справ у її відсутності ( а.с. 5). Відповідач: Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області в судове засідання явку свого представника не забезпечила, надавши суду заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, із якої вбачається визнання позову (а.с. 43). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Чернігівська районна державна нотаріальна контора Чернігівської областів судове засідання явку свого представника не забезпечила, надала клопотання про розгляд справи без участі їх представника ( а.с. 29 ) . Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши і оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, [INFO] у с. Малійки Чернігівського району Чернігівської області у віці 83 років помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , зареєстрованим виконавчим у комітеті Ведильцівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, та виданим повторно 11 листопада 2025 року (а.с. 7 ). З дослідженої в судовому засіданні Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.12.2025 року № 83639525 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась ( а.с. 30). З довідки Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області за № 17-02-01-19/77 від 18.12.2025 року слідує, що [PERSON] на день смерті [INFO] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] , [INFO] ( а.с. 8 ). Як вбачається з наданої копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , про що Ведильцівською сільською радою Чернігівського району Чернігівської областіскладено відповідний актовий запис № 44 (а.с. 8). З дослідженої в судовому засіданні Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.12.2025 року № 83639556 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась ( а.с. 33). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) 17.12.2025 року № 83639563, інформація про заповіти [PERSON] в указаному реєстрі відсутня (а.с. 34). [PERSON] , мати позивачки, померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 20.11.2021 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ( а.с. 10). Факт родинних відносин позивачки та [PERSON] , як доньки та матері, підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] ( а.с. 16). Зміна дошлюбного прізвища [PERSON] з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується Свідоцтвом про одруження Серії [NUMBER] , від 16.05.1970 ( а.с. 9). З дослідженого в судовому засіданні заповіту вбачається, що 03 липня 1997 року [PERSON] склав заповіт, який був посвідчений секретарем виконкому Ведильцівської сільської ради народних депутатів Чернігівського р-ну, Чернігівської області Ширай В.К. та зареєстрований в Реєстрі за № 125, з якого слідує, що все майно де б воно було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на випадок смерті і на що за законом він матиме право, [PERSON] заповідає в рівних долях внукам [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 11-11 зворот.). Зміна дошлюбного прізвища позивачки « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00054542069 від 04.11.2025 (а.с. 17- 17 зворот.). Шлюб з [PERSON] та позивачкою було розірвано 05 серпня 2009 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції 05.08.2009. Після розірвання шлюбу позивачка залишила собі прізвище « [PERSON] » ( а.с.18 ). Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] у віці 43 років у місті Чернігові, про що Чернігівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зроблено відповідний актовий запис за № 2636 від 17.09.2020 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру ( спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.12.2025 року № 83639597 вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалась ( а.с. 35). Як вбачається із Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) 17.12.2025 року № 83639615, інформація про заповіти [PERSON] в указаному реєстрі відсутня (а.с. 34). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про можливість задоволення позовних вимог, суд досліджує поважність причини пропуску встановленого Законом строку. Суд виходить з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення встановлених Законом дій. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 07 лютого 2024 року по справі № 474/454/18, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виходячи з рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач пов`язаний зі спадкодавцем кровним походженням, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача, виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких є позивач. Дотримання принципу "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі №185/777/17. Встановивши наведені обставини,

Outcome: approved