Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування. Виклад позиції відповідачів. 22.05.2025 [PERSON] через свого представника адвоката Чумака Романа Васильовича через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] , терміном два місяці та визнання за [PERSON] право власності на 3/4 квартири [ADDRESS] загальною площею 42,6 кв.м в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] . В обгрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті була зареєстрована спадкова справа № 405/2023 П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою. Заповіту померлий не залишав Із заявами про прийняття спадщини протягом звернулись 05.05.2023 [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою померлого, та [INFO] [PERSON] , який є племінником [PERSON] та сином його брата [PERSON] . У той же час, внаслідок умисних дій інших спадкоємців та сімейних обставин позивачці не було відомо про смерть про смерть батька. Внаслідок проведення нотаріусом заходів з розшуку інших спадкоємців нею було виявлено, що, окрім осіб, що подали заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у останнього є донька [PERSON] . З метою повідомлення про смерть батька та відкриття у зв`язку з чим спадщини завідувачем П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори було надіслано лист від 31 березня 2025 року № 560/02-14 за зареєстрованим місцем проживанням, який було отримано матір`ю позивачки [PERSON] , оскільки позивачка у зв`язку зі збройною агресією рф проти України проживає в м. Києві. Після отримання цього листа представником позивачки 08.04.2025 було подано заяву для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] . Однак, нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 квітня 2025 року № 646/02-31 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності померлого на спадкове майно. При цьому оригінал свідоцтва про право власності на квартиру реєстраційний № [NUMBER] від 16 лютого 2007 року був втрачений. Таким чином, позивачка не має іншої можливості оформити свої права на спадкове майно інакше ніж звернутись із позовом провизначення додаткового строку для прийняття спадщини за законом після смерті її батька [PERSON] та визнання права власності за нею на 3/4 квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] . В обгрунтування поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини посилається на те, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України починаючи з 27.03.2022 по 21.06.2023 вона вимушено перемістилась та проживала в м. Вінниця, після чого проживає в м. Києві. Наявність на утриманні малолітньої дитини суттєво ускладнювала побутове, соціальне та правове становище позивачки, оскільки вона була змушена одноосібно забезпечувати базові потреби дитини, шукати тимчасове житло, оформлювати документи внутрішньо переміщеної особи та адаптуватися до нових умов проживання. В умовах воєнного часу та відсутності стабільного доступу до інформації, позивачка була позбавлена реальної можливості своєчасно дізнатися про факт смерті батька, а відтак і своєчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, наголошує на тому, що мала складні сімейні стосунки з померлим, оскільки її батьки розлучилися, коли їй було 4 роки, після чого вона постійно проживала з матір`ю. Внаслідок цього сімейні стосунки з батьком не були стабільними періоди спілкування змінювалися тривалими періодами повної відсутності контакту. Станом на момент смерті батька спілкування між ними було перервано. Смерть батька настала раптово, за життя він не мав тяжких хронічних хвороб і не скаржився на стан здоров`я, тому у позивачки не було підстав вважати, що з ним могла статись фатальна подія. У той же час, інші спадкоємиці умисно приховували цей факт від позивачки як спадкоємиці першої черги та нотаріуса. Враховуючи у сукупності та взаємозв`язку усі описані вище обставини та загальні засади цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість, просить суд визнати поважними причини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] адвокат Войтенко Т.Є., заперечуючи проти задоволення позовних вимог, посилаючись на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20, вказала на те, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносин між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Наголошує на тому, що за висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Вказала на те, що [PERSON] помер [INFO] . Відповідач [PERSON] є спадкоємцем другої черги за правом представлення, оскільки його батько [PERSON] , рідний брат померлого, помер [INFO] , тобто до відкриття спадщини.В установлений законом строк, [PERSON] звернувся до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] . Строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] закінчився 28 травня 2023 року. Проте позивачка звернулася до нотаріусаіз заявою про прийняття спадщини лише 8 квітня 2025 року, через 2 роки 4 місяці після смерті спадкодаця,тобто із значним пропуском шестимісячного строку на подання заяви про прийняття спадщини. Вказує, що позивачка 3 роки, з моменту переїзду до іншого міста до отримання інформації від нотаріуса про відкриття спадщини, взагалі не цікавила доля її батька, який залишився проживати в місті, яке щоденно потерпало від обстрілів та зазнавало суттєвих руйнувань.Звертає увагу, що сам по собі факт введення воєнного стану в Україні не є достатньою підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану, що унеможливили спадкоємця подати заяву про прийняття спадщини протягом установленого законом строку. Тоді як позивачка не довела обставин, що унеможливили своєчасне подання нею заяви про прийняття спадщини протягом установленого законом строку. Позивачка мала можливість вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте протягом тривалого часу (більше двох років після відкриття спадщини) не вчиняла дій щодо прийняття спадщини і не навела переконливих аргументів про наявність перешкод у зверненні до нотаріуса. Також проживання позивачки та спадкодавця у різних населених пунктах, відсутність з ним спілкування, необізнаність про смерть батька до кінця березня 2025 року, не є у розумінні ч. 3 ст. 1272 ЦК України такими перешкодами, які унеможливили її звернення до нотаріуса, як за місцем відкриття спадщини, так і за місцем свого проживання, із заявою про прийняття спадщини. Отже, на її думку, позивачка не довела обставин, що унеможливили своєчасне подання нею заяви про прийняття спадщини протягом установленого законом строку, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У відповіді на відзив на позовну заяву представник позивачки [PERSON] вказав на те, що представник відповідача у відзиві, заперечуючи щодо доводів позовної заяви та наводячи посилання на судову практику, наводив аргументи стосовно кожної причини пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини окремо, а не в їхньому взаємозв`язку. Окрім того, слід ставитись критично до посилань представника відповідача на судову практику, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка розглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Вважає, що обставини, на які посилається позивач, а саме агресивна війна РФ проти України, складні сімейні стосунки з померлим та умисні дії інших спадкоємців у своїй сукупності є обставинами, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Їх не можна розглядати окремо, ізольовано одна від одної, оскільки вони відбувались одночасно та пов`язані між собою, посилювали негативний вплив одна одної. Ключовим у цій ситуації є також третій фактор свідоме приховування інформації про смерть померлого з боку інших спадкоємців, зокрема племінника померлого та його родичів, які мали пряму можливість повідомити позивачку, однак цього не зробили. Ці особи знали про існування доньки у спадкодавця, знали її місце проживання та підтримували зв`язок з родиною, однак утрималися від інформування, що свідчить про їхній цілеспрямований намір усунути позивачку від спадкування.Отже, саме взаємодія всіх трьох обставин воєнний стан та вимушене переміщення, тривала відсутність зв`язку з померлим батьком та недобросовісні дії інших спадкоємців у своїй сукупності об`єктивно унеможливили своєчасне звернення позивачки із заявою про прийняття спадщини. Кожен із зазначених чинників мав вплив, однак лише їх комплексна дія зумовила фактичну, об`єктивну неможливість реалізації спадкових прав у межах установленого строку. Відтак, ці обставини є достатніми і такими, що підпадають під поняття «поважних причин» у розумінні ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Наголошує на тому, що позивачка звернулась до нотаріуса з заявами про оформлення її спадкових прав після смерті [PERSON] в розумний строк після отримання повідомлення від нотаріуса, що свідчить про її добросовісність і виключає сумніви вважати, що вона повела б себе інакше, якби була своєчасно обізнана про відкриття спадщини після смерті батька. Звертає увагу, що пошук спадкоємців нотаріусом було розпочато лише після того, як сплив встановлений законом строк на прийняття спадщини. За умови вжиття належних дій у межах цього строку, як цього вимагає стаття 63 Закону України «Про нотаріат», позивачка мала б реальну можливість вчасно подати заяву про прийняття спадщини. Натомість матеріали спадкової справи не містять жодних відомостей про те, що будь- хто з інших спадкоємців, зокрема особи, які подали заяви про прийняття спадщини у встановлений строк, повідомляли нотаріуса про наявність у померлого доньки.Це свідчить або про умисне приховування такої інформації з метою усунення позивачки від участі у спадкуванні, або принаймні про недобросовісну поведінку з боку інших спадкоємців, які, достеменно знаючи про існування дочки спадкодавця, утрималися від дій, спрямованих на забезпечення її спадкових прав. У запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву представник відповідача [PERSON] зазначила, що з моменту введення воєнного стану в Україні не припинено функціонування державних органів, нотаріусів тощо. У цей період тисячі спадкоємців реалізували свої спадкові права. Позивачка мала можливість вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте протягом тривалого часу (більше двох років після відкриття спадщини) не вчиняла дій щодо прийняття спадщини і не навела переконливих аргументів про наявність перешкод у зверненні до нотаріуса. Зазначає, що хоча чинним законодавством і не передбачений обов`язок для спадкоємців підтримувати стосунки зі спадкодавцем, цікавитись його долею, проте, при виникненні спадкових прав саме на спадкоємця покладається обов`язок реалізувати їх шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в передбачений законом строк. Відсутність спілкування зі спадкодавцем не є об`єктивною перешкодою для того, щоб дізнатися про його смерть. Позивачка не довела, що вона була позбавлена доступу до засобів зв`язку, інших джерел інформації та комунікації, з яких вона могла би дізнатися про смерть свого батька. Навпаки вона пасивно очікувала три роки, не здійснивши жодних дій, щоб з`ясувати долю померлого. Також вказує, що чинне законодавство України не покладає на спадкоємців, які прийняли спадщину, обов`язку розшукувати інших потенційних спадкоємців та повідомляти їх про факт смерті спадкодавця або про відкриття спадщини. Такий обов`язок передбачений лише для нотаріуса щодо спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме (стаття 63 Закону України «Про нотаріат»). Посилання представника позивачки на те, що відповідачі не повідомили нотаріусу про наявність у померлого доньки, не може свідчити про їх "недобросовісну поведінку" чи "умисел" усунути позивача від спадкування. За загальним правилом, нотаріус самостійно з`ясовує коло спадкоємців, зокрема шляхом отримання витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Той факт, що нотаріус почав пошук спадкоємців першої черги після спливу строку для прийняття спадщини, є питанням процедури нотаріального провадження, а не доказом недобросовісних дій відповідачів. Відповідачі, подаючи заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, діяли у межах своїх законних прав. Відсутність у них обов`язку повідомляти позивача про смерть батька не може бути розцінена як недобросовісність. Отже, на думку представник відповідача, жодні з наведених представником позивачки обставин, як окремо, так і в їх сукупності, не можуть бути визнані поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини у розумінні ст. 1272 ЦК України та сформованої судової практики Верховного Суду. Позивачкою не доведено наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод, які б унеможливили подання нею заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, а тому її позов не підлягає задоволенню. Відповідачка [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася. Клопотання учасників справи та процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 27.05.2025 вказана позовна заява залишена без руху та надано час для усунення недоліків. 02.06.2025 через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи представник позивача [PERSON] [PERSON] надав заяву про усунення недоліків, а саме надано докази направлення копії позовної заяви та додатків до неї відповідачам та платіжна інструкція № 0.0.4393513848.1 про сплату судового збору суму 4 701,26 грн. Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 09.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання по справі. Витребувано за клопотанням представника позивача у П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори копію спадкової справи № 405/2023, заведеної за фактом відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою; [ADDRESS] . Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 09.09.2025 закрито підготовче засідання та призначити справу до судового розгляду по суті; клопотання представника позивача адвоката Промського Є.С. про виклик свідків, визнання явки обов`язковою та долучення доказів задоволено частково; в судове засідання викликано свідків: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; визнано обов`язковою явку відповідача [PERSON] та викликано її в судове засідання для дачі особистих пояснень; в задоволенні клопотаня про визнання обов`язковою явку в судове засідання [PERSON] відмовлено. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки адвокат Промський Є.С. просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, наголошували на наявності сукупності обставин, які дають підстави вважати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини. Зокрема, наголошували, що між позивачкою та її батьком тривалий час були складні сімейні стосунки, що виникли ще в ранньому дитинстві позивачка; позивачка фактично не підтримувала з померлим батьком контактів не з власної ініціативи, що підтверджено поясненнями свідків та не заперечувалось відповідачами; позивачка з початку повномасштабної агресії РФ була вимушено переміщеною особою з міста Харків (де залишився проживати спадкодавець), проживала не за місцем реєстрації, має на утриманні малолітню дитину; просили врахувати усвідомлене неповідомлення іншими спадкоємцями про відкриття спадщини у зв`язку зі смертю батька. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 13.10.2025, надала пояснення, в яких зазначила, що померлий [PERSON] був її двоюрідним братом та вона була єдиною, з ким він підтримував родинні стосунки. Їй відомо, що він не спілкувався з братом (батьком [PERSON] ) та між ними були складні стосунки, пов`язані із прийняттям спадщини після смерті батьків, що мало наслідком судовий спір, але результати розв`язання спору їй не відомі. Також вона обізнана, що у [PERSON] була донька та що її звали [PERSON] , а також те, що вони не підтримували жодних стосунків, але причини відсутності сімейних зв`язків їй не відомі. Їй не було відомо ані адресу проживання, ані контактів доньки померлого, тому можливості повідомити про смерть батька не мала. Окрім іншого, вказала, що після того як [PERSON] опинився в лікарні, догляд за ним здійснювався нею, про перебування в лікарні [PERSON] доньку не повідомляв. Похованням займалася вона та її донька з чоловіком. Наголосила, що так само не повідомляла [PERSON] про смерть [PERSON] , оскільки не підтримувала з ним стосунків, вказала про те, що з моральної точки зору справедливо, щоб [PERSON] отримала частку квартири. Преставник відповідача [PERSON] адвокат Воробйов В.В. надав заяву, в якій просив проводити судові засідання без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, яке відбулося 20.11.2025, в режимі відеоконференції повідомив суду, що наразі проходить військову службу в ЗСУ, про смерть [PERSON] дізнався в кінці 2023 року від [PERSON] , яка є сестрою [PERSON] , з [PERSON] близьких стосунків не підтримували, його батьк о та [PERSON] мали спір з приводу спадкування квартири. З [PERSON] зв`язків ніколи не підтримував. Вказав про те, що йому відомо, що у померлого була донька, яку звали [PERSON] , коли вона була маленька, то певний час вони спілкувалися, влітку один раз їздили до родичів до населеного пункту Золочів, але через різницю в віці не мали міцних родинних стосунків. Певний період часу він підтримував приятельські стосунки із дядьком позивачки, [PERSON] , останній допомогав йому з навчанням, але згодом призупинили спілкування. У нього не було ані контактів мобільного телефону, ані інших відомостей про місце проживання позивачки, тому не мав можливості повідомити про смерть [PERSON] . Представник відповідача [PERSON] адвокат Войтенко Т.Є. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, наголошувала на тому, що позивачкою не доведено наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод, які б унеможливили подання нею заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. До суду на виконання вимог ухвали суду надано копію спадкової справи № 405/2023, заведеної за фактом відкриття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] , який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.02.1992 та повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00050255423 від 25.03.2025 (т. 1 а.с. 9,15-16). 31.10.1996 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 10) Згідно свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 13.03.2012 між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб 24.04.2010, прізвище після реєстрації шлюбу " [PERSON] " (т. 1 а.с. 10 звор. бік). Відповідно до довідки про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи № 3003-5003533120, починаючи з 20.11.2024 [PERSON] зареєстрована як внутрішньо переміщена особа в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 8). Згідно відповіді Департаменту реалізації державної політики у сфері соціального захисту населення від 31.12.2024, [PERSON] разом із дитиною перебуває на обліку внутрішньо переміщених осіб: з 27.03.2022 по 21.06.2023 за місцем перебування м. Вінниця; з 17.11.2024 по 20.11.2024 та з 22.11.2024 перебуває на обліку за місцем проживання в місті Києві (т. 1 а.с. 13-14). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00050255700 від 25.03.2025 (т. 1а.с. 17-18). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00050255700 від 25.03.2025 (т. 1 а.с. 19). [PERSON] та [PERSON] починаючи з 10 червня 1961 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00050256061 від 25.03.2025. 16 лютого 2007 року відділом приватизації житлового фонду управління комунального майна та приватизації департаменту економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 42,6 кв.м (далі - квартира), реєстраційний № 3-07-269738 , згідно з яким дана квартира на праві спільної сумісної власності належала [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (т. 1 а.с. 11). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00050255382 від 25.03.2025. Спадкова справа після його смерті не реєструвалась. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00050255789 від 25.03.2025 (т. 1 а.с. 19-20). Після її смерті була зареєстрована спадкова справа № 28/2019 приватним нотаріусом Товстолужською О.В. Із заявами про прийняття спадщини протягом встановленого строку звернулись [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину не видавалося (т. 1 ас. 136). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00050255175 від 25.03.2025 (т. 1 а.с. 23-24, 90). Після його смерті була зареєстрована спадкова справа № 405/2023 П`ятою Харківською міською державною нотаріальною конторою. Із заявами про прийняття спадщини звернулись 05.05.2023 [PERSON] , яка є двоюрідною сестрою померлого (родинні зв`язки підтверджені повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян а.с 90-94), та 18.05.2023 [PERSON] , який є племінником [PERSON] та сином [PERSON] (т. 1 а.с. 89 звор.бік, 104). 31.03.2025 завідувачем П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Зімніцькою В.П. надіслано лист від 31 березня 2025 року № 560/02-14 за зареєстрованим місцем проживанням [PERSON] з повідомленням про смерть [PERSON] та відкриття спадщини. 08.04.2025 представником [PERSON] подано заяву про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] (т. 1 а.с. 125). Державним нотаріусом П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори Зімніцькою В.П. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11 квітня 2025 року № 646/02-31 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини та відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності померлого на спадкове майно. Спірні правовідносини виникли з приводу необхідності визначення додаткового строку позивачці для прийняття нею спадщини після смерті її батька, який помер [INFO] . Підставами для визнання поважними причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини позивачка у сукупності зазначає: 1) через військову агресію російської федерації проти України позивачка вимушено є внутрішньо переміщеною особою; 2) посилається на складні сімейні стосунки з померлим батьком, які полягали у нестабільності спілкування; 3) вказує на умисні дії інших спадкоємців, які вплинули на неможливість позивачки реалізувати своє спадкове право у встановлений строк. Застосування норм права, оцінка доказів та мотиви ухваленого рішення Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до частин першої, другої статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Верховний Суд зауважував, що правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України. Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості постановою Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо регулювання строку на прийняття спадщини. Таким чином, пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21, від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 520/15620/17, від 23 жовтня 2024 року у справі № 212/3555/23. Враховуючи наведене, строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] закінчився 22 травня 2023 року. Водночас [PERSON] звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини лише 08 квітня 2025 року. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 357/8183/22. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанови Верховного Суду від 11 липня 2022 року у справі № 650/48/20, від 27 квітня 2023 року у справі № 750/13008/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 754/3327/22). На обґрунтування підстав поважності пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини [PERSON] посилалась на військову агресією російської федерації проти України, внаслідок чого вона була змушена виїхати з міста Харкова до міста Вінниці, а згодом до міста Києва та наразі є внутрішньо переміщеною особою; на складні сімейні стосунки з померлим батьком, які полягали у нестабільності спілкування, а також недобросовісну поведінку відповідачів, які не повідомили нотаріуса про наявність спадкоємця першої черги, а також нездійснення нотаріусом її виклику. Оцінючи як окремо, такі і сукупності повідомлені позивачкою обставини, суд не вбачає ознак поважності як підставу для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Так, позивачка вказує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України починаючи з 27.03.2022 по 21.06.2023 вона вимушено перемістилась та проживала в м. Вінниця, після чого проживає в м. Києві. Наявність на утриманні малолітньої дитини суттєво ускладнювала побутове, соціальне та правове становище позивачки, оскільки вона була змушена одноосібно забезпечувати базові потреби дитини, шукати тимчасове житло, оформлювати документи внутрішньо переміщеної особи та адаптуватися до нових умов проживання. На думку суду першої інстанції, перебування позивачки у статусі внутрішньо переміщеної особи, за аналогією перебування за кордоном, не може бути автоматичною підставою для визнання поважними причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність її звернення до нотаріуса та без надання відповідних доказів того, як саме ці обставини та яким чином перешкоди їй реалізувати своє право на спадщину. Таким чином, аргументи позивачки про знаходження в іншій місцевості в статусі внутрішньо переміщеної суд оцінює критично, оскільки вказані обставини не були тією непереборною силою, яка зашкодила їй реалізувати належним чином своє право на прийняття спадщини (звернення до нотаріуса). У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 суд дійшов висновку, що неспілкування позивача зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносин між ними, а також необізнаність спадкоємця про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без встановлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Отже, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та, а також у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року у справі № 431/5782/17, від 20 вересня 2023 року у справі № 638/16540/20, від 30 вересня 2020 року у справі № 635/4551/18, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі № 296/12109/18, від 07 грудня 2022 року у справі № 399/570/21, від 13 квітня 2023 року у справі № 522/17537/18, від 14 лютого 2024 року у справі № 357/8183/22, від 08 квітня 2024 року у справі № 334/2358/23, від 25 лютого 2025 року у справі № 344/584/24, від 09 квітня 2025 року у справі № 522/953/23, від 07 травня 2025 року у справі № 760/18418/23. Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є усталеною. Доводи позивачки про те, що вона пропустила визначений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини внаслідок недобросовісної поведінки відповідачів, які не повідомили їй пр смерть батька та нотаріуса про наявність спадкоємця першої черги, не може слугувати підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. У постановах від 12 квітня 2021 року у справі № 589/1863/13-ц Верховний Суд дійшов висновку про те, що недобросовісна поведінка іншого спадкоємця, який успадкував за померлим спадкодавцем, щодо неповідомлення про факт смерті чи наявність інших спадкодавців при оформленні спадкової справи не є поважною причиною у розумінні частини третьої статті 1272 ЦК України для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Також не заслуговують на увагу доводи позивачки на визнання причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини поважними, з огляду на невжиття вчасно нотаріусом заходів щодо повідомлення про відкриття спадщини після смерті [PERSON] . Так, у пункті 111 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зауважено, що положення статті 63 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 2.2 пункту 2 та підпункту 3.2 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 282/20595, не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та закликання до спадкування. Нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим. Суд зауважує, що законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини. Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності. Вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Визначення поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, входить до предмета доказування у справі, тобто стосується оцінки доказів на предмет належності, допустимості, достатності доказів. Згідно з частинами першоютретьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, допитана в ході судового розгляду справи свідок [PERSON] , [INFO] повідомила суду, що є матір`ю [PERSON] . З її батьком [PERSON] вона не підтримувала спілкування після розірванння шлюбу 31.10.1996. В 1995 році без пояснення причин він залишив сім`ю та перестав спілкуватися з нею та дитиною. Сплачував аліменти, останній раз бачила його в 2010 році. Повідомила, що з початку повномасштабного вторгнення її донька виїхала з міста Харкова до міста Вінниці та наразі мешкає в місті Києві. В квітні 2025 року за адресою реєстрації її доньки надійшов лист від нотаріальної контори щодо прийняття спадщини, з якого її донька дізналася про смерть батька. Також вказала, що [PERSON] неодноразово відвідував їх місце мешкання, мав дружні стосунки з її братом [PERSON] , тому мав можливість повідомити про смерть [PERSON] . Допитаний в ході судового розгляду справи свідок [PERSON] , [INFO] , повідомив суду, що позивачка є його племінницею, він є рідним братом [PERSON] . Йому відомо, що після розлучення за часів коли його племінниця була маленька, [PERSON] не спілкувався ані з колишньою дружиною,а ні з донькою, вони зверталися за допомогою, але окрім сплати аліментів [PERSON] більше нічим не допомогав. Повідомив, що друга відповідачка - [PERSON] йому не знайома. Щодо [PERSON] , повідомив, що мав з ним дружні відносини за часів коли навчався, в 2006-2009 роках допомогав вивчати програми в будівельній сфері, неодноразово бували в гостях в один одного. З позивачкою [PERSON] був знайомий, але через велику різницю у віці не підтримували близьких родинних відносин. Заслухавши показання свідків, суд зазначає, що такі показання дійсно підтверджують складні сімейні стосунки між померлим [PERSON] та позивачкою, зокрема відсутність спілкування протягом тривалого часу, водночас, як суд вказував раніше, неспілкування позивачки зі спадкодавцем внаслідок неприязних відносин між ними, а також необізнаність про факт смерті батька не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Надавши правову оцінку поданим Калугіною О.О. доказам на підтвердження причин значного пропуску ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визначення [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Інші позовні вимоги є похідними, а тому також відхиляються судом. В контексті розгляду цього спору суд ураховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 зробила акцент на тому, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину. Розподіл судових витрат Оскільки позов не підлягає до задоволення, то витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачкою.

Outcome: dismissed