Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог 24 жовтня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. Позов обґрунтований тим, що з 22 жовтня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.07.2024 року. У шлюбі у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Позивачка разом із донькою зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується копією акту обстеження матеріально-побутових умов від 03.09.2024 року. Вважає, що місце проживання дитини має бути визначено разом з нею, оскільки батько дитини в селищі Яблунів не проживає, на даний час матеріально утримує дитину, проте вихованням доньки позивач займається самостійно. [PERSON] зазначає, що дочка прихильно ставиться до неї, в сім`ї панують добрі родинні стосунки, дитина оточена гарним ставленням та піклуванням. Так як, позивач часто виїжджає за кордон та питання про визначення місця проживання дитини в позасудовому порядку повністю не врегульоване, просить даний позов задовольнити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27.10.2025 року розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 17.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. 26.01.2026 року від представника позивача надійшла заява, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Справу просить розглядати без його та позивача участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, 17.12.2025 року подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Не заперечує щодо визначення місця проживання доньки [PERSON] з матір`ю. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, 26.01.2026 року подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 22 жовтня 2022 року сторони зареєстрували шлюб та [INFO] у них народилася донька [PERSON] (а.с. 11). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11 липня 2024 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 25). Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 02.12.2024 року стягнено аліменти з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 26). Згідно з витягом з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов від 24.09.2025 року за адресою: [ADDRESS] проживають: [PERSON] (заявник), [PERSON] (дочка), [PERSON] (батько), [PERSON] (брат) ( а.с. 20). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] , батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно [PERSON] належить будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18). Згідно з актом обстеження умов проживання від 03.09.2024 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . З нею проживає донька [PERSON] , дитина доглянута, активна, створені всі умови для задоволення індивідуальних потреб дитини. Вихованням доньки мати займається самостійно (а.с.19). Згідно з висновком органу опіки та піклування «Про визначення місця проживання малолітньої дитини», затвердженим рішенням виконкому Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області від 15 жовтня 2025 року №6-9/2025, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначення місця проживання малолітньої дитини, [PERSON] [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , за фактичним місцем проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-24). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Спір виник щодо визначення місця проживання малолітньої дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини другої та четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконала відповідачка обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з батьком, чи довів позивач, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Суд встановив, що на час звернення до суду з позовом дитина проживає з матір`ю. Відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд виходить з того, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6). Суд дійшов висновку, що позивачка надала достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з нею, як матір`ю. Крім того, у кожній зі справ, яка стосується інтересів дитини, суд виходить із найкращих її інтересів з урахуванням усіх обставин справи, які у кожній конкретній справі є різними. З огляду на викладене, суд виходить з того, що проживання малолітньої доньки з матір`ю відповідатиме інтересам дитини. Відповідно до частин 1 і 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. За таких обставин, суд вважає, що підлягають стягненню з [PERSON] та користь [PERSON] сплачений нею судовий збір за подачу позовної заяви до суду у розмірі 1211,20 грн,. Кеpуючись статтями 150-152, 160, 161 Сімейного кодексу України, статтями 5, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved