Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивачі звернулися до суду із вказаною позовною заявою, в якій прохають визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Заявлені вимоги мотивують тим, що відповідно рішення виконкому міської ради народних депутатів м. Комсомольська від 25.01.1985 №51 [PERSON] видано ордер №100 на зайняття разом з членами її родини в кількості 7 осіб квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] з 2013 року у квартирі за місцем реєстрації не проживає, його особисті речі у квартирі відсутні, помешканням не користується, будь-якої участі в утриманні житла він не приймає. Ухвалою суду від 10.11.2025 позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін у підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 22.12.2025 підготовче засідання закрито, справу призначено до судового розгляду. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Представник позивачів [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти прийняття рішення по справі у заочному порядку не заперечувала. Відповідач [PERSON] будучи повідомленим у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився. Правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався. Згідно із визначеними ст.280 ЦПК України, умовами проведення заочного розгляду справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не надав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до вимог ч.1 ст.281 ЦПК України, 03.02.2026 судом постановлена ухвала про проведення заочного розгляду даної справи. Дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно із рішенням виконкому міської ради народних депутатів м. Комсомольська від 25.01.1985 №51 [PERSON] видано ордер №100 на зайняття разом з членами її родини в кількості 7 осіб ( [PERSON] - чоловік, [PERSON] дочка, [PERSON] дочка, [PERSON] син, [PERSON] - дочка, [PERSON] - син) квартири [ADDRESS] (а.с.13). Як убачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Горішньоплавнівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), [INFO] [PERSON] померла (а.с.16). Відповідно до наданої сектором з питань реєстрації місця проживання фізичних осіб житлового відділу департаменту економічного розвитку та ресурсів виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області довідки №20-11/3748 від 15.09.2025, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.16). Відповідно до акту опитування сусідів від 19.09.2025, посвідченого директором КЖРЕП № 1 Хряпою С.О., [PERSON] не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2013 року (а.с.18). Встановивши всі обставини справи та виходячи із досліджених письмових доказів, суд вважає пред`явлений позов обґрунтованим, з огляду на наступне. Згідно із ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Приписами ст. 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. За змістом ст.310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Статтею 327 ЦК України передбачено, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування. Згідно із ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом абз. 1 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 24.10.2018 у справі №490/12384/16-ц, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналізуючи отримані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] з 2013 року не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні послуги та не несе будь-яких витрат на утримання житла. При цьому, доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача у жилому приміщенні понад визначені ст. 71 ЖК України строки та доказів на вчинення йому перешкод у користуванні квартирою, суду не надано. Відповідно до п.50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування) затвердженого постановою КМУ №265 від 07.02.2022, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується). У силу вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України інших належних і допустимих доказів сторони суду не надали. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання про судові витрати по справі вирішено судом відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved