Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивачі звернулися до Південного міського суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що з 31.01.1989 [PERSON] , відповідно до ордеру на житлове приміщення №99 серія СР виданий Виконавчим комітетом Суворовської районної Ради народних депутатів є головним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . У зазначеній квартирі, крім позивача [PERSON] також зареєстровані її донька - [PERSON] , онука [PERSON] , та її син [PERSON] . Відповідач [PERSON] не проживає у вищезазначеній квартирі з 2014 року, спілкування з родиною не підтримує. Будь-яких перешкод відповідачу у проживанні в зазначеній квартирі позивачі ніколи не чинили та не чинять. Факт реєстрації відповідача у квартирі перешкоджає позивачам як власникам квартири користуватися, володіти та розпоряджатися в повному обсязі своїм житлом, змушує нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та квартплаті згідно законодавства. Ухвалою Південного міського суду Одеської області від 18.12.2025 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. Позивачі в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили задовольнити позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечували. Позивачі пояснили, що [PERSON] виїхав за кордон у 2014 році, наразі вони не спілкуються, будь-які спори щодо житла відсутні. Представник Південнівської міської ради Одеського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, із заявами та клопотаннями не звертався. За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та відповідні їм правовідносини, перевіривши їх доказами, суд доходить наступного висновку. [PERSON] є головним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією ордера серія СР № 99 видане Виконавчим комітетом Суворовської районної Ради народних депутатів від 31.01.1984 (а.с.11). Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані позивач [PERSON] , [PERSON] (донька), [PERSON] (онука), [PERSON] (син) (а.с.10). Відповідно до Акту про фактично проживаючих від 31.10.2025 [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, але фактично не проживає за вказаною адресою з 2014 року (а.с.9). Свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] та [PERSON] , пояснила суду, що [PERSON] не бачила з грудня 2014 року, про наявність будь-яких спорів щодо даної квартири їй невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідача бачила останній раз в кінці 2014 року, він наче виїхав на заробітки, про наявність спорів щодо даної квартири або чинення перешкод у користуванні, свідку нічого невідомо. Оскільки відповідач до теперішнього часу зареєстрований у зазначеній квартирі, позивач несе додаткові витрати, а саме на оплату комунальних платежів, тобто сплачує за особу, яка зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою, що призводить до матеріальних витрат. Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід`ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Частиною 1статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з частиною 1статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до підпункту 2 пункту 50 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265 "Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад", зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п. 6 ч. 1ст. 24 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд дійшов до висновку, що позов [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за участі третьої особи - Південнівська міська рада Одеського району Одеської області, необхідно задовольнити.

Outcome: approved