Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Вінницької міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] про визнання права власності на кооперативну квартиру. Позов мотивовано тим, що позивач з 1979р. по 1991р. працював на посаді спочатку художника-оформлювача, потім маляра 5 розряду в Вінницьких механічних майстернях Вінницького виробничого об`єднання молочної промисловості. Від ВВО молочної промисловості створився житлово-будівельний кооператив «Молочник» (УЖБК - 1), членом якого я став в 1987 році, що підтверджується довідкою ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання» за№ 409 від 02.05.2024 р. Відповідно до рішення Староміської районної ради народних депутатів №201 від 13.07.1988р. позивач отримав ордер та вселився разом зі своєю сім`єю в квартиру [ADDRESS] , де проживаю по сьогоднішній день. Весь зазначений час позивач постійно проживаю в спірній квартирі, оплачую комунальні та інші витрати, проводжу необхідні ремонтні роботи. Позивач повністю сплатив пайові внески в 1995 р., що підтверджується довідкою №410 від 02.05.2024 р., виданої мені ТОВ «ЖЕО», відповідно до якої позивач повністю вніс пай за кооперативну квартиру [ADDRESS] . Станом на день подання позову, ЖБК «Молочник» (УЖБК - 1) самоліквідувався ще за радянських часів, не залишивши правонаступників та будь які записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ЖБК Молочник» (УЖБК - 1) - відсутні. Як вбачається з листа Комунального Підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №366 від 27.01.2025 року, реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] у вищезазначеному житловому будинку не проводилась. Згідно архівної довідки №149 від 16.04.2024р. виданої ТОВ «ЖЕО» за адресою [ADDRESS] ордер відсутній. 08.01.2025р. був виготовлений технічний паспорт. Відповідно до Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», зазначена квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 65,6 кв. м., житловою площею 38,3 кв. м. Просить визнати за [PERSON] право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 65,6 кв.м., житловою площею 38,3 кв.м. Ухвалою суду від 29.09.2025 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. 10.12.2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову. Третя особа в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивач з 1979р. по 1991р. працював на посаді спочатку художника-оформлювача, потім маляра 5 розряду в Вінницьких механічних майстернях Вінницького виробничого об`єднання молочної промисловості. Від ВВО молочної промисловості створився житлово-будівельний кооператив «Молочник» (УЖБК - 1), членом якого я став в 1987 році, що підтверджується довідкою ТОВ «Житлово-Експлуатаційне Об`єднання» за № 409 від 02.05.2024 р. Відповідно до рішення Староміської районної ради народних депутатів №201 від 13.07.1988р. позивач отримав ордер та вселився разом зі своєю сім`єю в квартиру [ADDRESS] , де проживає по сьогоднішній день. Позивач повністю сплатив пайові внески в 1995 р., що підтверджується довідкою №410 від 02.05.2024 р., виданої ТОВ «ЖЕО», відповідно до якої [PERSON] повністю вніс пай за кооперативну квартиру [ADDRESS] . Станом на день подання позову, ЖБК «Молочник» (УЖБК - 1) самоліквідувався ще за радянських часів, не залишивши правонаступників та будь які записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо [INFO] » (УЖБК - 1) - відсутні. Як вбачається з листа Комунального Підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» №366 від 27.01.2025 року, реєстрація права приватної власності на квартиру [ADDRESS] у вищезазначеному житловому будинку не проводилась. Згідно архівної довідки №149 від 16.04.2024р. виданої ТОВ «ЖЕО» за адресою [ADDRESS] ордер відсутній. 08.01.2025р. був виготовлений технічний паспорт. Відповідно до Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] , виготовленого КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», зазначена квартира складається з трьох кімнат, загальною площею 65,6 кв. м., житловою площею 38,3 кв. м. Згідно ст. 128 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, Який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. В п. п. 69, 71 Листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначалось, що члени ЖБК, які повністю внесли пайовий внесок за квартиру відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», набувають права власності на квартиру. З п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вбачається, що судам слід мати на увазі, що згідно зі ст. 15 Закону України «Про власність» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5 вбачається, що суди повинні мати на увазі, що законом може бути встановлений інший момент (підстава) набуття права власності. Зокрема, у разі повного внесення пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, ладані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства. Відповідно до ч. 1 ст.384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Таке ж положення закріплено і в частині третій статті 19 Закону України «Про кооперацію», згідно з якою кооператив є власником будівель, споруд, грошових і майнових внесків його членів, заготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом. Згідно із ст. 137 ЖК Української РСР, в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлювався законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Примірним статутом житлово- будівельного кооперативу та іншими актами законодавства Української РСР. Примірний статут житлово-будівельного кооперативу затверджується Радою Міністрів Українській РСР. Відповідно до п. 19 Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 р. №186, жилий будинок (будинки) і надвірні будівлі належать житлово-будівельному кооперативу на праві кооперативної власності (крім квартир у цьому будинку, за які громадянами повністю внесено пайові внески) і не можуть бути у нього вилучені, продані або передані ним як у цілому, так і частинами (квартири, кімнати) ні організаціям, ні окремим особам, за винятком передачі, здійснюваної при ліквідації кооперативу. Відповідно до ч. 7 та 8 п. 50 Примірного статуту ЖБК, члена житлово-будівельного кооперативу може бути виключено з кооперативу у випадках несплати пайового внеску або систематичної несплати без поважних причин внесків на погашення банківського кредиту або внесків на експлуатацію та ремонт будинку. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 визначено, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. Статтею 147 ЖК УРСР передбачене виключення члена житлово-будівельного кооперативу з такого кооперативу з підстав, в тому числі, несплати пайового внеску. Тоді як відповідно до ст.148 ЖК УРСР член житлово-будівельного кооперативу, виключений з кооперативу, втрачає право користування квартирою в будинку кооперативу і в разі відмови звільнити її підлягає виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Статтею 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту судом цивільних прав і інтересів є визнання права. Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається власністю на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, власник має право користуватись, розпоряджатись та володіти своїм майном. Згідно з ст.392 ЦК України власником майна може бути пред`явлений позов про визнання .чого права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, що засвідчує його право власності. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України (в редакції від 16 січня 2003 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 1 січня 2013 року), державна реєстрація прав є обов`язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення ст.328 Цивільного кодексу України (в редакції від 16 січня 2003 року) передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи з положення статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (1950 року), про те, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014 року «East/West Alliance Limited» проти України» суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»), Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (п.167 рішення). Приймаючи до уваги, що позивач в повному обсязі сплатив пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] , проте не може реалізувати своє право власності, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності. Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставіст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені та позивачка не наполягала на стягненні з відповідачів понесених нею судових витрат, судовий збір, сплачений позивачкою при подачі позову, відноситься на її рахунок. На підставі викладеного,

Outcome: approved