Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач в обґрунтування заявлених вимог покликається на те позивачка та відповідач, перебували у шлюбі зареєстрованому 19.08.2005 року Вітковицькою сільською радою Березнівського району, Рівненської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів 2005 року зроблено відповідний актовий запис №10, згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, на підставі рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 18 червня 2025 року № 555/586/25. У період перебування у шлюбі був збудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 91,2 кв.м. Після розлучення позивачка та відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного житлового будинку та земельної ділянки під житловим будинком. Оскільки, майно було набуте позивачкою та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю на праві спільної сумісної власності, по частці житлового будинку та частці земельної ділянки під житловим будинком, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.Просить здійснити поділ майна житлового будинку та земельної ділянки розташованих за адресою: [ADDRESS] , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за [PERSON] , [INFO] , уродженки села Князівка Березнівського району Рівненської області право власності на частку житлового будинку та на частку земельної ділянки, кадастровий номер: 5620482701:01:002:0095, площа 0,1702 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати по справі. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. 15 вересня 2025 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрите загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року було закрито підготовче судове засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів у справі, учасниками справи не заявлялися. У судове засідання позивачка не з"явилась - подала до суду заяву в якій просить справу розглядати без участі позивача та представника, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав. Суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача. ІІІ. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Статті 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.2 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом, згідно наданих письмових доказів встановлено, сторони знаходились у шлюбі з 19 серпня 2005 року, який розірвано рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 18 червня 2025року. У період перебування у шлюбі був збудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 91,2 кв.м. Враховуючи, що будинок збудовано сторонами під час знаходження у шлюбі, правовідносини сторін регулюється нормами ст.ст.57,60 СК України, а саме загальними правилами, що майно набуте під час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, відповідачем не доведено, що майно набуте за його власні кошти, а тому суд погоджується з твердженням позивача, що відповідно до ст.60 СК України, вказане майно, набуте подружжям за час шлюбу та належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Також суд погоджуються з твердженням позивача, що у разі поділу нерухомого майна у вигляді будинку, що є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, тобто по 1\\2 частки за кожним. Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Шлюбного договору та домовленості про порядок поділу майна між сторонами не укладалось, подружжям не внесено на депозит суду відповідної грошової суми. Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст.372 ЦК України, майно,що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається,що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Згідно з усталеною судовою практикою щодо застосування частини п`ятої статті 71, статті 365 ЦК України суд визнає ідеальні частки подружжя в майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності, якщо один із подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті71 СК України дій. Визнання права на половину частини спірного майна (визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі) є поділом майна подружжя у розумінні частини першої статті71 СК України, а тому суд може визнати право на частку у спільному майні подружжя за вказаних вище умов. Вимоги позивача щодо земельної ділянки, кадастровий номер: 5620482701:01:002:0095, площа 0,1702 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, також обґрунтовані. Відповідно до ч.1ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користування іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю, споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно з ч.1ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Системний аналіз змісту наведених норм ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 04.10.2023 року в справі №691/1240/18). Враховуючи встановлення правового статуту будинку, як спільної сумісної власності подружжя й, відповідно, визнання за сторонами права власності по 1/2 частини будинку, тобто набуття права власності позивачем на частку в будинку, до позивача переходить право власності на відповідну частку земельної ділянки під будинком. Таким чином спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки позивача та відповідача є рівними, в зв`язку з чим належним способом захисту права позивача та відповідача є визнання майно спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ними права власності на 1\\2 ідеальну частку майна. Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. ч. 1,2, 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивачем сплачено судовий збір за подання позову у розмірі 1 211,20 грн. Оскільки суд дійшов переконання про задоволення позову, вказана сума підлягає стягненню з відповідача [PERSON] .

Outcome: approved