Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» пред`явило до [PERSON] позов про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 24 075,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 03.04.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит №71784819 (надалі - Договір кредиту), умовами якого встановлено, що Кредитодавець/Позивач надає Позичальнику кредит в розмірі 7 500,00 грн. строком на 30 днів (з 03.04.2025 по 02.05.2025 р.), із фіксованою процентною ставкою у розмірі 0,2 %, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 15% від суми наданого Кредиту, що у грошовому виразі складає 1 125,00 грн. У разі порушення відповідачем строків повернення кредиту (понадстрокове користування позикою) нараховується 4,00% пені на залишок заборгованості за тілом кредиту за кожен день понадстрокового користування. Договір кредиту підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису/одноразового ідентифікатора 74020, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу - [INFO] у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Позивач на виконання умов кредитного договору №71784819 від 03.04.2025 виконав свої зобов`язання, зокрема передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 7 500,00 за посередництвом АТ «ТАСКОМБАНК» в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №74 від 03 серпня 2020 року, так як переказ коштів з банківського рахунку кредитодавця на банківську картку/електронний платіжний засіб фізичної особи технічно неможливий. (Платіж проведено не по реквізитам, а через платіжну систему). Наведене підтверджується Довідкою АТ «ТАСКОМБАНК» про успішне проведення платіжної операції №B0DCAF8F-89E9-49C2-9D11-0C80F8D393F9 про переказ коштів в розмірі 7 500,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] . Враховуючи викладені вище умови договору кредиту, додаткової угоди та здійснені відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту, які складають - 0 грн., заборгованість останнього за договором кредиту складає 24 075,00 грн., зокрема: 7 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 450,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 1 125,00 грн. - сума заборгованості за комісією; 15 000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою; 0 грн. - сума заборгованості за процентами нарахованими за понадстрокове користування. Таким чином, у зв`язку з порушенням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 24 075,00 грн., чим порушуються права та інтереси позивача. Ухвалою судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, що є малозначною, розгляд якої визначено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 11 грудня 2025 року, витребувано докази від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» та відкладено на 29 січня 2026 року. Позивач ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» подало заяву про розгляд справи за відсутності його представника та не заперечувало проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, відзив не подав і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 03.04.2025 між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у кредит №71784819, який підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 74020 (а. с. 21 - 34). Згідно з п. 2. 1 цього Договору, кредитодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (кредит) на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми кредиту та комісію за надання кредиту. Відповідно до п. 2.2.1 Договору, сума позики складає 7 500 грн.; строк позики 30 днів, процентна ставка 0,20% (фіксована); комісія за надання кредиту - 15 % від суми наданого кредиту ( у грошовому виразі 1 125,00 грн.); дата надання кредиту - 03.04.2025; дата повернення кредиту - 2 травня 2025 року; денна процентна ставка - 0,700 %; проценти за понадстрокове користування позикою - 4 %; пеня - 4 %; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 1001,42% та орієнтовна загальна вартість кредиту - 9075,00 грн. Згідно з п.2.3. договору передбачено, що параметри, порядок і графік повернення Кредиту, сплати Процентів та Комісії за надання кредиту визначено в додатку № 1 до цього Договору. У відповідності до п. 2.4. цього договору, кредитодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супровідних послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до договору, який є невід`ємною його частиною. Пунктами 5.1. та 5.2. договору передбачено, що перед укладанням (підписанням) договору, позичальник ознайомлюється з паспортом споживчого кредиту та офертою, що містить в тому числі проект договору, Політикою конфіденційності, Правилами надання коштів та банківських металів у кредит, іншою інформацією про кредитодавця та послуги, які ним надаються, в тому числі на сайті кредитодавця: інформацію, передбаченою Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист персональних даних». Паспорт споживчого кредиту надається позичальнику до укладення договору за спеціальною формою, що встановлена Законом України «Про споживче кредитування» у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» та містить всю необхідну інформацію, для прийняття позичальником обґрунтованого рішення щодо укладення Договору. Позичальник не обмежений в часі для ознайомлення з інформацією, зазначеною у Паспорті споживчого кредиту. Паспорт споживчого кредиту підписується позичальником відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію» із використанням одноразового ідентифікатора. Пунктом 9.2.4. договору передбачено, що у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором залучити до врегулювання простроченої заборгованості колекторську компанію, з урахуванням норм Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 10.1. договору, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства. Позичальник несе повну відповідальність перед кредитодавцем за повернення кредиту, сплату процентів та належне виконання зобов`язань за цим договором усім своїм майном. Згідно з п. 11.3. та п. 11.4. договору передбачено, що договір укладено із використанням мобільного застосунку MyCredit - кредит онлайн на карту. Сторони домовились, що спосіб надсилання додаткових угод до Договору (у разі їх укладення), в тому числі засвідчених копій додаткових угод на папері, здійснюється у порядку та спосіб, що визначений у першому абзаці цього пункту. Вказаний договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 74020 ( а.с. 21 - 36) Із довідки про ідентифікацію відомо, що [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України. Ідентифікація клієнта здійснювалась при укладенні договору № 71784819, одноразовий ідентифікатор 74020, який відправлено 03.04.2025 о 09:00:35 на електронну адресу [INFO] Ідентифікація клієнта за посередництвом системи BankID ( а.с. 37). Із довідки про підтвердження платежу відомо, що АТ «ТАСКОМБАНКОМ» підтвердило, що в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №74 від «03» серпня 2020 року Банком було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме: 03.04.2025 09:02:22 на картку [NUMBER] ; сума зарахування - 7500,00 грн.; код авторизації - 131250; відправник - «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» ( а.с. 38). Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19. Із розрахунку заборгованості за кредитним договором проведеного позивачем, вбачається, що станом на 25 серпня 2025 року заборгованість [PERSON] скаладає 24 075,00 грн. з яких: 7 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 450,00 грн. - сума заборгованості за процентами; 1 125,00 грн. - сума заборгованості за комісією; 15 000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою ( а.с. 18-20). Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем у справі суду надано не було, також як і не було надано власного розрахунку. Згідно з ст. 526 та ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. За ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 3 ЦК України, одним із основоположних принципів цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом досліджені надані банком докази видачі відповідачу кредиту, що доведено відповідною квитанцією, враховано, що зазначені докази відповідачем не спростовані, що є його процесуальним обов`язком. Наведене узгоджується з висновком висловленим Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц. Також позивач стверджує, що станом на 25.08.2025 боржник [PERSON] має заборгованість за комісією у розмірі - 1 125,00 грн. та 15 000,00 грн. заборгованості за пенею/неустойкою , чим порушуються права та інтереси позивача, однак суд дійшов висновку, що відсутні законні підстави для стягнення із відповідача заборгованості за комісією та неустойкою, з огляду на наступне. Так, із п. 2.2.4. договору, комісія за надання кредиту становить 15,00 % від суми кредиту, що у грошовому виразі складає 1 125,00 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Отже, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. Також у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У кредитному договорі кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії, однак жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано. Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 125,00 грн. комісії задоволенню не підлягають. Також судом встановлено, що заборгованість відповідача складається, крім тіла кредиту та заборгованості за відсотками, зокрема із заборгованості за неустойкою у розмірі 15 000,00 грн. Щодо нарахування неустойки слід зазначити наступне. Позивач щодо нарахування неустойки вказав, що відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» пункт 6.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», яким було передбачена заборона нарахування неустойки виключено і відповідно на підставі змін. За договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Вказані доводи позивача суд відхиляє з огляду на таке. Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільнийкодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (далі закон). Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022року у справі №477/874/19 (пункт 69). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором,відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем(позикодавцем),позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд враховує, що положеннями цивільного законодавства (ЦК України - основний акт цивільного законодавства) передбачено звільнення боржника від сплати неустойки, а у разі її нарахування підлягає списанню. Указана норма є імперативною і підлягає безпосередньому застосуванню. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває по теперішній час. Оскільки неустойка за кредитним договором нарахована у період дії воєнного стану, то відповідач звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «Споживчий центр» і суд вважає безпосередньо застосувати пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, оскільки саме вказаним положенням урегульовані спірні правовідносини. Положення Закону України від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» пункту 6 розділу ІV Закону №1734-VIII у новій редакції не змінює визначене ЦК України правове регулювання щодо звільнення позичальників від сплати на користь кредитодавців неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором у період воєнного стану, а норми ЦК України застосовуються безспосередньо до спірних правовідносин. Відтак, позовні вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі 15 000 грн. також не підлягають до задоволення. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та необхідно стягнути із відповідача на користь позивача 7 950,00 грн. заборгованості за кредитним договором (7 500,00 грн. - тіло кредиту + 450,00 грн. проценти), та відмовити у частині вимог про стягнення комісії в розмірі 1125,00 грн. та неустойки в розмірі 15 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із [PERSON] судових витрат в розмірі 799,39 грн. (33%), пов`язаних зі сплатою судового збору, які документально підтверджені (а. с. 7). Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав договір про надання правничої допомоги № 20-08/25 від 20 серпня 2025 року адвокатом Ткаченко Ю.О. ( а. с. 39-44), ордер адвоката на надання правової допомоги у цій справі ( а.с. 52 ), акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, витяг з акту № 6-П приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором, рахунок на оплату по замовленню згідно договору та платіжну інструкцію (а. с. 45, 46, 47, 48-50, 51), з яких убачається, що за вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції, аналіз судової практики та збір документів вартість складає 500 грн. та підготовка, складання позовної заяви - вартість складає 4000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставістатті 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. Верховний Суд у постанові від 25 липня 2023 року у справі №340/4492/22 дійшов висновку, що наявність або відсутність заперечень процесуального опонента проти відшкодування витрат на професійну правничу допомогу має значення лише для розв`язання питання про співмірність судових витрат на правову допомогу, заявлених до відшкодування. Водночас, це не впливає на обов`язок перевіряти заявлені витрати на відповідність іншим критеріям. Визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача потрібно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 500,00 грн.

Outcome: partial