Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до Рокитнянського районного суду Київської області з позовом до до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 19.05.2023 р. укладено Кредитний договір (оферти) № 19.05.2023-100002364. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 19.05.2023, строком на 42 Документ сформований в системі «Електронний суд» 02.02.2024 1 Документ сформований в системі «Електронний суд» 02.02.2024 2 днів. Первинний період користування Кредитом - 14 днів з дня його надання. Відповідно до Договору від 19.05.2023 та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 8000грн. строком на 42 днів, [PERSON] 19.05.2023 отримано кредитні кошти у розмірі 8000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 22.01.2024, утворилась заборгованість у розмірі 16 960 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000грн., по процентам в розмірі 8 960 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». [PERSON] 19.05.2023 електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 8000 грн., а отже акцептовано умови Договору. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації Позичальника - [PERSON] з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. Ухвалою суду від 12.02.2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився. У позовній заяві просить розглянути справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належно, причина неявки невідома. Відзив на позовну заяву відповідно до норм ст. 178 ЦПК України не надавав, заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 19.05.2023 р. укладено Кредитний договір (оферти) № 19.05.2023-100002364. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 8 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 19.05.2023, строком на 42 Документ сформований в системі «Електронний суд» 02.02.2024 1 Документ сформований в системі «Електронний суд» 02.02.2024 2 днів. Первинний період користування Кредитом - 14 днів з дня його надання. Відповідно до Договору від 19.05.2023 та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 8000грн. строком на 42 днів, [PERSON] 19.05.2023 отримано кредитні кошти у розмірі 8000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 22.01.2024, утворилась заборгованість у розмірі 16 960 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 8 000грн., по процентам в розмірі 8 960 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». [PERSON] 19.05.2023 електронним цифровим підписом підписано Пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), Заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 8000 грн., а отже акцептовано умови Договору. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку. Під час ідентифікації Позичальника - [PERSON] з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи. За вимогами ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 19.05.2023-100002364, суму отриманих від ТОВ "Споживчий центр" грошових коштів не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив. У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронні довірчі послуги», встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Оскільки у наявних в матеріалах справи копії заявки відповідача, пропозиції про укладання кредитного договору (оферта) наявні всі істотні умови кредитного договору, зокрема сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом, графік платежів, вказана заявка підписані електронним підписом відповідача, отже суд вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач не підписував кредитний договір та не був проінформований про всі істотні умови кредитного договору. Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 у справі №310/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань (стаття 625 Цивільного кодексу України). Відповідач, будучи обізнаним із умовами кредитування, серед іншого, погодився із розміром відсоткової ставки, нарахованих у межах строку кредитування, що відповідає положенням статей 1048, 1056-1 ЦК України. Погодивши таку відсоткову ставку та умови її застосування, позичальник взяв на себе відповідні зобов`язання, звільнення від виконання яких не може бути виправданим помилковою оцінкою ним певних обставин чи норм права, за відсутності належного правового підґрунтя. Отже, надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає у тому, що позичальник одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч.2 ст.1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст.1048 ЦК України. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі №910/4518/16 від 05.04.2023. Законодавчо визначених підстав для зменшення погодженого сторонами зобов`язання розміру відсоткової ставки не передбачено чинним законодавством. Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Відповідач користувався кредитними коштами, але всупереч визначеним законом та умовам договору обов`язкам, свої зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, внаслідок чого має заборгованість перед позивачем. Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач вимоги банку визнав в повному обсязі, отже на підставі викладеного, суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Outcome: approved