Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 17.09.1999, який розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.12.2024. Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] . Під час перебування у шлюбі, за кошти сімейного бюджету, подружжя придбало автомобіль AUDI Q5 2018 року випуску, чорного кольору, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстровано на праві власності за [PERSON] 14.09.2024, регіональним сервісним центром МВД в Тернопільській області. Зазначає, що [PERSON] не визнає право позивачки на частку у цьому автомобілі, тому вона змушена звертатися до суду. Згідно висновку про вартість майна від 31.06.2025, ринкова вартість спірного автомобіля становить 967193 грн, відповідно 1/2 частки, що належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] становить 483596,50 грн. На підставі наведеного просить стягнути з відповідача грошову компенсацію частини автомобіля та судові витрати по справі. Ухвалою судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 14 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 21 серпня 2025 року на адресу Бучацького районного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечує щодо заявлених позовних вимог з огляду на наступне. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області №303/9133/24 від 27.11.2024 на підставі позовної заяви [PERSON] , у якій вона зазначила, що починаючи з червня 2022 року шлюбні відносини між ними припинено, разом вони не проживають. На той час її фактичне місце проживання: [ADDRESS] . Відповідач зазначає, що він з 20.06.2024 прийнятий на роботу в ТзОВ «Гадз-Агро» та проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . зазначає, що дійсно ним було придбано транспортний засіб марки AUDI Q5, 2018 року випуску, чорного кольору, VIN-код [NUMBER] , та в подальшому право власності зареєстровано за ним 14.08.2024. Оскільки правочин щодо купівлі транспортного засобу [PERSON] вчинено під час припинення фактичних шлюбних відносин та ведення спільного господарства з [PERSON] , транспортний засіб придбано за кошти, які належали [PERSON] особисто, вказане майно не може бути спільною сумісною власністю подружжя як такого. Вважає, що відсутні підстави на отримання позивачкою 1/2 частини майна. Крім того, зазначає, що наявне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не відповідає вказаному в оцінці експерта, оскільки реєстрація транспортного засобу в оцінці прив`язана до старого місця реєстрації відповідача. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 25 серпня 2025 року від представника позивача надійшла заява, у якій вона зазначає, що ознайомившись із відзивом, [PERSON] вважає, що заявлені нею вимоги є законними та обґрунтованими. Заперечуючи позовні вимоги, [PERSON] посилається на те, що в позовній заяві про розірвання шлюбу [PERSON] зазначила те, що подружжя фактично припинило шлюбні стосунки і саме тому спірний автомобіль є особистою власністю відповідача. Однак у рішенні Мукачівського міськрайонного суду від 31 грудня 2025 року в справі № 303/9133/24 факт припинення шлюбних стосунків, дата з якої ці стосунки припинені, не встановлено, тому це рішення для сторін не є преюдиційним, оскільки згідно з ч.4 та 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначає, що на майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю. Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. 12 січня 2026 року представник відповідача подала заяву про зупинення провадження у справі, у зв`язку із тим, що в провадженні Бучацького районного суду перебуває справа за позовом [PERSON] до нього про стягнення боргу. Зазначає, що результат розгляду даної справи є важливим для вирішення справи про поділ майна, оскільки [PERSON] було придбано особисте майно - транспортний засіб марки AUDI Q5, 2018 року випуску, чорного кольору, VIN-код [NUMBER] та право власності за ним зареєстровано 14.08.2024р., за кошти, які взято в позику у [PERSON] . У зв`язку із вищенаведеним, [PERSON] подано до суду по справі про стягнення боргу заяву про визнання позовних вимог. Протокольною ухвалою суду відмовлено у задоволені заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі, у зв`язку із тим, що вирішення справи про стягнення з [PERSON] боргу не унеможливлює вирішення справи про поділ майна подружжя. У справі яка розглядається встановлено належну кількість доказів для ухвалення рішення. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, згідно поданої заяви просить суд справу розглянути без участі відповідача та його представника. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши зібранні по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17 вересня 1999 року у Лисичанському відділі реєстрації актів громадянського стану Луганської області, актовий запис №427, який рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області № 303/9133/24 від 31.12.2024 розірвано. Під час перебування в шлюбі сторонами придбано автомобіль марки AUDI Q5, 2018 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстровано на праві власності за [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та довідкою Територіального сервісного центру №2142 РСЦ ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС), долучених до матеріалів справи. До матеріалів позовної заяви позивачка долучила висновок про вартість майна, складений суб`єктом оціночної діяльності ПП «Бізнес-Експерт», згідно якого, виходячи з аналізу отриманих результатів, колісного транспортного засобу марки AUDI, моделі Q5, 2018 року випуску, VIN код: [NUMBER] , реєстраційний номер: [NUMBER] , оцінювач приймає вартість, одержану за порівняльним підходом, яка складає: 967 193 грн. За змістом ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст. ст.69,70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно із вимогами ч. 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, яке є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 6-843 цс 17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 Кодексу. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 Кодексу), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). В силу вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює критично доводи відповідача про те, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2024 року встановлено той факт, що сторони не проживають разом з 2022 року. Як вбачається із змісту рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 листопада 2024 у справі про розірвання шлюбу сторін, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, шлюб існує лише формально Будь-якого посилання на час, з якого сторони проживають окремо немає. Надані представником відповідача довідки про його місце проживання та місце роботи не спростовують презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Суд звертає увагу на те, що єдиним способом захисту порушених прав позивача, є отримання компенсації, яка дорівнює половині дійсної вартості автомобіля. Твердження представника відповідача про те, що автомобіль був придбаний ним за власні кошти, а також те, що автомобіль був придбаний, коли сторони вже не проживали разом, не знайшли свого підтвердження, оскільки будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин відповідачем суду не надано. Отримання одним із подружжя кредиту, здійснення позики чи іншої цивільно-правової угоди само по собі не може свідчити про набуття особистої власності на такі кошти чи майно, що було придбано. В даному випадку доказуванню підлягають обставини вчинення таких дій в інтересах сім`ї чи особистих інтересах. Зазначених доказів в ході судового розгляду судом не здобуто та відповідачем не надано. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти сторін у період перебування у шлюбі. На даний час спірний транспортний засіб перебуває у власності відповідача та є спільним майном подружжя. Таким чином, суд бере до уваги висновки про вартість майна надані оцінювачем ПП «Бізнес-Експерт» від 31.06.2025, оскільки сторонами не заперечувалась, що зазначена сума відповідає дійсній вартості автомобіля, а тому більш точно відображає дійсну ринкову вартість спірного майна на час розгляду справи. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення шляхом стягнення із [PERSON] в користь [PERSON] 483569,50 грн грошової компенсації за одну другу частку вартості спільного сумісного майна подружжя - автомобіля марки AUDI Q5, 2018 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] . Позивачка під час розгляду справи понесла судові витрати на сплату судового збору, в розмірі 4835,95 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 605,50 грн. Крім того, позивачка понесла судові витрати на оплату робіт по проведенню оцінки спірного автомобіля, проведених суб`єктом оціночної діяльності у сумі 3500 грн. Вказані витрати документально підтверджені. Зазначені судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 14 серпня 2025 року в цій справі у виді заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії щодо відчуження транспортного засобу марки AUDI Q5, 2018 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований на [PERSON] , продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: approved