Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Акціонерне товариство «Укрсиббанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов обґрунтовано тим, що згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» № 514-VI від 17.09.2008 р. були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування Банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». В подальшому, у зв`язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» загальними зборами акціонерів банку 17.10.2018 року було прийнято рішення про зміну типу товариства на приватне акціонерне товариство та про зміну найменування Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на Акціонерне товариство «Укрсиббанк», яке є правонаступником за всіма правами та обов`язками Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» . Між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11334101000 від 16.04.2008 року, відповідно з яким [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 34300,00 дол. США та зобов`язався їх повернути, сплатити проценти у розмірі 14.00 % річних на умовах, вказаних у договорі, але у будь-якому випадку повернути кредит та сплатити проценти у повному обсязі не пізніше 16.04.2018 року. Окрім цього, між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11334112000 від 16.04.2008 року, відповідно з яким [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 1000,00 дол. США та зобов`язався їх повернути, сплатити проценти у розмірі 14,00 % річних на умовах, вказаних у договорі, але у будь-якому випадку повернути кредит та сплатити проценти у повному обсязі не пізніше 16.04.2018 року. Між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11333553000 від 16.04.2008 року, відповідно з яким [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 49000,00 дол. США та зобов`язалася їх повернути, сплатити проценти у розмірі 14,00 % річних на умовах, вказаних у договорі, але у будь-якому випадку повернути кредит та сплатити проценти у повному обсязі не пізніше 16.04.2018 року. Окрім цього, між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № 11334096000 від 16.04.2008 року, відповідно з яким [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 1000,00 дол. США та зобов`язалася їх повернути, сплатити проценти у розмірі 14,00 % річних на умовах, вказаних у договорі, але у будь-якому випадку повернути кредит та сплатити проценти у повному обсязі не пізніше 16.04.2018 року. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вказаними кредитними договорами в іпотеку банку була передана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на праві власності належала майновим поручителям [PERSON] (2/5 частки), [PERSON] (1/5 частка), [PERSON] (1/5 частка), [PERSON] (1/5 частка). В зв`язку з невиконанням позичальниками умов щодо своєчасної сплати за кредитним договором виникла прострочена заборгованість та банк подав позови до суду. У справі № 2/1326/1029/2012 Франківський районний суд міста Львова 09.02.2012 року ухвалив рішення про наступне: «Стягнути із [PERSON] на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 113340966000 від 16.04.2008 року в розмірі 11727,79 грн.; заборгованість за кредитним договором №11333553000 від 16.04.2008 року в розмірі 578909,48 грн.; 120,00 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи; 1700 грн. державного мита.». Видано один виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні. У справі № 2-1262/11 рішенням Франківського районного суду м.Львова від 31.01.2012 року стягнуто в солідарному порядку з майнових поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за КД 11333553000 в розмірі 578 909,48 грн., за КД 11334096000 11 727,79 грн., стягнуто з відповідачів 1 700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на ІТЗ (із врахуванням додаткового рішення суду від 12.06.2012 року про виключення з числа відповідачів позичальника [PERSON] за заявою Банку). Рішення суду залишаються не виконаними. Виконавчі листи за рішенням суду на виконанні не перебували і є втраченими. Окрім цього, 03.04.2009 року Шевченківським районним судом м.Львова видано судовий наказ № 2Н-1002/2009 про стягнення боргу з [PERSON] за кредитним договором №11334101000 в розмірі 273316,68 грн., судового збору 850,00 грн., витрат на ІТЗ 15,00 грн. Виконавче провадження неодноразово відкривалося та закривалося. З витягу від 15.11.2019 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян стало відомо що боржник [PERSON] помер (дата смерті [INFO] ). 18.02.2020 року Банк направив вимогу до спадкоємців до П`ятої львівської державної нотаріальної контори. Листами від 20.02.2020 року та від 07.09.2023 року П`ята львівська державна нотаріальна контора повідомила, що 20.02.2020 року заведено спадкову справу № 121/2020, а коло спадкоємців не визначене. 06.05.2011 року у справі № 2-353/11 рішенням Франківського районного суду м.Львова стягнуто в солідарному порядку з майнових поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №11334101000 в розмірі 328 316,81 грн., заборгованість за кредитним договором №11334112000 в розмірі 9 728,36 грн., стягнуто в солідарному порядку з відповідачів 1 700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на ІТЗ. На виконання вказаного рішення суду були отримані виконавчі листи та неодноразово відкривалися та закривалися виконавчі провадження. Вказує, що востаннє 28.10.2019 року були відкриті виконавчі провадження: - 60398095 (ідентифікатор 915499а3б025) щодо [PERSON] ; - [NUMBER] (ідентифікатор 4гв6вг5797б3) щодо [PERSON] ; - [NUMBER] (ідентифікатор [NUMBER] ) щодо [PERSON] ; - [NUMBER] (ідентифікатор 9208ввб1вд3г) щодо [PERSON] . 31.10.2019 року виконавчі провадження відносно [PERSON] та [PERSON] були закінчені у зв`язку зі смертю боржників. З витягу від 15.11.2019 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян стало відомо, що [PERSON] , померла [INFO] . З витягу від 15.11.2019 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян стало відомо, що [PERSON] , помер [INFO] . Таким чином, представник позивача вказує, що під час виконавчого провадження у листопаді 2019 року Банку стало відомо про смерть [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дізнавшись про смерть боржника, Банком були направлені вимога від 18.02.2020 року за №24-1-01/179 до спадкоємців померлого [PERSON] до Третьої львівської державної нотаріальної контори та вимога від 18.02.2020 року за №24-1-01/180 до спадкоємців померлої [PERSON] до Шостої львівської державної нотаріальної контори про необхідність погашення заборгованості за кредитними договорами №11334101000 та №11334112000. Також до Третьої львівської державної нотаріальної контори були направлені вимога №24-1-01/256 від 12.03.2020 року до спадкоємців [PERSON] та вимога №24-1-01/257 до спадкоємців [PERSON] про необхідність погашення заборгованості за кредитними договорами № 11333553000 та № 11334096000. Листами від 17.03.2020 року Третя львівська державна нотаріальна контора повідомила, що вимога банку до спадкоємців [PERSON] була долучена до спадкової справи № 114/2020 після смерті [PERSON] , спадкоємці не зверталися до нотаріальної контори, а вимога до спадкоємців [PERSON] направлена до Шостої львівської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадкової справи. Листом від 12.09.2023 року Третя львівська державна нотаріальна контора повідомила, що 20.02.2020 року згідно вимоги АТ «Укрсиббанк» від 18.02.2020 року за №24-1-01/179 була заведена спадкова справа № 114/2020 після смерті [PERSON] , та спадкоємці не зверталися до нотаріальної контори. Листом від 11.09.2023 року Шоста львівська державна нотаріальна контора повідомила, що 27.02.2020 року згідно претензії кредитора була заведена спадкову справу № 111/2020 після смерті [PERSON] , та з того часу спадкоємці не зверталися до нотаріальної контори. Виконання рішення суду відносно [PERSON] (ВП [NUMBER] (ідентифікатор [NUMBER] ), та [PERSON] (ВП 60399081 (ідентифікатор 9208ввб1вд3г), триває. Станом на 05.08.2024 року заборгованість за кредитними договорами залишається не погашеною, рішення суду не виконані. Зазначає, що після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилася заборгованість, що підлягала стягненню за рішеннями судів та 2/5 частки і 1/5 частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що увійшли до спадкового майна. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , 2/5 частки у рівних частках перейшли до спадкоємців чоловіка [PERSON] , доньки [PERSON] , сина [PERSON] , які на момент смерті проживали за однією адресою з померлою. Після смерті [PERSON] його частка квартири перейшла у рівних частках до спадкоємців доньки [PERSON] , сина [PERSON] , які на момент смерті проживали за однією адресою з померлим. Таким, чином фактично іпотечна квартира прийнята у спадщину відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Однак відповідачі, отримавши спадщину, вимогу банку не задовольнили, заборгованість за кредитними договорами не погасили, зволікають з реєстрацією права власності на прийняті у спадщину частки у квартирі. Відтак, на думку представника позивача, Банк має право вимагати звернення стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є предметом іпотеки та частки якої прийняті у спадщину відповідачами. Враховуючи вищевикладене, просить суд з метою погашення на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості у загальному розмірі 928686,44 грн., з яких: - за договором про надання споживчого кредиту 11333553000 у розмірі 578 909,48 грн.; - за договором про надання споживчого кредиту 11334096000 у розмірі 11 727,79 грн.; - за договором про надання споживчого кредиту №11334101000 у розмірі 328 316,81 грн.; - за договором про надання споживчого кредиту №11334112000 у розмірі 9 728,36 грн., звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 13486348 та належить у рівних частках [PERSON] та [PERSON] , шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Ухвалою суду від 01.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч.1ст.189 ЦПК України розпочати підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 14.11.2024 клопотання представника позивача Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» - Останкової Валентини Олександрівни про витребування доказів задоволено. Копію ухвали направлено для виконання П`ятій Львівській державній нотаріальній конторі, Шостій Львівській державній нотаріальній конторі, Третій Львівській державній нотаріальній конторі та Департаменту адміністративних послуг Львівської міської ради. Ухвалою суду від 03.06.2025 клопотання представника позивача Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» - Агабалаєвої Яни Валеріївни про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ващишин Катерину Любомирівну по цивільні справі за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , [INFO] , (адреса реєстрації: [ADDRESS] ) Ухвалою суду від 03.06.2025 заяву представника Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» - Агабалаєвої Яни Валеріївни про витребування доказів задоволено. Витребувано з архіву Франківського районного суду м. Львова матеріали цивільної справи №465/1187/19 для огляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 29.07.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах справи містяться заяви представника позивача про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій вона підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення суду. Частиною 3 ст.211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Причин неявки відповідачі суду не повідомляли, будь-яких заяв та клопотань від них не надходило, в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строк відповідачі не подали до суду відзив на позовну заяву. Треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явились, хоча й належним чином повідомлялись про дату, час та місце проведення такого. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідачі своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористалися, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надали, заяв та клопотань від відповідачів не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідачів за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Згідно вимогам ст. ст.223, 280-281 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивача. Дослідивши надані стороною позивача і долучені до матеріалів справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 16.04.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11334101000. Відповідно до умов Кредитного договору, АКІБ «УкрСиббанк» надав позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 34300,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 173215,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Сторони домовились, що Банк надає Позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору. Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 16.04.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.1 , 1.2 кредитного договору). За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 14,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. (п.1.3.1 кредитного договору). Строк дії кредитного договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування (п.7.8. кредитного договору). Окрім цього, 16.04.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11334112000. Відповідно до умов Кредитного договору, АКІБ «УкрСиббанк» надав позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 1000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 5050,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Сторони домовились, що Банк надає Позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору. Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 16.04.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.1 , 1.2 кредитного договору). За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 14,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. (п.1.3.1 кредитного договору). Строк дії кредитного договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування (п.7.8. кредитного договору). Окрім цього, 16.04.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11333553000. Відповідно до умов Кредитного договору, АКІБ «УкрСиббанк» надав позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 49000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 247450,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Сторони домовились, що Банк надає Позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору. Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 16.04.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.1 , 1.2 кредитного договору). За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 14,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. (п.1.3.1 кредитного договору). Строк дії кредитного договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування (п.7.8. кредитного договору). Окрім цього, 16.04.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №11334096000. Відповідно до умов Кредитного договору, АКІБ «УкрСиббанк» надав позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, в сумі 1000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 5050,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі. Сторони домовились, що Банк надає Позичальнику кредит у вигляді одного траншу в розмірі суми кредиту, зазначеному в цьому пункті договору. Позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 16.04.2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (п.1.1 , 1.2 кредитного договору). За користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів позичальник зобов`язався сплатити проценти у розмірі 14,00% річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. (п.1.3.1 кредитного договору). Строк дії кредитного договору встановлюється з дати його укладення (дати підписання сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування (п.7.8. кредитного договору). Відповідно до п.5.6 постанови Національного банку України від 18.06.2003 №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» та п. 62 постанови Національного банку України від 04.07.2018 №75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій. Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника за указаними кредитними договорами між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є майновими поручителями боржників [PERSON] та [PERSON] , було укладено договори іпотеки від 16 квітня 2008 року, посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лаврик Т.Я. та зареєстровані в реєстрі за №1906 та №1908, відповідно до яких в іпотеку Банку передано нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відповідно до п. 1.1. договору іпотеки за домовленістю сторін вартість квартири на момент укладення договору становила 574357,00 грн. Відповідно до п.6.8 договору іпотеки ця іпотека зберігає силу у випадку, коли у встановленому законом порядку відбувається переведення боргу за договорами, що обумовлюють основне зобов`язання на іншу особу або змінюється власник предмету іпотеки з інших підстав. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 09.02.2012 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитом задоволено. Стягнуто із [PERSON] на користь АТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 113340966000 від 16.04.2008 року в розмірі 11727,79 грн.; заборгованість за кредитним договором №11333553000 від 16.04.2008 року в розмірі 578909,48 грн.; 120,00 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи; 1700 грн. державного мита. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 31.01.2012 року стягнуто в солідарному порядку з майнових поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №11333553000 в розмірі 578 909,48 грн., за кредитним договором №11334096000 11 727,79 грн., стягнуто з відповідачів 1 700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на ІТЗ (із врахуванням додаткового рішення суду від 12.06.2012 року про виключення з числа відповідачів позичальника [PERSON] за заявою Банку). 03.04.2009 року Шевченківським районним судом м.Львова видано судовий наказ №2Н-1002/2009 про стягнення боргу з [PERSON] за кредитним договором №11334101000 в розмірі 273316,68 грн., судового збору 850,00 грн., витрат на ІТЗ 15,00 грн. Відповідно до витягу №00024577976 від 15.11.2019 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян вбачається, що боржник [PERSON] помер (дата смерті [INFO] ). 18.02.2020 року Банк направив вимогу до спадкоємців до П`ятої львівської державної нотаріальної контори. Листами від 20.02.2020 року та від 07.09.2023 року П`ята львівська державна нотаріальна контора повідомила, що 20.02.2020 року заведено спадкову справу №121/2020, а коло спадкоємців не визначене. Вказане підтверджується також і копією спадкової справи №121/2020, наданої П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали Франківського районного суду м.Львова від 14.11.2024 року. Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 06.05.2011 року у справі № 2-353/11 стягнуто в солідарному порядку з майнових поручителів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за кредитним договором №11334101000 в розмірі 328 316,81 грн., заборгованість за кредитним договором №11334112000 в розмірі 9 728,36 грн., стягнуто в солідарному порядку з відповідачів 1 700,00 грн. судового збору та 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. На виконання вказаного рішення суду були отримані виконавчі листи та неодноразово відкривалися та закривалися виконавчі провадження. Згідно наданих представником позивача виписок з АСВП вбачається, що востаннє 28.10.2019 року були відкриті виконавчі провадження: - №60398095 - щодо [PERSON] ; - №60397789 - щодо [PERSON] ; - №60396746 - щодо [PERSON] ; - №60399081 - щодо [PERSON] . Відповідно до витягу №00024577360 від 15.11.2029 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян [PERSON] померла [INFO] . Згідно витягу №00024576906 від 15.11.2029 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян [PERSON] помер [INFO] . 31.10.2019 року виконавчі провадження відносно [PERSON] та [PERSON] були закінчені у зв`язку зі смертю боржників. В подальшому, Банком були направлені вимога від 18.02.2020 року за №24-1-01/179 до спадкоємців померлого [PERSON] до Третьої Львівської державної нотаріальної контори та вимога від 18.02.2020 року за №24-1-01/180 до спадкоємців померлої [PERSON] до Шостої львівської державної нотаріальної контори про необхідність погашення заборгованості за кредитними договорами №11334101000 та №11334112000. Окрім цього, до Третьої Львівської державної нотаріальної контори були направлені вимога №24-1-01/256 від 12.03.2020 року до спадкоємців [PERSON] та вимога №24-1-01/257 до спадкоємців [PERSON] про необхідність погашення заборгованості за кредитними договорами № 11333553000 та № 11334096000. Листами від 17.03.2020 року Третя Львівська державна нотаріальна контора повідомила, що вимога банку до спадкоємців [PERSON] була долучена до спадкової справи № 114/2020 після смерті [PERSON] , спадкоємці не зверталися до нотаріальної контори, а вимога до спадкоємців [PERSON] направлена до Шостої львівської державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадкової справи. Листом від 12.09.2023 року Третя Львівська державна нотаріальна контора повідомила, що 20.02.2020 року згідно вимоги АТ «УкрСиббанк» від 18.02.2020 року за №24-1-01/179 була заведена спадкова справа № 114/2020 після смерті [PERSON] , та спадкоємці не зверталися до нотаріальної контори. Листом від 11.09.2023 року Шоста Львівська державна нотаріальна контора повідомила, що 27.02.2020 року згідно претензії кредитора була заведена спадкова справа № 111/2020 після смерті [PERSON] , та з того часу спадкоємці не зверталися до нотаріальної контори. Судом також встановлено, що виконання рішення суду відносно [PERSON] (ВП №60396746) та [PERSON] (ВП №60399081), триває. Після смерті [PERSON] та [PERSON] залишилася заборгованість, що підлягала стягненню за рішеннями судів та 2/5 частки і 1/5 частка квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що увійшли до складу спадкового майна. Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , 2/5 частки у рівних частках перейшли до спадкоємців чоловіка [PERSON] , доньки [PERSON] , сина [PERSON] , які на момент смерті проживали за однією адресою з померлою. Після смерті [PERSON] його частка квартири перейшла у рівних частках до спадкоємців - доньки [PERSON] , сина [PERSON] , які на момент смерті проживали за однією адресою з померлим. Вказане підтверджується наявною у копії спадкової справи №114/2020, наданої Третьою Львівською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали Франківського районного суду м.Львова від 14.11.2024 року, Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №631 від 06.04.2020 року. Відтак, фактично іпотечна квартира прийнята у спадщину відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Однак відповідачі, отримавши спадщину, вимогу банку не задовольнили, заборгованість за кредитними договорами не погасили, право власності на прийняті у спадщину частки у квартирі не зареєстрували. Відповідно до інформаційної довідки №378691469 від 15.05.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] залишається зареєстрована за [PERSON] (2/5 частки), [PERSON] (1/5 частка), [PERSON] (1/5 частка), [PERSON] (1/5 частка), обтяжена іпотекою та забороною відчуження на користь АТ «УкрСиббанк». У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитними договорами від 16.04.2008 року станом на 05.08.2024 року утворилась заборгованість у розмірі 928686,44 грн., з яких: - за договором про надання споживчого кредиту №11333553000 у розмірі 578 909,48 грн.; - за договором про надання споживчого кредиту №11334096000 у розмірі 11 727,79 грн.; - за договором про надання споживчого кредиту №11334101000 у розмірі 328 316,81 грн.; - за договором про надання споживчого кредиту №11334112000 у розмірі 9 728,36 грн. В якості доказу наявності заборгованості за кредитними договорами представником позивача надано виписки за кредитними договорами станом на 05.08.2024 року та довідка про заборгованість, які сформовані шляхом витягу з електронних облікових систем банку та перенесені на паперові носії. Враховуючи, що порушення умов кредитних договорів на своєчасне повернення сум кредиту та процентів за користування кредитом триває, Банк має право на захист своїх прав шляхом звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості у розмірі 928686,44 грн. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України). Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦК України право на захист цивільних прав та інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За умовами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Таким чином, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання, є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням). Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна). Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України). Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу, витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги за основним зобов`язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.1.1 договорів іпотеки іпотекою забезпечуються в повному обсязі виконання грошових зобов`язань боржника за кредитними договорами. Відповідно до ст.23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності (спеціальне майнове право) на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Згідно з статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1281 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Однак, спадкоємці не повідомили Банк про відкриття спадщини. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. В порушення вимог ст.1282 ЦК України відповідачі не задовольнили вимоги Банку та не сплатили заборгованість за Кредитними договорами. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (ст.1282 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 03.06.2025 року витребувано з архіву Франківського районного суду м. Львова матеріали цивільної справи №465/1187/19 для огляду в судовому засіданні. З вказаної справи вбачається, що рішенням Франківського районного суду м.Львова від 01.06.2020 року визнано [PERSON] , [INFO] , безвісно відсутнім. Разом з тим, суд вважає, що визнання за рішенням суду [PERSON] безвісно відсутнім не може бути підставою для відмови у задоволенні позову до нього, оскільки такий значиться зниклим безвісті, а не померлим чи оголошеним судом померлим. Представником позивача зазначалось у поданій позовній заяві, що Банку достовірно не відомо обсяг та вартість предмету іпотеки, який прийнято у спадщину. Вказана інформація та докази прийняття у спадщину предмету іпотеки знаходяться у Відповідачів. Суд враховує правову позицію Верховного Суду щодо обов`язку спадкоємця доводити обсяг та вартість спадкового майна, викладену у постанові від 18.09.2019 року по' справі 640/6274/16-ц. Так, Верховний Суд зазначив наступне: «Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, та передбачав, що кожна сторона повинна довести обставши, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.» Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст.1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса ... за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1, ст.1297 ЦК України). Строк отримання свідоцтва про спадщину законом не обмежений. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у п.27 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, «отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.» Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 25.04.2018 року по справі 645/3265/13-ц «Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ПК України). Відповідно до частини першої статті 1296 ПК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора...» Суду не надано доказів, що відповідачі задовольнили вимоги Банку про погашення заборгованості, а відтак позивач має право вимагати звернення стягнення на спадкове майно - квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є предметом іпотеки відповідно до договорів іпотеки від 16.04.2008 року, в межах вартості вказаної квартири. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме в рахунок погашення на користь Акціонерного товариства «Укрсиббанк» заборгованості у загальному розмірі 928686.44 грн., з яких: - за договором про надання споживчого кредиту 11333553000 у розмірі 578 909,48 грн.; - за договором про надання споживчого кредиту 11334096000 у розмірі 11 727,79 грн.; - за договором про надання споживчого кредиту №11334101000 у розмірі 328 316,81 грн.; - за договором про надання споживчого кредиту №11334112000 у розмірі 9 728,36 грн., слід звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер 13486348, що належить у рівних частках [PERSON] та [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження». При цьому, судом враховується постанова Верховного Суду від 22 червня 2022 року (справа № 296/7213/15), відповідно до висновків якої згадані норми ЗУ «Про іпотеку» не втратили свою чинність, оскільки не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджено зупинення виконання цих правил на певний період. Передбачається, що у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону. Зазначена норма права повинна бути врахована при виконанні рішення суду з додержанням сторонами відповідного процесуального порядку. Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий (захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса)) або самозахист (договір про задоволення вимог іпотекодержателя). Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц вказала, що способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку), (застосована редакція закону, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин). Положеннями частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку», у редакції, чинній на час ухвалення цього рішення передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Отже, застосування такого способу захисту права, як звернення стягнення на предмет іпотеки, пов`язане виключно з невиконанням зобов`язання у встановлений строк (термін). Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. При цьому суд також зазначає, що згідно з Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»», на території України діє воєнний стан у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України. Так, відповідно до ряду Указів Президента України строк дії воєнного стану в Україні продовжено та такий діє і станом на даний момент. Відповідно до Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Верховна Рада України постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону України «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «5-2. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Враховуючи, що на момент ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки воєнний стан в Україні триває, виконання рішення суду слід зупинити на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Такий висновок також викладений у Постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15, провадження № 61-10125св21. Після спливу вказаного строку правила статей 41,47 Закону України «Про іпотеку» відновлять свою дію без постановлення окремого рішення суду або прийняття окремого закону. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у рівних частинах. Враховуючи наведене та на підставі ст. ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд -

Outcome: approved