Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник [PERSON] , що діє в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви, позивач зазначила, що з 10.06.2017 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось, відсутнє взаєморозуміння, взаємоповага. Проживання однією сім`єю припинено починаючи з серпня 2024 року Спору щодо місця проживання дитини не існує. Просить шлюб, зареєстрований 10.06.2017 року Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №227, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] розірвати. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, з викликом сторін. Представник позивача Ворон А.І., направив до суду заяву, в якій просив судове засідання проводити без участі позивача [PERSON] та її представника. Позов просив задовільнити. Просив не вирішувати питання про стягнення з відповідача судових витрат. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, судові повістки направлялися відповідачу за місцем його реєстрації.Поштова кореспонденція повернулася до суду з відмітками «закінчений встановлений термін зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Згідно ч.8ст. 178 ЦПК Україниу разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10.06.2017.р, який зареєстровано Новокодацьким районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №227 свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від даного шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спору щодо проживання дитини не існує. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ч. 2 ст. 112 СК України, за позовом одного з подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до вимог ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що на теперішній час шлюб вказаний існує формально, оскільки позивач та відповідач не пов`язані спільним побутом та проживанням тривалий час, подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача і дітей, і є неможливим, а сім`я сторін розпалася остаточно, в зв`язку з чим позовні вимоги задовольняє та постановляє рішення про розірвання укладеного між сторонами шлюбу. Позивачем подано письмову заяву, у якій він просить суд не вирішувати питання про стягнення судових витрат у даному рішенні, оскільки має намір подати докази понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України докази щодо розміру судових витрат можуть бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона заявила про намір їх подати. З огляду на подану заяву позивача та відсутність на момент ухвалення рішення належних доказів розміру витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню окремо в порядку, передбаченому статтею 270 ЦПК України, за результатами розгляду відповідної заяви та поданих доказів. На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved