Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У жовтні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», в інтересах якого діє Київська філія ТОВ «Газорозподільні мережі України» Мордатенко К.Л., звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за послугу розподілу природного газу за період з 01.09.2023 по 31.08.2025 в сумі 1317,79 грн, інфляційні втрати в сумі 133,78 грн, три відсотки річних в сумі 40,35 грн та судові витрати по справі в сумі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.08.2023 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) прийнято постанову № 1594 «Про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу, виданої AT «Київоблгаз», у зв`язку з передачею цілісного майнового комплексу з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України». Також, постановою НКРЕКП від 31.08.2023 року №1596 внесені змін до додатка до постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 «Про видачу ліцензії з розподілу природного газу ТОВ «Газорозподільні мережі України», за якими до території де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ТОВ «Газорозподільні мережі України» додано територію Київської області, яка обслуговується Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України». З 01.09.2023 населенню Київської області послуги з розподілу природного газу надаються Київською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України», що діє на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, яка видана на підставі постанови НКРЕКП від 26 грудня 2022 року № 1839 (зі змінами). З метою здійснення обліку всіх операцій щодо нарахувань за розподіл природного газу, оплат та інших операцій, на ім`я відповідача відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Однак, відповідач, в період з 01.09.2023 по 31.08.2025, не здійснював (не в повній мірі) оплати за отримані послуги з розподілу природного газу, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 1317,79 грн. Позивач на підставі ст. 625 ЦК України здійснив нарахування інфляційних втрат в сумі 133,78 грн та трьох відсотків річних в сумі 133,78 грн. - за період з 21.02.2024 по 18.09.2025. Представник позивача зазначає, що до подання позовної заяви здійснювались заходи досудового врегулювання спору, на що відповідач надіслав листа, в якому висловив свою незгоду оплачувати послуги з розподілу природного газу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2025 справу передано судді Рижко Г.О. На підставі розпорядження керівника апарату Білоцерківського міськрайонного суду Київської області здійснено повторний розподіл справи між суддями від 25 листопада 2025 року, згідно сякого справу передано судді Бебешко М.М. 26 листопада 2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи на 02 лютого 2026 року о 10:30. 30 грудня 2025 року разом з клопотанням про продовження строку для подання відзиву до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить визнати неправомірними дії Позивача по нарахуванню Відповідачу (побутовому споживачу) заборгованості за послуги розподілу природного газу у розмірі 1317.79 грн, інфляційних втрат на суму 133.78 грн, 3% річних у сумі 40.35 грн та судового збору у розмірі 3028.00 грн. У задоволенні позовних вимог Позивача про стягнення заборгованості відмовити. Визнати відсутність обов`язку у Відповідача сплачувати заборгованість у розмірі 1317.79 грн., інфляційних втрат на суму 133.78 грн.. 3% річних у сумі 40.35 грн. нарахованої на оплату послуг розподілу природного газу та судового збору у розмірі 3028.00 грн. Анулювати ЕІС-код. що зазначений в Заяві-приєднанні. як такий, що присвоєний з грубим порушенням норм законодавства України. Відповідач проти позову заперечує, вважає позовні вимоги Позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Щодо Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП). Згідно із рішенням Конституційного суду України № 5-р/2019 від 13 червня 2019 року, утворення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП. вулиця Сім`ї Бродських, 19. м. Київ. 03057) згідно Закону № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» і визначений Законом статус НКРЕКП визнано неконституційним, таким, що не відповідає положенням Конституції України. Відповідно, і посилання Позивача на будь-які постанови НКРЕКП є нікчемними, а діяльність Позивача (оператора ГРС ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії) є незаконною, та такою, що не відповідає Конституції України. Позивачем до суду не було надано належним чином завіреної та оформленої відповідно до ДСТУ 4163:2020 та постанови Верховного Суду від 08 травня 2019 року, справа № 160/7887/18 - ліцензії (офіційний документ, як дозвіл на конкретний вид господарської діяльності) з розподілу природного газу на здійснення господарської діяльності на території територіальної громади Відповідача, згідно 14 статті Господарського Кодексу, або Витягу (паперовий варіант) з Ліцензійного реєстру згідно Закону України «Про затвердження Порядку формування, ведення і користування відомостями ліцензійного реєстру НКРЕКП», що підтверджує спеціальну дієздатність (здатність законно займатися саме цією діяльністю і яка без ліцензії була б незаконною) Позивача. Позивач на сьогоднішній день не має ліцензії, як на паперовому носії, так і в електронному носії на провадження діяльності з розподілу природного газу у регіоні де проживає Відповідач, і загалом в Україні, хоч Позивач посилається на постанови НКРЕКП про видачу ліцензії, але рішення НКРЕКП у формі постанови про намір видати ліцензію не є ліцензією, не замінює ліцензії, не має ознак ліцензії, а видача ліцензії в розумінні видана/отримана не відбулася. Позивач, як не державний суб`єкт господарювання в державному секторі економіки, який здійснюючи господарську діяльність з надання послуги розподілу (доставки) природного газу жителям територіальних громад, за відсутності ліцензії та Витягу з Ліцензійного реєстру, посилається на типовий договір розподілу природного газу, затверджений Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2498 "Про затвердження типового договору розподілу природного газу. Позивачем не надано жодного доказу, що у нього, в межах села Шкарівка. Білоцерківського району, Білоцерківської міської територіальної громади, на законних підставах перебуває газорозподільна система. Тобто, Позивач самовільно користується газовими мережами Білоцерківського району в межах села Шкарівка. які йому не належать. З огляду на те. що у селі Шкарівка, Білоцерківського району існуючі газотранспортні мережі прокладались ще за часів СРСР і за власні кошти жителів села і газ по них рухається самостійно і не залежно від того, як перерозподіляються межі громад, перейменовуються населені пункти і утворюються оператори ГРС і дані мережі належать державі та народу України, представником якого відповідач і являється. Жодних відомостей та доказів, що Позивач є державною структурою і законно отримав у користування державні газотранспортні мережі, мені приватною структурою ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Київської філії на мої не одноразові письмові запити - не надано. Позивач не є суб`єктом господарської діяльності в державному секторі економіки і в Реєстрі корпоративних прав держави не обліковується - через відсутність державної частки в їх статутному капіталі - це підтвердив Фонд державного майна України у своїй відповіді № 10-17-2-25367 від 17.09.2024 року, а тому Позивач не має правового права користуватися державними складовими (ГРМ. газопроводи) газорозподільної системи як оператор ГРС. Позивач не є та не може бути законним оператором ГРС, якщо мова йде про державні газорозподільні системи. Відповідач користується природним газом за умовами договору постачання з постачальником ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (код ЄДРПОУ: 40121452). При цьому Відповідачем не укладалося жодного договору про розподіл (доставку) природного газу з Позивачем, а Закон України «Про ринок природного газу» не зобов`язує Відповідача укладати такий договір. Позивачем за позовом в якості доказів не додано до позовної заяви: підписаного саме Відповідачем Типового договору розподілу природного газу і Заяви-приєднання: та/або сплаченого Відповідачем рахунку (квитанції) за послуги з так званого "розподілу" природного газу, що беззаперечно свідчить про відсутність договірних взаємовідносин з Позивачем, а отже і про відсутність з боку Відповідача будь-яких зобов`язань перед Позивачем, в тому числі грошової заборгованості. Відповідач, не визнає вимог і тарифів Позивача у розмірі 1.49 грн і 1,788 грн за 1 м"1, так, як фактично не отримувала послуг розподілу (доставки) природного газу, а отримувала і отримую постачання природного газу, а розрахунок заборгованості за послуги розподілу природного газу, який здійснений на підставі постанови НКРЕКП від 31.08.2023 року № 1598 про внесення змін до постанови НКРЕКП від 30.12.2022 року № 1944 і наданий Позивачем до позовної заяви, не є бухгалтерськими документами, первинних документів, за якими можливо встановити наявність чи відсутність заборгованості Позивачем не надано, що унеможливлює визначення дійсного розміру боргу. Розрахунок заборгованості з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим Позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає Позивач подаючи позовну заяву про стягнення заборгованості. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.06.2019 року у справі 750/1627/18. Постанова Верховного Суду Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №161/16891/15-ц від 30 січня 2018 року містить наступне: ...доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаною нормою Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Безпідставність розрахунку підкреслює також п. 6.2 Типового договору розподілу природного газу, де вказано, що тариф, встановлений згідно з п. 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Однак, оскільки постанова НКРЕКП від 31.08.2023 року № 1598 про внесення змін до постанови НКРЕКП від 30.12.2022 року № 1944 не зареєстровані у відповідності до вимог ст. 117 Конституції України та Указу Президента № 493/92 «Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» - то вони чинності не набули. Закон України «Про НКРЕКП» набрав чинності 26 листопада 2016 року. Відповідно абз.1 п.1 ст. 1 Закону НКРЕКП має бути утвореною Кабінетом Міністрів України відповідно ст. 116 Конституції України та ст. 5 Закону «Про центральні органи виконавчої влади» для того, щоб НКРЕКП набула статусу постійно діючого центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом. Ключовий факт в цьому Законі та будь-якому іншому, що НКРЕКП не надано повноважень встановлення цін та тарифів для населення. Тобто, ці наміри, викладені в положеннях п.п.1.3,ч.1ст.З Закону та абз.9 п.З ч.І ст.17 Закону України «Про НКРЕКП» ще не набули відповідно того Закону яким має бути надано такі повноваження. Визначення тарифів на послуги розподілу, не є доказом повноважень НКРЕКП саме встановлювати тариф на розподіл природного газу для населення. Повноваження мають бути надані Законом, про які вказують такі факти в положеннях законів, коли відповідні повноваження та коли такі повноваження надані та якщо відповідні повноваження надані Регулятору Законом. Тобто, вони не надані, тому що чітко прямо в законах не прописані. Як вбачається з позову, адвокат Позивача просить стягнути також 3% річних в розмірі 40,35 грн. та інфляційні витрати у сумі 133,78 грн. як вбачається з постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», в умовах воєнного стану, введенного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», Кабінетом Міністрів України було постановлено: установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену на несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги: припинення/зупинення надання житлово- комунальних послуг населенню у разі їх неоплата або оплати не в повному обсязі. Під час дії воєнного стану забороняється примус до сплати шляхом подання судових позовів. Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, постачальнику природного газу забороняється здійснювати будь-які дії щодо примусу побутового споживача до оплати заборгованості ( у тому числі включати заборгованість у рахунок на оплату, подавати судові позови, проводити стягнення заборгованості у примусовому порядку, вчиняти заходи з припинення газопостачання у зв`язку з наявністю заборгованості тощо), яка врегульовується відповідно до абзацу другого частини третьої статті 2 цього Закону. Згідно з абз. 2 ч. З ст. 2 вище вказаного Закону, постачальникам природного газу компенсуються: різниця між вартістю послуг з постачання природного газу побутовим споживачам з урахуванням втрат, понесених внаслідок воєнних дій та з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій, за період з 01 березня 2022 року по останнє число шостого місяця після місяця, в якому воєнний стан буде припинено або скасовано, та фактичним рівнем оплати побутовими споживачами послуги з газопостачання. Відповідач ніколи особисто не передавала Позивачу, як про це зазначено в розрахунку суми заборгованості Позивача за вересень 2023 року і серпень 2024 року - показники лічильника газу, так як не зобов`язана цього робити, а газопостачальній компанії ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (код ЄДРПОУ: 40121452) показники лічильника газу в смс на короткий номер 7104. із зазначенням особового рахунку [NUMBER] . передавали рідні Відповідача, а в разі неможливості передати показники, самостійно проводили розрахунки згідно показників лічильника газу і сплачували постачальнику за газ за рахунками за спожитий газ. 02 лютого 2026 року в судове засідання учасники справи не з`явились. Фіксування судового засідання технічними засобами фіксації не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачем ТОВ «Газорозподільні мережі України» на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою Київської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» від 08.02.024 за адресою: [ADDRESS] обсяг спожитого газу становив: - за газовий рік з 01.10.2021 по 30.09.2022 - 343,00 куб.м.; - за період з 01.10.2022 по 31.08.2023 - 399,35 куб.м. Станом на 31.08.2023 за вищевказаною адресою газопостачання не припинялось, послуги з розподілу природного газу надавалися відповідно до Типового договору розподілу природного газу. Тобто на момент зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу АТ «Київоблгаз» - споживач був приєднаний до газорозподільної системи та користувався послугами з розподілу природного газу. З розрахунку заборгованості вбачається, що за період з 01.09.2023 по 31.08.2025 по особовому рахунку № [NUMBER] рахується заборгованість у розмірі 1317,79 грн. А також надано розрахунок витрат на підставі ст. 625 ЦК України, з якого вбачається нарахування за період з 21.02.2024 по 18.09.2025 інфляційних втрат в сумі 133,78 грн та трьох відсотків річних в сумі 40,35 грн. Взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем, Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 (далі типовий договір № 2498), Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року за № 2496 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 ( надалі Правила) та іншими нормативно-правовими актами України. За змістом статті 1 Закону України «Про ринок природного газу», суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач. Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ) договір розподілу природного газу - це правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі, побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу; доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи; оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління; споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема, в якості сировини, а не для перепродажу. Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі, побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави3розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ). Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у тому числі, споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу. Доступ споживачів, у тому числі, побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом. Пунктом 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі, побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні Оператора ГРМ. Споживачі, у тому числі, побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається. За змістом пунктів 3,4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу. Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу. Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору. Нормами статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних, а пунктом 5 частини 2 статті 7 цього ж Закону України «Про житлово-комунальні послуги» - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу Оператор ГРМ зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити Оператору ГРМ вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Договір розподілу природного газу є публічним. Типовий договір розподілу газу, що затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498 є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником. Відповідно до пункту 1.3. Типового договору розподілу природного газу фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 до цього договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Довідкою щодо обсягу спожитого газу від 08.02.2024, виданою АТ «Оператор Газорозподільної системи «Київоблгаз» підтверджене споживання природного газу за адресою [ADDRESS] . Особовий рахунок № [NUMBER] . На момент зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу АТ «Київоблгаз» 31.08.2023 споживач був приєднаний до газорозподільної системи та користувалась послугами з розподілу природного газу (а.с. 38). Таким чином, суд встановив, що відповідач приєдналась до Типового договору з розподілу природного газу. Акцептування відповідачем Типового договору, а отже, і факт приєднання побутового споживача до умов зазначеного договору відбулося шляхом споживання природного газу. Положеннями ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач [PERSON] не повідомляла суд та не подавала доказів про те, що вона розірвала договір та не є споживачем природного газу, що у спірний період природний газ не постачався до її будинку або постачався іншим постачальником, з яким відповідач уклала відповідний договір і послуги якого сплачувала, відсутні відомості про звернення відповідача до позивача із заявами про відключення від споживання природного газу, тому відповідач зобов`язаний оплатити надані послуги. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги. Згідно з положеннями пунктів 6.1, 6.2 розділу VI Договору розподілу природного газу, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для Сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, що є побутовим до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ (абз. 2 та 3 п. 6.6. розділу VI Договору). Згідно з вимогами п. 1 глави 6 розділу VI Кодексу розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Пунктом 6.3 розділу VI Договору встановлено, що величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності (абз. 2 п. 1 глави 6 розділу VI Кодексу). Відповідно до п. 2 глави 6 розділу VI Кодексу річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що за газовий рік з 01.10.2021 по 30.09.2022 споживачем було спожито 343,00 м.куб. природного газу, а за газовий рік з 01.10.2022 по 30.09.2023 399,35 м.куб., за газовий рік з 01.10.2023 по 30.09.2024 споживачем було спожито 314,00 м.куб. природного газу. Постановою НКРЕКП № 2766 від 30.12.2022 № 1944 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ» установлено ТОВ «ГАЗОРОЗПОДІЛЬНІ МЕРЕЖІ УКРАЇНИ»: тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,49 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). Відповідно до приписів статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з нормами ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, оцінивши всі обставини справи в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Газорозподільні мережі України» є обґрунтованими, оскільки відповідачем не було виконано належним чином зобов`язання перед позивачем по сплаті послуг за розподіл природного газу, чим порушено умови договору та норми чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розрахунок вартості розподілу природного газу за адресою споживача по особовому рахунку № [NUMBER] проведений позивачем у відповідності до положень діючого законодавства та відповідачем [PERSON] не спростований. Положеннями статті 1 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газотранспортної системи це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників) За приписами ч.2 ст.37 Закону України «Про ринок природного газу» оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором. Відповідно до Закону України «Про національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг» - НКРЕКП є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до п.3 ч.1 ст.17 Закону України «Про НКРЕКП», для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор розробляє та затверджує нормативно-правові акти та ініціює внесення змін до нього. Регулятор здійснює державне регулювання, у тому числі, шляхом нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом (п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»). Рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями (ч. 5 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг»). У силу ч. 7 ст. 14 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, та рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх оприлюднення на офіційному веб-сайті Регулятора, якщо більш пізній строк набрання чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня оприлюднення рішення. Регулятор оприлюднює свої рішення не пізніше п`яти робочих днів з дня їх прийняття. Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності, та доводяться до відома осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Регулятором. Порядок підготовки рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів визначено положеннями ст. 15 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», якими визначено, що підготовка проектів рішень Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», здійснюється у порядку, визначеному цим Законом. Кожен проект рішення Регулятора, що має ознаки регуляторного акта, разом з матеріалами, що обґрунтовують необхідність прийняття такого рішення, та аналізом його впливу оприлюднюються на офіційному веб-сайті Регулятора з метою одержання зауважень і пропозицій від інших органів державної влади, фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань та інших заінтересованих осіб. Зауваження і пропозиції до проектів рішень, одержані протягом встановленого строку, оприлюднюються шляхом розміщення на офіційному веб-сайті Регулятора та підлягають обов`язковому розгляду Регулятором за участі фізичних, юридичних осіб, їх об`єднань, органів місцевого самоврядування та інших заінтересованих осіб, які надали такі зауваження та пропозиції, у порядку, затвердженому Регулятором. У разі внесення до проекту рішення суттєвих змін Регулятор може повторно провести процедуру оприлюднення проекту рішення, збору і розгляду зауважень та пропозицій до нього. Зауваження і пропозиції до проектів рішень Регулятора та інформація про результати їх розгляду Регулятором з обґрунтуванням прийняття або відхилення оприлюднюються на офіційному веб-сайті Регулятора не пізніш як за три робочих дні до прийняття Регулятором рішення. Зазначені матеріали повинні залишатися у публічному доступі протягом одного року з дня прийняття відповідного рішення Регулятора. Так, частиною шостою статті 14 Закону про НКРЕКП передбачено, що рішення Регулятора не підлягають державній реєстрації Міністерством юстиції України. Відсутність державної реєстрації рішень Регулятора не є підставою для відмови суду у прийнятті заяви про їх оскарження. Тобто, законодавцем прямо передбачено відсутність необхідності державної реєстрації Міністерством юстиції України рішень НКРЕКП, що указує на помилковість посилання суду першої інстанції не те, що постанови НКРЕКП № 2766 від 30.12.2020 та № 2742 від 22.12.2021 не набрали чинності. Відповідно до п.4 ч.2 ст. 3 Закону України «Про НКРЕКП», НКРЕКП здійснює виконання покладених на неї функцій, зокрема, шляхом здійснення державного контролю та застосування заходів впливу. Згідно з п.5 ч.1 ст. 17 Закону України «Про НКРЕКП», контролює виконання операторами систем передачі та розподілу, операторами газотранспортної та газорозподільних систем, іншими суб`єктами ринків електричної енергії і природного газу, а у відповідних випадках - власниками систем їхніх зобов`язань відповідно до закону. При цьому, у відповідності до ч.9 ст. 14 З Закону України «Про НКРЕКП», рішення Регулятора є обов`язковими до виконання суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг. ТОВ «Газорозподільні мережі України, здійснює діяльність з розподілу природного газу відповідно до ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, виданої згідно з Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26.12.2022 №1839 зі змінами внесеними Постановою НКРЕКП від 31.08.2023 № 1596, в межах території Київської області, де знаходиться газорозподільна система. Наведеним спростовуються викладені у відзиві доводи про неконституційність прийнятих НКРЕКП нормативно-правових актів, відсутність в позивача ліцензії на здійснення діяльності по наданню послуг з розподілу природного газу. Доводи відповідача про відсутність доказів на підтвердження законності перебування газорозподільної системи в межах с. Шкарівка, Київської області є помилковими та спростовуються рішенням НКРЕКП Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26.12.2022 №1839 зі змінами внесеними Постановою НКРЕКП від 31.08.2023 № 1596 про видачу ліцензії на розподіл природного газу позивачу. Видача ліцензії, уповноваженим на це державним органом підтверджує законність перебування газорозподільної системи у віданні позивача. Справи за позовами операторів газорозподільної системи про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, у яких надавалась правова оцінка поняттям надання послуг з постачання природного газу, приєднання до договору про надання послуг, застосування норм Кодексу ГРМ , неодноразово були предметом розгляду Верховним Судом, тому при розгляді цієї справи суд враховує висновки Верховного Суду в постановах від 14.09.2022 № 717/341/21, від 18.02.2021 року № 922/1703/20, від 10.110.2023 № 339/221/20. Аналізуючи зібрані у справі докази суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Газорозподільні мережі» заборгованості за надані послуги з розподілу газу у розмірі 1491,92 грн. Інші доводи відповідача, викладені у відзиві, зводяться до суб`єктивного тлумачення нормативно-правових актів, особистої оцінки повноважень позивача на здійснення діяльності з розподілу природного газ, на підставі якої побудовані заперечення відповідача на вимоги позовної заяви, яка є обґрунтованою та містить посилання як на докази, так і на норми матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні даного спору. Щодо заявлених ТОВ «Газорозподільні мережі України» позовних вимог про стягнення з [PERSON] 3% річних та інфляційних втрат за період з 21.02.2024 по 18.09.2025, суд зазначає наступне. За змістом ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» № 206 від 05.03.2022 було установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. 30.12.2023 було внесено зміни до Постанови № 206 від 05.03.2022, та установлено про заборону нарахування і стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих РФ, або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги. Оскільки, місцем надання послуг є с. Шкарівка, Київської області, яке не відноситься до вище перелічених територій, позивачем правомірно нараховано з 21.02.2024 по 18.09.2025 інфляційні втрати у розмірі 133,78 грн та три відсотки річних у розмірі 40,35 грн. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Таким чином позовні вимоги підлягають до задоволення, та з відповідача слід стягнути за період з 01.09.2023 по 31.08.2025 суму боргу 1317,79 грн, а також, за період з 21.02.2024 по 18.09.2025 інфляційні втрати в сумі 133,78 грн, три відсотки річних в сумі 40,35 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем, у вигляді судового збору. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved