Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

28.11.2025 представник позивача ТОВ «ФК» ЄАПБ»у порядку передоручення Кудіна А.В. через підсистему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (у тексті - підсистема «Електронний суд» ЄСІТС) звернулася до суду з цим позовом до [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.02.2025 між ТОВ «Стар файненс груп» та [PERSON] в електронній формі укладено договір про надання фінансового кредиту № 42857-02/2025, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого кредитодавець на засадах платності, строковості та зворотності перерахував грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 6000,00 грн. [PERSON] своїх договірних зобов`язань з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними належним чином не виконує, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість. 29.07.2025 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК» ЄАПБ»укладено договір факторингу № 29072025, відповідно до якого ТОВ «Стар файненс груп» передало (відступило) ТОВ «ФК» ЄАПБ»належні йому права вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема за договором № 42857-02/2025 від 19.02.2025. Отже, ТОВ «ФК» ЄАПБ»набуло право грошової вимоги до [PERSON] за зазначеним кредитним договором. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором, а саме непогашенням заборгованості ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем, останній просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 42857-02/2025 від 19.02.2025 в сумі 19533,20 грн, яка складається з: 5838,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3152,40 грн - заборгованість з відсотків за користування кредитними коштами та 10542,80 грн - заборгованість за штрафом. Також позивач просить суд стягнути з відповідача 2422,40 грн судового збору. Ухвалою від 04.12.2025 позовну заяву судом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (а. с. 10, 11). Цією ж ухвалою вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачеві встановлено строк 15 днів з дня вручення копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву чи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Позивачеві та його представникові копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 04.12.2025 надіслана та доставлена в електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС 05.12.2025, що підтверджується відповідними довідками, складеними відповідальним працівником суду (а. с. 13, зворот а. с. 13). Копія ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 04.12.2025, яка 04.12.2025 надіслана відповідачеві рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу його зареєстрованого місця проживання, 02.01.2026 повернулась до суду без вручення з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а. с. 14, 15). 06.10.2025 судом прийнято рішення про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, про що постановлено відповідну ухвалу (а. с. 16). Судове засідання призначено на 29.01.2026 (зворот а. с. 16). 07.01.2026 на офіційному веб-порталі Судової влада України розміщене оголошення про виклик [PERSON] до суду (а. с. 18). Представник позивача в судове засідання не з`явився; у п. 4 прохальної частини позовної заяви просить суд розгляд даної справи здійснювати за його відсутності, і у випадку неявки в судове засідання відповідача, ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів (а. с. 4). Відповідач в судове засідання не з`явився, при тому, що про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином; про причини неявки суд не повідомив; клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Відзив на позовну заяву або інші заяви по суті справи від відповідача до суду не надійшли. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (у тексті - ЦПК України) днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За наведених обставин, відповідно до положень зазначеної норми ЦПК України, відповідач вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 275 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами суд не здійснював. Суд дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази,прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 19.02.2025 [PERSON] з метою отримання кредиту звернулася до ТОВ «Стар файненс груп» і заповнила анкету-заяву на отримання фінансового кредиту, в якій вказала свої персональні дані зокрема: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер телефону, адресу електронної пошти, банківську картку для перерахування коштів № [NUMBER] та місце реєстрації/проживання. 19.02.2025 між ТОВ «Стар файненс груп» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 42857-02/2025 (у тексті також кредитний договір та/або договір, та/або договір № 42857-02/2025 від 19.02.2025), згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк 120 днів з 19.02.2025 (п. 1.2. договору) надати позичальнику грошові кошти в сумі 6000,00 грн (п. 1.1. договору), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Процентна ставка становить 0,90 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 (п. 1.4.1. договору). Згідно п. 1.6 договору кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок № [NUMBER] . Кредитний договір № 42857-02/2025 підписаний відповідачем 19.02.2025 шляхом введення одноразового ідентифікатора Y785 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Стар файненс груп». Підписавши цього ж дня одноразовим ідентифікатором W949 паспорт споживчого кредиту відповідач отримала інформацію щодо денної процентної ставки, орієнтовної реальної річної процентної ставки, орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядку повернення кредиту, розміру обов`язкових щомісячних платежів, строку внесення щомісячних платежів та наслідків несвоєчасного повернення коштів, тобто погодилась на визначені основні умови кредитування. На підтвердження перерахування відповідачу коштів згідно кредитного договору № 42857-02/2025 від 19.02.2025 позивач надав довідку за підписом директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення», в якій зазначено, що 19.02.2025 о 17:20:00 год. за допомогою платіжної системи iPay.ua на карту [PERSON] № [NUMBER] зараховані кредитні кошти в сумі 6000,00 грн. Згідно розрахунку ТОВ «Стар файненс груп» заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 42857-02/2025 від 19.02.2025 складає 19533,20 грн, з яких 5838,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3152,40 грн - заборгованість за відсотками та 10542,80 грн - заборгованість за штрафом. З даного розрахунку заборгованості вбачається, що 17.03.2025 [PERSON] здійснила оплату по тілу кредиту в розмірі 162,00 грн, спрямовану на погашення заборгованості за договором, що є обставиною, яка свідчить про визнання нею боргу. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 10.09.2019 в справі № 916/2403/18, у якій зазначено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть належати визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. У п. 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. 29.07.2025 між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК» ЄАПБ»укладено договір факторингу № 29072025, відповідно до якого ТОВ «Стар файненс груп» передало (відступило) ТОВ «ФК» ЄАПБ»належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Цього ж дня сторони підписали акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 29072025 від 29.07.2025. ТОВ «ФК» ЄАПБ»здійснило оплату за відступлення права вимоги, що підтверджується платіжною інструкцією від 30.07.2025 № 23057. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 29072025 від 29.07.2025, ТОВ «ФК» ЄАПБ»набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 42857-02/2025 від 19.02.2025 у розмірі 19533,20 грн. Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України (у тексті - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена прямо, але одна зі сторін чи інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (абз. 1 ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Судом встановлено, що 19.02.2025 [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному вебсайті ТОВ «Стар файненс груп» подала електронну заявку з метою отримання кредиту. Після подання заявки ТОВ «Стар файненс груп» SMS-повідомленням надіслало [PERSON] одноразовий цифровий код (ідентифікатор). Введення відповідачем цього пароля означає надання згоди на укладення в електронній формі кредитного договору № 42857-02/2025 від 19.02.2025. Отже, між відповідачем та первісним кредитором укладено електронний кредитний договір. Відповідно до законодавства України, оформлення кредитного договору онлайн з використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в письмовій формі власноручним підписом. З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору відповідач отримав проєкт кредитного договору з усіма додатками в електронному вигляді та ознайомився з його умовами і правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Стар файненс груп», розміщеними на сайті кредитодавця. Наведене свідчить про виконання первісним кредитором вимог ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими кредитодавець завчасно надає споживачу повну інформацію для прийняття ним обґрунтованого рішення (зокрема, безоплатно надає паспорт споживчого кредиту у визначеній законом формі). Отже, відповідач мав можливість повно і належно ознайомитися з умовами кредитування до моменту укладення договору, що підтверджує усвідомленість його волевиявлення. Кредитний договір містить усі істотні умови і укладений у спосіб та формі, що відповідають вимогам закону. Договором прямо передбачено, що визнання недійсними, нікчемними чи неукладеними окремих його частин або додатків (включно з правилами) не тягне недійсності чи неукладеності всього договору в цілому. Отже, електронний договір є чинним і обов`язковим для сторін. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором є різновидом електронного підпису. Він полягає у використанні алфавітно-цифрового коду, надісланого підписантові через засоби зв`язку (SMS-повідомлення, електронну пошту тощо), для підтвердження волі укласти договір. Такий спосіб автентифікації широко застосовується, зокрема, у сфері мікрокредитування. Дійсність укладення договорів за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора неодноразово підтверджувалася судовою практикою. Так, у постанові Верховного Суду у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 зроблено висновок, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення: договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічну правову позицію щодо можливості укладення цивільних правових договорів в електронній формі висловлено у постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, в якій зазначено, якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому такої форми (ч. 2 ст. 639 ЦК України), а будь-який договір, укладений на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму і вважається укладеним у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, доки судом не встановлено іншого. Будь-які дані про оспорення чи нікчемність кредитного договору матеріали справи не містять, а тому презумпція його чинності не спростована. Отже, всі права та обов`язки сторін за договором підлягають захисту і виконанню на загальних підставах. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Стар файненс груп» було належним чином укладено в електронній формі кредитний договір № 42857-02/2025 від 19.02.2025 на умовах, визначених сторонами. Як вже зазначалося у цьому рішенні, на підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять документ, за яким відповідачу були перераховані грошові кошти в сумі 6000,00 грн на вказану ним платіжну картку. Переказ коштів здійснено через сертифіковані платіжні системи. Відповідач отримав обумовлені договором кошти, тому зобов`язаний їх повернути та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким, згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України передбачено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (постанови Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 2-2035/11, Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). Позивач на підтвердження набуття права вимоги за кредитним договором надав копію договору факторингу № 29072025 від 29.07.2025, укладеного між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК» ЄАПБ»та копію витягу з реєстру боржників до вказаного договору. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 зробила висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів недійсності вказаного договору факторингу матеріали справи не містять, а тому суд вважає, що відбувся належний перехід прав вимоги до [PERSON] від ТОВ «Стар файненс груп» до ТОВ «ФК» ЄАПБ». За таких обставин ТОВ «ФК» ЄАПБ»набуло статус нового кредитора за кредитним договором № 42857-02/2025 від 19.02.2025 до відповідача [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час ухвалення рішення суд вирішує: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). У позовній заяві ТОВ «ФК» ЄАПБ» просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 42857-02/2025 від 19.02.2025 у сумі 19533,20 грн, з яких: 5838,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 3152,40 грн - заборгованість за відсотками та 10542,80 грн -заборгованість за штрафом. Пунктом 5.3. кредитного договору передбачено, що у випадку прострочення клієнтом сплати платежів відповідно до термінів, встановлених в графіку платежів, товариство нараховує неустойку у вигляді штрафу в розмірі 100 % від суми простроченої заборгованості - на наступний день після терміну сплати, встановленого в графіку платежів, за відповідний розрахунковий (платіжний) період, та до дати погашення заборгованості, з урахуванням обмежень, встановленим чинним законодавством України. Відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, які доповнені Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX (набрав чинності 17.03.2022), у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який діє до теперішнього часу. У зв`язку з цим позовні вимоги в частині стягнення неустойки (штрафу) в розмірі 10542,80 грн суперечать нормам ЦК України, тому задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. ст. 12, 76 - 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст. ст. 13, 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено факт невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, що у свою чергу порушує право позивача на виконання умов договору, повернення суми заборгованості та процентів, а тому порушене право підлягає судовому захисту. Отже, позов необхідно задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 8990,40 грн, що становить 46,02 % ціни позову. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. Позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 145192 від 11.11.2025 (а. с. 5). У зв`язку з частковим задоволенням позову на 46,02 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 1114,78 грн.

Outcome: partial