Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить розірвати шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №273 від 18.05.2013. В обґрунтування позову зазначається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого спільних дітей не мають. Позивач зазначає, що у зв`язку з різними поглядами на сімейне життя, відсутністю взаєморозуміння, наразі почуття любові втрачено. Сторони не ведуть спільне господарство, шлюб має формальний характер, що суперечить інтересам позивача. Ухвалою суду від 20.10.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився. У позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, не заперечив проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, який з дотриманням вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Положенням ч. 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Як визначено ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 4 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №273 від 18.05.2013, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 18.05.2013. Позивач наполягає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам. Сумнівів у правдивості таких тверджень позивача у суду немає. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. Положенням ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Як визначено ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, тому відмова у його розірванні означатиме примушенням до шлюбу, що є неприпустимим. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає, що позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого судового збору, тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, суд не здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи. Водночас, це не позбавляє права позивача стягнути понесені ним судові витрати в порядку, визначеному ст. 270 ЦПК України.

Outcome: approved