Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до Оболонського районного суду м. Києва із зазначеною позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 60 200 грн та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 03.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 03.01.2025-100001615, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 20 000 грн строком на 155 днів, з фіксованою процентною ставкою «Економ» у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт» та фіксованою процентною ставкою «Стандарт» у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів. Відповідач не виконує зобов`язання за договором, не здійснює платежі на погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 60 200 грн, що складається з: 20 000 грн - суми заборгованості за тілом кредиту, 24 800 грн - суми відсотків за користування кредитом, 3 600 грн - додаткові комісії (за обслуговування кредитної заборгованості), 10 000 грн - неустойка. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року відкрито провадження у справі. Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (в порядку письмового провадження). Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, було надано строк для подання відзиву на позов. У встановлений строк відповідач відзив на позов не подав. Від відповідача до суду надійшов відзив, в якому він просив позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20 000 грн. У відзиві відповідач зазначив, що надана копія договору, графік платежів та паспорт споживчого кредиту не містять підпису [PERSON] . Крім того, як зазначив відповідач, суду не надано докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача. Відповідач вказав, що суду не надані докази на обґрунтування того, що [PERSON] був ознайомлений з умовами наданого кредиту та взагалі отримування кредитні кошти. [PERSON] зазначає, що належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами договору позивач не надав. Позивачем не доведено наявної суми заборгованості за кредитним договором. Позивачем не надано пояснення щодо суми кредиту у розмірі 40 200 грн, а саме не надано пояснення щодо суми відсотків, заборгованості за комісією, заборгованості за додатковою комісією та заборгованості за неустойкою. Відповідач зазначив, що матеріали справи не містять доказів (поштових квитанцій) направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості. Позивач подав до суду відповідь а відзив, в якій зазначив, що кредитний договір № 03.01.2025-100001615 від 03.01.2025 було укладено у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Позивач зазначив, що документи, які складають кредитний договір, з боку позивача підписувалися електронним підписом, а з боку відповідача - за допомогою одноразового ідентифікатора, надісланого смс-повідомленням на номер телефону [NUMBER] , вказаний відповідачем як фінансовий. За твердженням позивача, саме цей одноразовий ідентифікатор був використаний відповідачем для підписання кредитного договору 03.01.2025. Позивач наголосив, що відповідач не заперечує належність йому номера телефону [NUMBER] та не стверджує про втрату вказаного засобу зв`язку на момент укладення спірного договору, що може бути підтверджено відповідними доказами. Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Позивач зазначив, що видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією від 03.01.2025, наявною в матеріалах справи, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги» та, відповідно, належним і допустимим доказом факту видачі коштів відповідачу. Позивач зауважив, що грошові кошти були перераховані на картковий рахунок відповідача, номер якого вказаний останнім у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу, що підтверджується квитанцією про перерахування коштів. Позивач додав до матеріалів справи картку субконто з детальним розрахунком заборгованості та вважає її належним і допустимим доказом розміру боргу. Щодо комісії позивач зазначає, що вона пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу. З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат. Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати. За відсутності доказів оскарження відповідачем умови договору щодо встановлення комісії, відсутні підстави для відмови у стягненні вказаного платежу з відповідача. Щодо неустойки позивач зазначає, що відповідно до частини 3 статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. В той же час позивач зазначає, що Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит, за прострочення виконання зобов`язань. Зважаючи на викладене, неустойка за прострочення відповідачем виконання зобов`язання є правомірною та підлягає стягненню. Від відповідача надійшли заперечення, в яких він наголосив, що відповідно до заяви позичальника, пам`ятка клієнта, умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи разом складають договір про надання банківських послуг. Водночас, за твердженням відповідача, позивач не надав суду належних доказів оформлення та укладення між сторонами цього договору в повному обсязі, зокрема доказів вручення та ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг, пам`яткою клієнта і тарифами. Відповідач звернув увагу, що наданий до матеріалів справи витяг з умов та правил надання банківських послуг не містить підпису позичальника, що не дає підстав вважати доведеним факт ознайомлення відповідача саме з цими умовами та правилами під час підписання заяви позичальника. На думку відповідача, позивач не довів належними доказами факт укладення між сторонами договору про надання банківських послуг у письмовій формі. Відповідач також звернув увагу, що розмір заявлених до стягнення процентів, неустойки та інших платежів за кредитним договором № 03.01.2025-100001615 перевищує суму основного боргу, що суперечить нормам законодавства про споживче кредитування. На думку відповідача, пеня та інші штрафні санкції за договором споживчого кредиту не можуть перевищувати встановлених законом меж, а сукупна сума неустойки не може перевищувати половини суми кредиту та не може бути збільшена домовленістю сторін. Відповідач зауважив, що проценти як плата за користування кредитом можуть нараховуватись лише в межах строку кредитування, визначеного договором. Після закінчення цього строку нарахування процентів за користування кредитом припиняється, а у разі прострочення повернення боргу кредитодавець може вимагати застосування інфляційних втрат, трьох процентів річних та неустойки на підставі ст. 625, 549 ЦК України, але не подальших договірних процентів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як убачається з матеріалів справи, 03.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 03.01.2025-100001615 у вигляді заявки, згідно з яким [PERSON] надано кредит у розмірі 20 000 грн із строком кредитування 155 днів з датою повернення кредиту 06.06.2025, з фіксованою процентною ставкою «Економ» у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт» та фіксованою процентною ставкою «Стандарт» у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (пп. 2, 3, 4, 6, 7 Заявки). Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми Кредиту та дорівнює 1800 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіку платежів (п. 8 Заявки). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 1800 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які кредитодавець зобов`язаний надавати позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит (п. 9 заявки). Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.97% (денна процентна ставка) = (30200 / 20000)/ 155 ? 100% (п. 12 заявки). Неустойка 300 грн 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (п. 17 заявки). Розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України становить 547.5 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми (база розрахунку). Максимальний розмір процентів відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюється законом (п. 18 Заявки). З матеріалів справи убачається, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 78-0408 від 04.08.2025. Вказаний факт не спростовується і відповідачем, який визнав позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту. Суд відхиляє доводи відповідача щодо неукладення кредитного договору з огляду на такі міркування. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Як вбачається з договору № 03.01.2025-100001615 від 03.01.2025, він та додатки підписані електронним підписом одноразовим ідентифікатором E262, що узгоджується з наведеними нормами законодавства. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. З наданих матеріалів вбачається, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Після укладення договору відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором належним чином не виконував, не здійснював платежів на погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 60 200 грн, що складається з: 20 000 грн - суми заборгованості за тілом кредиту, 24 800 грн - суми відсотків за користування кредитом, 5400 грн - комісія за обслуговування кредитної заборгованості, 10 000 грн - неустойка, що підтверджується довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 03.01.2025-100001615 від 03.01.2025. Суд звертає увагу, що оскільки, ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, не відкривало позичальнику рахунку у банку, а лише перерахували шляхом електронного переказу кошти на вже наявну у нього картку, тому позивач не має можливості сформувати та надати банківську виписку за рахунком. Вказана копія карточки субконто (виписки) та довідки про розмір простроченої заборгованості, які узгоджуються з умовами кредитного договору і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідача за цим договором. Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачем не виконано зобов`язань, визначених Договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих процентів за його користування. Відповідно до частини другої статті 1048 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то, в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. З умов кредитного договору встановлено, що сума кредиту складає 22 000 грн, строк кредитування - 155 днів, фіксована денна процентна ставка - 0.97%. Таким чином, розрахунок відсотків за користування кредитом здійснено позивачем відповідно до погоджених сторонами умов кредитування. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме: стягнення тіла кредиту, процентів та комісії. Відповідно до п. 9 Заявки комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 1800 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, і сплачується згідно з Графіком платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника телефоном, в особистому кабінеті та у відділеннях; забезпечення можливості здійснювати платежі онлайн та у відділеннях; забезпечення можливості відновлення забутого пароля для входу в особистий кабінет як дистанційно, так і у відділеннях; забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу; консультаційні послуги; інші послуги, які прямо не зазначені в цьому пункті, однак надання яких забезпечується Кредитодавцем і пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. За таких обставин, сплата комісії була узгоджена сторонами кредитного договору, а її нарахування не суперечить вимогам законодавства, тому суд відхиляє доводи відповідача в частині її необґрунтованості. Щодо вимоги про стягнення неустойки у сумі 10 000 грн суд зазначає таке. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, яка виникла у період дії в Україні воєнного стану, тому позовні вимоги в частині стягнення неустойки задоволенню не підлягають на підставі пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України, якими встановлено звільнення від такого обов`язку позичальників під час воєнного стану. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Стягненню з відповідача підлягає заборгованість за кредитним договором № 03.01.2025-100001615 від 03.01.2025 у розмірі 50200 грн (20 000 грн - суми заборгованості за тілом кредиту, 24 800 грн - суми відсотків за користування кредитом, 1800 грн - комісії, 3 600 грн - додаткові комісії). Вказана сума дорівнює загальної вартості кредиту, яка була узгоджена сторонами (п. 16 Заявки). Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial