Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У грудні 2025 року АТ «Універсал Банк» звернулося до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивований тим, що [PERSON] звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 27.05.2024 року. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. На підставі укладеного договору [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка в розмірі до 500000,00 грн. Зазначає, що АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак відповідач всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на нього обов`язки перед банком не виконав, порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, яка станом на 05.10.2025 року складає 10158,82 грн. У зв`язку з цим, просить суд стягнути з відповідача на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» вказану заборгованість та судові витрати, пов`язані з розглядом справи. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10.12.2025 року справу передано за підсудністю до Старовижівського районного суду Волинської області Волинської області. 08.01.2026 року справа надійшла до Старовижівського районного суду Волинської області і за наслідками автоматизованого розподілу передана для розгляду головуючому Хавроні О.Й. Відповідно до положень ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст.31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою судді від 08.01.2026 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити у його відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи в контексті ч.8 ст.128 ЦПК України був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав, у зв`язку із чим, враховуючи згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи (в порядку, встановленому ст.280 ЦПК). Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (ч.2 ст.247 ЦПК). Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 27.05.2024 року між акціонерним товариством «Універсал Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг «Monobank», згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі до 500000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з умовами, таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вказаних документів, що складають договір та зобов`язався виконувати його умови. Ст. 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.610 ЦК України слідує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг вбачається, що станом на 05.10.2025 року заборгованість [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» складає 10158,82 грн., яка складається із: загального залишку заборгованості за тілом кредиту - 5461,18 грн.; заборгованості за пенею - 1676,08 грн; заборгованості за порушення грошового зобов`язання - 3021,56 грн. Також, суд звертає увагу, що матеріали справи містять докази здійснення часткового погашення відповідачем суми заборгованості за час користування карткою, що підтверджує факт визнання ним наявних кредитних зобов`язань перед АТ «Універсал Банк», а здійснений позивачем розрахунок заборгованості та його розмір відповідачем не оспорюється та не спростований. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи, банк належним чином виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. При цьому розрахунком заборгованості підтверджується, що відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував. Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання позичальником кредитних коштів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5461,18 грн. Що стосується нарахування позивачем пені в розмірі 1676,08 грн. та 3021,56 грн. заборгованості за порушення грошового зобов`язання, суд зазначає наступне. Відповідно до п.18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 року №2120-IX та набрав чинності 17.03.2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст.625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану. Неустойка, нарахована включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на зазначене, суд, враховуючи положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у цій частині. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1627,79 грн. (5461,18х3028/10158,82).

Outcome: partial