Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У червні 2025 року позивач подала до суду позовну заяву, в якій просила встановити факт постійного проживання [PERSON] з померлою [INFO] [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] на день смерті останньої. В обґрунтування позовних вимог вказано, що спадкове домоволодіння [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. А-1 загальною площею 75 кв.м. (житлова площа 45,6 кв.м.), гаражу літ. Б, літньої кухні літ. В, сараю літ. Д, погребу з шийкою літ. Г, літнього душу літ. И, вбиральні літ. К, альтанки літ. Л, а також споруд і мостіння № 1-9, І. Згідно зі свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок, виданим 13 грудня 1984 року виконкомом Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська на підставі рішення № 555/13 від 26.10.1984 р., вказане домоволодіння належало на праві власності [PERSON] та було зареєстровано за нею в ДМБТІ в реєстрову книгу під № 433 за реєстром № 141. Спадкодавець [PERSON] була матір`ю Позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07.09.1964 р. (актовий запис № 1466). 21 березня 1987 року Позивачка уклала шлюб з [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про укладання шлюбу серії [NUMBER] . 13 квітня 2023 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. за реєстром № 2-174, за яким усе належне їй майно, майнові права та обов`язки вона заповідала [PERSON] . Вказаний заповіт був зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 70522564. [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 травня 2025 року державний нотаріус Хилько Л.А. відмовила Позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння [ADDRESS] , посилаючись на те, що Позивачкою не було подано заяву про прийняття спадщини у встановлений законодавством шестимісячний строк до 06 березня 2025 року. Однак Позивачка вважає, що прийняла спадщину в силу закону, оскільки на день смерті матері постійно проживала разом із нею за місцем її реєстрації та фактичного знаходження майна. Факт спільного проживання та ведення спільного господарства можуть підтвердити свідки, а участь Позивачки у похованні та утриманні будинку підтверджується замовленням № 09-00033 від 07.09.2024 р. (ФОП [PERSON] ) та документами КП «Спеціалізоване підприємство комунально-побутового обслуговування Одеський крематорій» від 09.09.2024 року. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, раніше ним було надано заяву про розгляд справи без участі заявника, просив винести рішення відповідно до норм чинного законодавства. Вислухавши позивача та її представника, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 13 грудня 1984 року виконкомом Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська (рішення № 555/13 від 26.10.1984 р.) домоволодіння [ADDRESS] належало [PERSON] і було зареєстровано за нею в ДМБТІ в реєстрову книгу під № 433 за реєстром № 141. [PERSON] була матір`ю позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим Красногвардійським районним відділом РАЦС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1466 від 07.09. 1964 року. 21 березня 1987 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] і змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », про що свідчить свідоцтво про укладання шлюбу [NUMBER] , видане 21.03.1087 року відділом РАЦС виконкому Ленінської райради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис № 345. 13 квітня 2023 року [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Хилько Л.А. за реєстром № 2-174, де [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, що належатимуть їй на день смерті. [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 09 вересня 2024 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 3579 Згідно спадкової справи №195/2025 вбачається, що після смерті [PERSON] померлої [INFO] до нотаріальної контори звернулася [PERSON] . Відповідно до постанови державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори від 29 травня 2025 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після померлої [INFO] матері [PERSON] . Оскільки, згідно паспорта громадянина України [NUMBER] , виданого Красногвардійським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 12.12.1997 року на ім`я [PERSON] , заявниця не була зареєстрована разом із померлою [PERSON] на день смерті останньої, та документи, що підтверджують факт прийняття спадщини заявницею спільним проживанням та реєстрацією зі спадкодавцем на день смерті спадкодавця, не надані. Згідно акту про фактичне провадження за адресою: [ADDRESS] вбачається, що в період з січня 2024 року по вересень 2024 року фактично постійно мешкала [PERSON] однією сім`єю разом з матір`ю [PERSON] , 1934 року народження, яка потребувала догляду з боку її дочки [PERSON] . В судовому засідання було надано пояснення свідками [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] , які підтвердили, що з 2024 року [PERSON] проживала разом зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] , оскільки їй потрібен був догляд та коли [PERSON] померла, поховала її. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. На підставі наданих та досліджених у судовому засіданні доказів та, враховуючи, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved