Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 15.08.2025 ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4673992 від 23.05.2024 в розмірі 54847,45 грн. та понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн., а також в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України просить нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України до моменту виконання рішення, оскільки останній не виконує умови договору. В обгрутнування позову вказує, що 23.05.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», та [PERSON] було укладено Договір № 4673992 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 10000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів: з 23.05.2024 року по 18.05.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 0,01 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1,5 % у день. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 10000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану Банком АТ КБ «ПриватБанк». За даними поденного Розрахунку заборгованості за Договором № 4673992 від 23.05.2024 року у період з 23.05.2024 року по 31.03.2025 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 37797,48 грн. Враховуючи невиконання Відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Первісним кредитором, 31.03.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу № 31-1/03/2025 за плату відступило, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Таким чином, до Позивача відповідно до укладеного Договору факторингу перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4673992 від 23.05.2024 року загальна сума заборгованості склала 52797,46 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 9999,98 грн., заборгованості за процентами 37797,48 грн. та заборгованість по нарахованим штрафам/неустойкам у розмірі 5000 грн. При цьому, відповідно до умов строк дії п. 1.3 Договору № 4673992 строк кредиту становить 360 днів: з 23.05.2024 року по 18.05.2025 року та станом на дату укладання Договору факторингу від 45747 року № 31-1/03/2025, строк дії Договору № 4673992 від 23.05.2024 року не закінчився, а тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» з дати факторингу 01.04.2025 року було донараховано відсотки за 47 календарних днів в розмірі 7049,9859 грн.. Таким чином, відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 4673992 від 23.05.2024 року загальною сумою 54847,45 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 9999,98 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 37797,48 грн. та нарахованих позивачем за 47 календарних днів 7049,9859 грн. відсотків, яку і просить стягнути. Крім того, позивач в порядку ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України просить нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України до моменту виконання рішення. Також, 15.09.2025 на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вказано, що відповідач не заперечує щодо укладення, отримання коштів за Кредитним договором та подальше його не належне виконання, однак, заперечує щодо оплати відсотків за користування коштами через тривале неналежне виконання майнових зобов`язань. Посилання відповідача на те, що нараховані проценти є несправедливими, не є слушними, оскільки перед укладанням кредитного договору відповідач був ознайомлений з його умовами та розміром процентної ставки, та його умови не оспорював. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Частина п`ята вказаної статті Закону передбачає, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. При цьому, вимог про визнання кредитного договору або окремих його умов недійсними відповідач не пред`являв. Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, відповідач мав можливість не вступати у кредитні відносини із первісним кредитором, якщо дійсно вважав розмір процентної ставки несправедливою умовою, натомість він погодив зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень та його умови в частині нарахування відсотків не оспорював. Отже, підписавши в електронній формі кредитний договір, [PERSON] засвідчив, що погодився на отримання в кредит коштів саме на умовах, визначених кредитним договором. При цьому представник звертає увагу, що матеріали цивільної справи № 215/6851/25 не містять доказів зміни умов Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Крім того представник звертає увагу на те, що позивач не здійснював нарахувань неустойки, штрафу, пені, а позовна вимога щодо застосування статті 265 ЦПК України передбачає строк із дати ухвалення судового рішення до його фактичного виконання. Стислий виклад позиції відповідача. 15.09.2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов в якому він вказав, що позовні вимоги визнає частково. В обґрунтування вказує, що згідно ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», загальна сума, що підлягає сплаті споживачем, не може перевищувати подвійного розміру отриманого кредиту, тому оскільки позивач отримав за кредитним договором 10 000 грн., то на його думку максимальна сума боргу не може перевищувати 20 000 грн. Щодо штрафів, пені, інфляційних втрат та 3% річних вказав, що відповідно до положень Закону України № 2120-IX від 15.03.2022 (п. щодо прикінцевих та перехідних положень), штрафні санкції, пеня та інші аналогічні санкції, нараховані у період дії воєнного стану (після 24.02.2022) підлягають списанню або не підлягають стягненню. Отже, вимоги позивача щодо стягнення штрафу та інфляційних/3% річних, нарахованих після 24.02.2022, є безпідставними. Також зазначає, що позивач донарахував 7 049,98 грн. відсотків після укладення договору факторингу, при цьому відповідно до ст. 512516 ЦК України, новий кредитор набуває права вимоги у тому ж обсязі, що і первісний кредитор, і не має права змінювати умови договору, тому на думку позивача, такі донарахування є незаконними. Також, 18.09.2025 на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких позивач вказав, що позивач у відзиві фактично підтвердив каральний характер нарахованих відсотків. Проте, вважає, що надмірно високі ставки є несправедливими та не можуть застосовуватися. Посилання позивача на свободу договору та лист НБУ не виправдовують незаконні ставки. Крім того вказав, що витрати на правничу допомогу є завищеними Заяви, клопотання учасників справи. В судове засідання представник позивача Лисенко Д.В. не з`явився, 15.09.2025 через канцелярію суду подав відповідь на відзив в якій просив позов задовольнити в повному обсязі, та проводити розглядати справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 15.09.2025 через канцелярію суду подав відзив на позов, 18.09.2025 подав заперечення на відповідь на відзив та 02.12.2025 додаткові пояснення , в яких просив відмовити в задоволенні частини позовних вимог. Крім того надіслав клопотання про зменшення розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи по суті на 09-00 год. 06.10.2025, за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано інформацію. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, 23.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено в електронному вигляді Договір № 4673992 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 10000 грн. на строк 360 днів, зі стандартною процентною ставкою 1,50 % в день, зі зниженою процентною ставкою 0,01 %, що також узгоджується з умовами Паспорту споживчого кредиту (а.с. 18, 22-31, 32, 33, 34, 19-21). Згідно п.п. 1.5-1.6.2 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 9 541,79% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 3 327,55% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 64 000,00 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 59 530,00 грн. Відповідно до п.п. 2.1-2.2, Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Суму кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 23.05.2024 року або 24.05.2024. Згідно відомостей ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ", ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» виконало умови кредитного договору, перерахувавши 23.05.2024 грошові кошти в сумі 10000 грн. безготівковим шляхом на рахунок відповідача № [NUMBER] , що також підтверджується відповіддю АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 40, 177-178). Відповідно до наданого розрахунку судом встановлено, що станом на 31.03.2025 у [PERSON] перед ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» утворилася заборгованість, яка становить у розмірі 52797,46 грн., з яких: 9999,98 грн. - сума заборгованості за кредитом; 37797,48 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5000 грн. заборгованість за пенею (а.с. 35-39). 31.03.2025 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу №31-1/03/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» передає ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» приймає належні права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 76-85, 99). Згідно Реєстру Боржників до Договору факторингу №31-1/03/2025 від 31.03.2025, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Договору № 4673992 в розмірі 52797,46 грн., з яких: 9999,98 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 37797,48 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5000 грн. заборгованість за пенею (а.с. 63-64). Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» по Договору № 4673992 про надання споживчого кредиту від 23.05.2024 за 47 календарних днів (01.04.2025-17.05.2025) було нараховано відсотки в розмірі 7049,53 грн. (а.с. 63-65). Судом не було відхилено жодного доказу наданого сторонами. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №4673992 від 23.05.2024 був укладений в електронній формі, а тому на нього поширюються вимоги ЗУ «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно п.п. 5, 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи (ч.ч. 1-4, 6-8, 11-13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п.п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, відповідно до яких істотними умовами кредитного договору, щодо яких сторони повинні дійти згоди в належній формі виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Так, судом встановлено та не оспорюється відповідачем, що 23.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено в електронному вигляді Договір № 4673992 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно до договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 10000 грн. на строк 360 днів, зі стандартною процентною ставкою 1,50 % в день, зі зниженою процентною ставкою 0,01 %, що також узгоджується з умовами Паспорту споживчого кредиту (а.с. 18, 22-31, 32, 33, 34, 19-21). Згідно п. 1.2 вказаного Договору, на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.4.2, якщо Клієнт д о 21.06.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити Клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання Клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від Товариства, користування кредитом для Клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим Договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, Клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для ї застосування, передбачених цим Договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання Клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку ї обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. Згідно п.п. 1.5-1.6.2 Договору, орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк кредитування 9 541,79% річних, за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки 3 327,55% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 64 000,00 грн., за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої ставки 59 530,00 грн. Відповідно до п.п. 2.1-2.2, Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Суму кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 23.05.2024 року або 24.05.2024. Матеріалами справи підтверджується, що Товариство виконало зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти. Так, згідно відомостей ТОВ "УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ", ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» виконало умови кредитного договору, перерахувавши 23.05.2024 грошові кошти в сумі 10000 грн. безготівковим шляхом на рахунок відповідача № [NUMBER] , що також підтверджується відповіддю АТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 40, 177-178). Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові Верховного Суду від 15 січня 2025 року у справі №753/16762/15-ц факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо. У відповідності до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Крім того, 31.03.2025 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» було укладено договір факторингу №31-1/03/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» передає ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» приймає належні права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с. 76-85, 99). Згідно Реєстру Боржників до Договору факторингу №31-1/03/2025 від 31.03.2025, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло право грошової вимоги до [PERSON] по Договору № 4673992 в розмірі 52797,46 грн., з яких: 9999,98 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 37797,48 грн. - сума заборгованості за відсотками, 5000 грн. заборгованість за пенею (а.с. 63-64). Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомлені визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну - кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Згідно умов договору укладеного 23.05.2024 між ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» та [PERSON] вбачається, що сума кредиту складає 10000 грн., строк кредитування складає 360 днів. Нарахування процентів здійснюється за стандартною процентною ставкою 1,5% за кожен день користування кредитом . Так, судом встановлено, що ТОВ «ЛІНЕРУА УКРАЇНА» нараховувало відсотки в строк до 31.03.2025, а.с. 35-39, а ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» донарахувало відсотки за період з 01.04.2025-17.05.2025, а.с. 63-65, що загалом в своїй сукупності складає 360 днів, тому загальна сума заборгованості по відсоткам складає 44847,47 грн. (із розрахунку 37797,48+7049,99), вказані відсотки були нараховані відповідно до п. 1.4.1 Договору, при цьому на умови нарахування відсотків саме у зазначеному розмірі погодився позивач, підписавши договір. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» , згідно п. 5 розділу І якого було внесено зміни до ч. 5ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки , розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті , не може перевищувати 1% . Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. За п. 9 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит, зокрема, зазначається денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Суд звертає увагу на те, що згідно з роз`ясненнями, викладеними в пункті 5 мотивувальної частини Рішення КСУ від 09 лютого 1999 року по справі № 1-7/99, в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). Згідно п. 17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що тимчасово , протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» , установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5% ; протягом наступних 120 днів - 1,5% . Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами . Норми тимчасового та локального характеру , якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту . Підпунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено , що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит , укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Отже, в даному випадку законодавцем використана ультраактивна форма регулювання суспільно-правових відносин та визначений перехідний період, який передує безпосередньому застосуванню нової правової норми. Як вбачається з наданих до суду позивачем розрахунків, первісний кредитор в період з 23.05.2024 по 21.06.2024 нараховував відповідачу відсотки за зниженою ставкою в розмірі 0,01%, з 22.06.2024 по 31.03.2025 за стандартною ставкою у розмірі 1,4999% щодня, а також позивач у період з 01.04.2025 по 17.05.2025, будучи новим кредитором, нараховував відповідачу проценти у розмірі 1,4999% щодня. Згідно копії листа Національного банку України № 14-0004/12907 від 19 лютого 2024 року щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування , зокрема щодо максимального розміру денної процентної ставки , вбачається , що застосування законодавства максимального розміру денної процентної ставки , з якого вбачається , що згідно пункту 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово , протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ , тобто до 20 серпня 2024 року включно , встановлено максимальний розмір денної процентної ставки , який не може перевищувати : протягом перших 120 днів - 2,5% (до 22 квітня 2024 року включно) ; протягом наступних 120 днів - 1,5% (з 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року включно) . На підставі ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» починаючи з 241 дня з дня набрання чинності максимальний розмір денної процентної ставки , розрахованої відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1% . За договорами про споживчий кредит , які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-ІХ , в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21 серпня 2024 року , денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень , встановлених саме на дату укладання такого договору . При цьому, денна процента ставка залишається незмінною протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит за умови , що до нього не вносилися зміни щодо складових показників , які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування , загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту) . ЦК України визначає настання правових наслідків у разі зміни договору . Так , у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета , місця , строків виконання тощо . У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору , якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (частини перша та третя статті 653 ЦК України) . Таким чином , у разі внесення змін до договору про споживчий кредит в частині складових показників , які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування , загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту) , необхідно здійснювати розрахунок денної процентної ставки з урахуванням вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо максимального розміру денної процентної ставки , визначеного на день внесення таких змін до договору про споживчий кредит (а.с.92-95). Доводи відповідача, що дії первісного кредитора та позивача є несправедливими та безумовно порушують його права, а положення кредитного договору в частині нарахування стандартної процентної ставки у розмірі 1,5% на день, перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1% не знайшли свого підтвердження , оскільки відповідач ознайомився з умовами надання кредиту, з ними погодився. Так, суд зазначає, що денна процентна ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. Протягом усього строку кредитування за договором про споживчий кредит процентна ставка залишається незмінною за умови, що до договору не вносилися зміни щодо складових показників, які застосовуються для обчислення денної процентної ставки (строку кредитування, загальних витрат за споживчим кредитом та загального розміру кредиту) (при цьому, суд бере до уваги лист-роз`яснення Національного банку України щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування за №14-0004/12907 від 19.02.2024). Як вбачається, Договір № 4673992 про надання кошів на умовах споживчого кредиту з відповідачем було укладено 23.05.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування» . Умовами договору передбачено встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5%, які в подальшому між сторонами не змінювалися, додаткові угоди, передбачені п. 7.1 Договору, не укладались, тому зважаючи, що матеріали справи не містять доказів щодо внесення зазначених змін до кредитного договору, суд погоджується з розрахунком позивача. При цьому, належних доказів того, що відповідач здійснював погашення заборгованості по процентах за користування кредитними коштами за кредитним договором, матеріали справи не містять. Як вбачається з наданих доказів, загальна сума боргу [PERSON] перед ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» становить 59847,45 грн., однак суд розглядає спір в межах заявлених позовних вимог, а саме в межах заборгованості в розмірі 54847,45 грн. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач в повному обсязі не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитних заборгованостей по Договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, принципу справедливості розгляду справи судом. Оскільки ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» є правонаступником всіх прав та зобов`язань ТОВ «ЛІІНЕРУА УКРАЇНА», та враховуючи, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків не виконав в повному обсязі, в строки, передбачені графіком погашення кредиту, кредит та відсотки за його користування не сплатив в повному обсязі, чим порушив умови кредитного договору, тому суд вважає необхідним позов задовольнити частково і стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість за Договором №4673992 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 23.05.2024, в розмірі 54847,45 грн., що складається з: 9999,98 грн. сума заборгованості за кредитом, 44847,47 грн. - сума заборгованості по процентам за користування кредитом нарахованих за 360 календарних днів, відповідно п. 1.3 Договору. Крім того, з позову вбачається, що позивач просить нараховувати в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за наведеною позивачем формулою, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнення отриманої суми інфляційних втрат і 3 % річних відповідача на користь позивача. Також просить роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3 % річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. В даному випадку суд вважає необхідним зазначити наступне. Згідно із ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. При ухваленні рішення суд враховує правову позицію викладену у постанові Великої Палата Верховного Суду від 05 червня 2024 року, справа № 910/14524/22, провадження № 12-4гс24 щодо застосування приписів частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України). Під час прийняття рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд вправі відповідно до частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) зазначити в рішенні про нарахування відповідних або відсотків, або ж пені до моменту виконання рішення. Не допускається зазначати в рішенні про одночасне нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення суду. Таке нарахування суд може здійснити лише на підставі процесуального клопотання позивача. Питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Нарахування пені або відсотків у порядку частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання зобов`язання. Тобто це ті самі заходи відповідальності, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Отже, суд звертає увагу, що в рішенні суду може бути вказано лише щодо нарахування відсотків або пені, а ч. 10 ст. 265 ЦПК України взагалі не передбачено можливість зазначення в рішенні нарахування інфляційних втрат. Передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних охоплюються приписами частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) за умови, що позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3 % річних за порушення виконання зобов`язання та суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення цієї вимоги. Зазначена правова позиція також викладена у постанові Великої Палата Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24). Однак позивачем вимога про стягнення 3% річних не заявлена, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для зазначення в рішенні суду про нарахування органом (собою), який буде здійснювати примусове виконання рішення суду 3 % річних. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що ухвалення рішення в цій частині є правом суду, а позивачем не обґрунтовано доцільності застосування ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині. Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Щодо стягнення понесених судових витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. В обґрунтування заявленої суми на надання правничої допомоги позивачем надано копію Договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01.08.2024, укладений між позивачем та адвокатом Дідух Є.О., акт №4673992 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 по Копитко А.Ю., детальний опис робіт, заявку №4673992 на виконання доручення до Договору №01/08/2024-А від 01.08.2024, згідно якого адвокатом надано послуги позивачу по кредитному договору [PERSON] в розмірі 10000 грн. (а.с. 71-72, 41, 42, 43-44). Відповідно до п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частинами 1-3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Приписами ст. 137 ЦПК України встановлено, що до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як роз`яснено в п. 47 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року №10, право на правову допомогу гарантовано ст. 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.2000 № 13-рп/2000; Рішення від 30.09.2009 № 23-рп/2009; Рішення від 11.07.2013 № 6-рп/2013). Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Згідно постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22 зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Саме сторона,яка зацікавленау відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Таким чином, враховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу, та відповідно до вимог ч.4 ст.137, ч.ч.2,3 ст.141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, клопотання відповідача про зменшення розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 4000 грн., що буде співмірним складності справи та наданим адвокатом послугам. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. (а.с.15), який сплачений позивачем при зверненні до суду. На підставі Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 626, 628, 633, 634, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial