Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до [PERSON] з позовом, в якому, після зміни предмету позову просили усунути позивачам перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні нерухомим майном шляхом скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] (номер запису про право власності 41210201), яка проведена державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Русланою Валеріївною 23 березня 2021 року. Позов обґрунтований наступними обставинами. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 2013 року позивачам в рівних частках належала квартира [ADDRESS] . 25 травня 2018 року [PERSON] позичила у відповідача [PERSON] 764 050 грн. [PERSON] поступово розраховувалась з відповідачем, однак у червні 2021 року дізналась про те, що власником квартири [ADDRESS] став відповідач [PERSON] . Право власності за [PERSON] було зареєстровано на підставі договору іпотеки від 25 травня 2018 року, який, як зазначають позивачі, вони не укладали із [PERSON] . Також позивачі не отримували жодних вимог про виконання зобов`язання, жодних повідомлень чи листів про дострокове погашення позики, або інші повідомлення щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. При таких обставинах позивачі зазначають про протиправне позбавлення їх права власності на спірну квартиру, яке було здійснено шляхом реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру на підставі неукладеного іпотечного договору та з порушенням процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позов із запереченнями проти позовних вимог, які обгрунтовані тим, що договір іпотеки від 25 травня 2018 року був укладений між ним та позивачами з метою забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] по кредитному договору від 25 травня 2018 року. Так як строк повернення позики [PERSON] сплив 25 листопада 2018 року, а [PERSON] своїх зобов`язань по поверненню грошових коштів не виконала, 23 жовтня 2020 року відповідач подав до приватного нотаріуса Сімонової О.Ю. вимогу з повідомленням про порушення основного зобов`язання в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», де відповідач просив приватного нотаріуса передати позивачам вимогу про виконання порушеного [PERSON] зобов`язання у тридцятиденний строк та попередити про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Приватним нотаріусом було двічі направлено вказану вимогу на адресу місця реєстрації проживання позивачів, однак вимоги позивачами отримані не були та повертались за закінченням терміну зберігання. Так як іпотечний договір від 25 травня 2018 року містив іпотечне застереження, відповідач, на підставі статті 35 Закону України «Про іпотеку» задовольнив свої вимоги шляхом позасудового врегулювання та набуття права власності на спірну квартиру на підставі договору. Позивачі та представник позивачів у відкритому судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити. Представники відповідача у відкритому судовому засіданні проти позову заперечували з підстав, викладених у відзиві. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сімонова О.Ю. у відкрите судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність та подала письмові пояснення, в яких зазначила про те, що договір іпотеки був нею посвідчений у відповідності із вимогами діючого законодавства, а особи сторін договору та їх документи були нею перевірені. Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Р.В. у відкрите судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність не подала. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення позивачів та їх представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить задовольнити з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1, 2 та 4 ст. 10 ЦПК). Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів України. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 23 грудня 2013 року (т. 1 а. с. 19). 25 травня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , укладено договір позики, сума якої складає 764 050 грн., що еквівалентно 29 500 доларів США, строк повернення позики [PERSON] 25 листопада 2018 року. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1347 (т. 1 а. с. 20). 25 травня 2018 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] , укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно квартира [ADDRESS] , якою забезпечено вимоги іпотекодержателя, що витікають з договору позики від 25 травня 2018 року. Договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 2589 (т. 1 а. с. 63-67). 27 березня 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 57331146 про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] на підставі іпотечного договору від 25 травня 2018 року (т. 1 а. с. 11). Правовідносини між сторонами виникли внаслідок порушення права власності позивачів шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та регулюються Законом України «Про іпотеку» в редакції, чинної на час звернення стягнення на предмет іпотеки та Главою 29 ЦК України. За приписами статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, в тому числі, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі). За приписами статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. На підставі іпотечного застереження в іпотечному договорі від 25 травня 2018 року, яке міститься в пункті 6.7 договору, відповідач (іпотекодержатель) [PERSON] звернув стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку. 23 березня 2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. (як державним реєстратором) було здійснено державну реєстрацію права власності об`єкта нерухомого майна за [PERSON] . Державна реєстрація - офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття права власності на майно. Позивачі звернулися до суду з позовом про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем, що, на думку суду, є належним та ефективним способом захисту законних прав та інтересів позивачів. Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV). Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952-IV). У частині третій статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі. Тобто державна реєстрація права власності закріплена законом як елемент позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. У практиці Верховного Суду закріпився принцип реєстраційного підтвердження речових прав на нерухоме майно (такий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Отже, державна реєстрація права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] - це офіційне визнання та підтвердження державою факту набуття права власності на таке майно за відповідачем та водночас елемент позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Внаслідок цього право позивачів було порушено та між сторонами виник спір про право власності на іпотечне майно. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). У статті 16 ЦК України визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами. Якщо позивачі (іпотекодавці) вважають порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), вони можуть, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьому позивачі повинні довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивачів. Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20). В обгрунтування своїх позовних вимог, як на одну з підстав позову, позивачі зазначають про те, що договір іпотеки від 25 травня 2025 року не укладався сторонами, так як жодний із позивачів його не підписував і відомості щодо наявності іпотечного договору стали відомі позивачам після реєстрації права власності на нерухоме майно, яке визначено в якості предмета іпотеки, за відповідачем [PERSON] . Для підтвердження вказаних обставин, представником позивачів адвокатом Гареєвим Є.Ш. було надано до суду заяву про призначення судової почеркознавчої експертизи, на вирішення якої поставлено питання про те, «чи виконаний підпис та прізвище, ім`я, по-батькові в оригіналах договору іпотеки від 25.05.2018 року, наданих приватним нотаріусом Сімоновою О.Ю. та відповідачем [PERSON] , від імені [PERSON] особисто [PERSON] , чи іншою особою?». На підставі ухвал суду про призначення судової почеркознавчої експертизи було надано висновок експерта № СЕ-19/116-24/21603-ПЧ від 02 грудня 2024 року, відповідно до якого підпис, прізвище, ім`я, по-батькові від імені [PERSON] у договорі іпотеки від 25.05.2018 року, наданого приватним нотаріусом Сімоновою О.Ю. та відповідачем [PERSON] , виконані самою [PERSON] (т. 3 а. с. 2-10). Таким чином, доводи позивачів про те, що іпотечний договір від 25 травня 2018 року не був укладений між сторонами, не знайшли свого підтвердження наявними матеріалами справи та відхиляються судом, як необґрунтовані. Разом із цим, задовольняючи позов, суд керується наступним. За приписами статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем, державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Відповідно до п. 61 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року, в редакції, чинній на час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за відповідачем, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами); 3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації; 4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк. Із наданих суду приватним нотаріусом Фроловою Р.В. копій документів, на підставі яких було зареєстровано право власності за [PERSON] на нерухоме майно вбачається, що вимога про усунення порушень боргових зобов`язань зо договором позики від 25 травня 2018 року було надіслано позивачам одним поштовим відправленням за адресою реєстрації їх місця проживання з описом вкладення 18 грудня 2020 року (т. 1 а. с. 70). Згідно трекінгу статусу відстеження поштового відправлення вказане відправлення повернуто відправнику 04 січня 2021 року (т. 1 а. с. 71). Відомостей щодо вручення позивачам вказаної вимоги, або відомостей щодо відмови позивачів від одержання такого відправлення, або відомостей про те, що не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, та повернулася відправнику у зв`язку із відсутністю адресатів або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення матеріали справи не містять, що дає суду підстави дійти висновку про порушення процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. Задовольняючи позов, суд також звертає увагу на те, що за приписами статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відкриттю розділу в Державному реєстрі прав та внесенню до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав передує прийняття рішення про державну реєстрацію прав. Із матеріалів справи вбачається, що внесення відомостей про речові права [PERSON] на предмет іпотеки здійснено 23 березня 2021 року 12:58:31. В той час, як саме рішення про державну реєстрацію прав прийнято пізніше, а саме, 27 березня 2021 року 19:46:52 (т. 1 а. с. 11). При цьому, саме рішення про державну реєстрацію прав від 27 березня 2021 року приватним нотаріусом Фроловою Р.В. суду не надано. При таких обставинах, приватний нотаріус Фролова Р.В., як державний реєстратор, не мала законних підстав для проведення державної реєстрації права власності [PERSON] на нерухоме майно на підставі договору іпотеки від 25 травня 2021 року. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними. Державна реєстрація прав у випадках, передбачених цією частиною, проводиться у порядку, визначеному цим Законом, крім випадку визнання її вчиненою з порушенням цього Закону та анулювання рішення державного реєстратора про державну реєстрацію на підставі рішення Міністерства юстиції України, що виконується посадовою особою Міністерства юстиції України відповідно до статті 37 цього Закону. Оскільки порушення права власності позивачів відбулось у результаті державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] , заявлені позовні вимоги про скасування державної реєстрації прав, яка відбулась всупереч чинному законодавству, яке регулює державну реєстрацію прав, та при відсутності самого рішення про державну реєстрацію прав опосередковують відновлення становища, яке існувало до порушення прав і законних інтересів позивачів. Отже, враховуючи обставини справи та за умови, що правовідносини між сторонами щодо спірного нерухомого майна мають договірний характер та таке майно не було відчужено до третіх осіб, вимога про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно розцінена судом, як належний спосіб захисту. Задоволення такого позову призводить до внесення державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про речове право позивачів на спірне нерухоме майно. Це відновлює становище, яке існувало до внесення державним реєстратором запису про державну реєстрацію на спірне нерухоме майно за відповідачем. Зазначене відповідає способу захисту, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України. Таким чином, доводи позивачів щодо державної реєстрації права власності за [PERSON] на нерухоме майно, що є предметом іпотеки без достатніх законних підстав знайшли своє підтвердження зібраними у справі доказами, підтверджено наявними матеріалами справи, а тому позов є законним та обгрунтованим, що дає суду підстави для висновку про його задоволення. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1816 грн., понесені позивачами на підставі платіжної інструкції № 64879 (т. 1 а. с. 8) та у розмірі 454 грн., понесені позивачами на підставі платіжної інструкції № 64969 (т. 1 а. с. 26) підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів. На підставі викладеного,

Outcome: approved