Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 1.1. ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 01.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір (оферти) №01.01.2025-100000483. Відповідно до умов Договору позичальнику надано кредит у розмірі 12 000 грн. строком на 140 днів. Процентна ставка фіксована у розмірі 1% за один день користування кредитом застосовується протягом всього строку кредитування та не може бути збільшена в односторонньому порядку. Комісія за надання кредиту становить 15% від суми кредиту та складає 1800 грн. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. В свою чергу відповідач свої зобов`язання за Договором не виконує належним чином, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 36 600 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12 000 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 16800 грн., комісії - 1800 грн. та неустойки - 6000 грн., яку і просив стягнути з відповідача, а також сплачений судовий збір. 1.2 Відповідачка подала відзив на позовну заяву, згідно якого з вимогами позивача не погоджується. Вказує, що коштів у заявленому розмірі не отримувала, позивач не надав доказів чинності кредитного договору, розмір заборгованості є необґрунтованим. Вважає, що позивач не врахував складне матеріальне становище відповідачки, так як частина заборгованості виникла під час воєнного стану, коли діють обмеження щодо стягнення штрафів та пені. Просить у позові відмовити. 1.3. Представник позивача подала відповідь на відзив, згідно якої вказує, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що кредитний договір було укладено у електронній формі, що відповідає вимогами чинного законодавства. Відповідачкою вказаний договір був підписаний одноразовим ідентифікатором, який було надіслано смс-повідомленням на номер телефону, вказаний позичальницею. Видача кредитних коштів відповідачці підтверджується долученою до позовної заяви квитанцією, кошти було перераховано на платіжну картку, також вказану позичальницею при укладені договору. Щодо заперечень в частині нарахування відсотків, то застосована відсоткова ставка у розмірі 1% від суми кредиту, що також відповідає вимогам чинного законодавства. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово у розмірі 15% від суми кредиту та підлягає стягненню з відповідачки. Щодо неустойки зазначає, що ЗУ № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, до Прикінцевих та Перехідних положень. На підставі змін за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань. Оскільки кредитний договір з відповідачкою був укладений 24.12.2024, тобто після набрання чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення з відповідачки неустойки є правомірною. Тому, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 2.1. Ухвалою суду від 29.10.2025 позовну заяву було залишено без руху. 07.11.2025 відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 2.2. Відповідачка копію ухвали про відкриття провадження отримала 10.01.2026, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Наявний відзив, додаткових заяв та клопотань по суті позовних вимог від нього не надходило. 2.3. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. 3.1. Судом встановлено, що 01.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №01.01.2025-100000483 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Договір складається з Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта), заявки та Підтвердження позичальника про укладення кредитного договору. Відповідно до умов договору, відповідачці було надано кредит у розмірі 12 000 грн. строком на 140 днів на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом протягом всього строку кредитування. Комісія за надання кредиту - 15% від суми кредиту та становить 1800 грн. Неустойка: 120 грн., за кожен день невиконання зобов`язання. Кошти надаються безготівково на шляхом перерахування на кредитну картку [NUMBER], реквізити якої надано позичальницею. Дата повернення кредиту 20.05.2025 (а.с.19-20). 3.2. Крім того, в матеріалах справи міститься Паспорт споживчого кредиту, який підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором та в якому містяться дані позичальниці, основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та інші умови (а.с.20 зворот-21). 3.3. [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 12 000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», з яким було укладено Договір про переказ коштів ФК-П-2024/01-2. Відповідно до зазначеного договору було перераховано кошти на карту клієнта № [NUMBER] (а.с.12-13, 16). 3.4. На підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором №01.01.2025-100000483 від 01.01.2025 позивачем надано карточку субконттрагента, договори за 01.01.2025 - 18.11.2025 та довідки про розмір простроченої заборгованості, згідно чого розмір заборгованості [PERSON] становить 30 600 грн. (а.с.52-57). 3.5. З довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором вбачається, що заборгованість становить 36 600 грн., з яких 12000,00 грн. - це заборгованість за тілом кредиту, 16 800 грн. заборгованість за відсотками, 1800 грн. - комісія та 6 000 грн. - неустойка (а.с.17). 3.6. Згідно роздруківки електронного листа [PERSON] до ТОВ «Споживчий Центр», відповідачка надіслала заяву про врегулювання заборгованості, у якій вказала, що є позичальницею за договором споживчого кредиту, укладеного з ТОВ «Споживчий Центр» 01.01.2025 на суму 12 000 грн,. та просить розглянути можливість закриття кредитного зобов`язання за тілом кредиту без урахування штрафних санкцій (а.с.35-36). IV. Норми права, які застосував суд. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. В частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»(в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Як регламентовано в ч.6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У відповідності до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно зі ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Суд критично оцінює доводи відповідачки викладені у відзиві, що Кредитний договір укладено з порушенням вимог винного законодавства та про відсутність доказів отримання кредитних коштів, оскільки [PERSON] не спростовано факт надання нею всіх особистих ідентифікуючих даних, зокрема РНОКПП та дату її народження, її платіжної картки, номер мобільного телефону, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий. Позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідачки, номер якого зазначено нею у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет-еквайрингу - Liqpay. Дані факти сумніву у суду не викликають. Крім того, до відзиву на позовну заяву було надано роздруківку електронного листа [PERSON] , в якому вона сама визнала факт отримання кредитних коштів у ТОВ «Споживчий Центр» 01.01.2025 на суму 12 000 грн. 5.2. За результатами дослідження всіх доказів, суд робить висновок, що 01.01.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням Договору про надання кредиту. [PERSON] , будучи вільною в укладенні кредитного договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, підписала електронним одноразовим ідентифікатором кредитні документи, таким чином погодивши умови сплати процентів за користування кредитними коштами. Договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Кошти було надано у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] , реквізити якої надані споживачем, що також підтверджується матеріалами справи. 5.3 Розрахунок заборгованості в частині стягнення тіла кредиту, комісії та відсотків відповідає умовам Договору про надання кредиту та строку його дії. Крім того, відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, а відтак наданий позивачем розрахунок приймається судом як достовірний. Фактично отримані та використані позичальницею грошові кошти у добровільному порядку товариству не повернуті, тож позивач вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржниці виконати обов`язок з повернення коштів. Відповідно суд задовольняє позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту, комісії та нарахованих відсотків. 5.4 Щодо вимоги про стягнення неустойки, суд погоджується із твердженнями відповідачки та вважає, що позивач при заявлені даних вимог не врахував положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжений та діє на даний час. Враховуючи наведене, суд вважає, що стягнення з відповідача неустойки в період дії правового режиму воєнного стану, суперечитиме п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. При цьому, твердження представника позивача у відзиві на позовну заяву, що до спірних правовідносин підлягають до застосування норми ЗУ «Про споживче кредитування» як спеціального закону, а не положення ЦК України, судом відхиляються. Відповідно до ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки про те, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Тому, в цій частині суд відмовляє у задоволені позовної вимоги. 5.5. У підсумку суд задовольняє позовні вимоги частково. 5.6 Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 025,29 грн. (30600 грн. х 2422,40 грн./ 36600 грн.)

Outcome: partial