Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

30 липня 2025 року до суду надійшов позовадвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни в інтересах [PERSON] до ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» про визнання кредитного договору недійсним, у якому прохали визнати договір про надання споживчого кредиту по продукту « Зручний» № 1919905 від 03.11.2024 р. , який оформлений на ім`я [PERSON] з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», недійсним з моменту його укладення з застосуванням всіх наслідків недійсності правочину. Позов обгрунтований тим, що між TOB «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] , не було укладено договору про надання споживчого кредиту № 1919905 від 03.11.2024 р. та відповідно не отримано кредитні кошти у розмірі 15000 гривень. Позивач звернулася до менеджерів (представників компанії) в соціальній мережі для подальшого працевлаштування. Однак, дані особи шляхом обману навмисно заволоділи її персональними даними та даними її банківських карток, після чого почали активно здійснювати заявки на оформлення кредиту на її ім`я. Позивач дізналася, що на неї оформили кредит у мікрофінансовій організації, шляхом отримання кореспонденції від мікрофінансової організації. Однак, Позивач не робила жодних заявок на отримання кредитних коштів, не укладала ніяких договорів позики, не погоджувалася на їхнє оформлення, та не підписувала жодних документів. Зайшовши до Українського бюро кредитних історій (https://www.ubki.ua), Позивач дізналася, що на неї, 03.11.2024 р. року шахраї оформили кредит в ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Позивач зазначає, що ніколи не зверталась до відповідача із приводу отримання позики, не реєструвалась на їх офіційному сайті, не робила ніяких заявок на отримання коштів. Вказує на те, що вона не проходила ідентифікацію, не була ознайомлена із договором, свого підпису не ставила. Позивач звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення шахрайських дій по відношенню до неї. Вважає, що кредитний договір №1919905 від 03.11.2024 р. не був укладений між [PERSON] та ТОВ « СЛОН КРЕДИТ» і є таким, що порушує права позивача та підлягає визнанню недійсним. Ухвалою судді від 04 серпня 2025 року позовну заяву адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни в інтересах [PERSON] до ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» про визнання кредитного договору недійсним,- залишено без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня вручення позивачу ухвали. Недоліки усунені. Ухвалою судді від 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 13 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому останній зазначає, що договір про надання споживчого кредиту № 1919905 від 03.11.2024 р. між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено з додержанням передбачених чинним законодавством України вимог. Товариством було взято до уваги раніше повідомлені обставини [PERSON] та прийнято до уваги надіслану позивачем копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.12.2024 р. З урахуванням вказаних обставин товариством було прийнято рішення про зупинення нарахувань по даному кредиту. Товариством було здійснено ретельну перевірку вказаних позивачем фактів та обставин. Тому, TOB «CJIOH КРЕДИТ» не має жодних підстав вважати, що договір був оформлений третьою особою. Умови Договору є такими, що відповідають чинному законодавству України, наведені в договорі чітко, зрозуміло, та унеможливлюють неоднозначне їх трактування, а на момент укладення Договору [PERSON] була ознайомлена та погодилася з усіма умовами Договору про надання споживчого кредиту по продукту «Зручний» № 1919905 від 03.11.2024 р. Наведені позивачем твердження не відповідають чинному законодавству, а отже є безпідставними, необгрунтованими, а вимоги такими, що не можуть бути задоволені. 23 січня 2025 року до суду надійшла відповідь на відзив у якій вказують на те, що відповідач зазначає, що договір про надання споживчого кредиту між [PERSON] та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» було укладено та підписано саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатор, тому при укладенні договору [PERSON] свідомо вчинено сукупність дій, спрямованих на укладення договору споживчого кредиту. Проте, у матеріалах справи відсутні і ТОВ « СЛОН КРЕДИТ» не було надано суду, що одноразовий ідентифікатор у договорі про надання споживчого кредиту № 1919905 від 03.11.2024 р. було застосовано саме позивачем [PERSON] . Вказані у письмових копіях договору кредиту одноразові електронні ідентифікатори за відсутності верифікації та ідентифікації позичальника при їх отриманні та підписанні не є достовірними та достатніми доказами підписання та укладення такого договору. Відповідачем не надано суду належних доказів, які надають можливість верифікувати ( перевірити) інформацію про отримання [PERSON] вказаного електронного підпису, факт його накладення( використання) при підписанні договору, та отримання позичальником вказаного електронного підпису на номер телефону позичальника у смс повідомленні та у візуальній формі послідовності дій клієнта, після його верифікації та ідентифікації. [PERSON] не укладала вказаний кредитний договір, не мала наміру його укладення, не підписувала електронним підписом. Кошти від відповідача не отримувала. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без її та участі позивача. Позовні вимоги підтримують та прохають їх задовольнити. Представник відповідача надав заяву про розгляд справи без їх участі. У задоволенні позовних вимог прохали відмовити. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що [PERSON] дізналася, що на неї був оформлений кредит у мікрофінансовій організації, шляхом отримання кореспонденції від мікрофінансової організації. Проте, остання зазначає, що не робила жодних заявок на отримання кредитних коштів, не укладала ніяких договорів позики, не погоджувалася на їхнє оформлення, та не підписувала жодних документів. Зайшовши до Українського бюро кредитних історій (https://www.ubki.ua), позивач дізналася, що на неї, 03.11.2024 р. року невідомі їй особи оформили кредит в ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Позивач зазначає, що ніколи не зверталась до відповідача із приводу отримання позики, не реєструвалась на їх офіційному сайті, не робила ніяких заявок на отримання коштів. Вказує на те, що вона не проходила ідентифікацію, не була ознайомлена із договором, свого підпису не ставила. На момент укладення Договору [PERSON] не була ознайомлена та не давала згоду на умовами Договору про надання споживчого кредиту по продукту «Зручний» № 1919905 від 03.11.2024 р. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до правоохоронних органів із заявою про вчинення шахрайських дій по відношенню до неї. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що кредитний договір нею не підписувався, а тому вважає, що згідно з вимогами закону він підлягає визнанню недійсним. Матеріали справи містять копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 42024172060000134 від 03.12.2024 року із якого вбачається, що 03.11.2024 року невідомі особи у шахрайський спосіб оформили на ім`я [PERSON] кредити у банківських установах на загальну суму 117000 грн. Попередній розгляд заяви [PERSON] здійснювався Полтавським РУП ГУ НП в Полтавській області ( ЄО № 30454 від 06.11.2024). Крім того матеріали справи містять копію талону-повідомлення Єдиного обліку № 30454 про прийняття і реєстрацію заяви( повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 19.11.2024 р. за підписом ст. інспектора чергового старшого лейтенанта поліції Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області Васик С.М. із змісту якого вбачається, що 06.11.2024 р. о 10:57 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.11.2024 о 10:55 за адресою- Шевченківський район, м. Полтава, вул. Європейська,96, 06.11.24 заявниця повідомила, що знайшла оголошення про заробіток в інтернет мережі « фейсбук», 03.11.24 після уточнення приватної інформації, невідомі особи оформили кредитні кошти на суму 100000 грн. через різні кредитні спілки, поліції не потребує, звернеться до поліції 13.11.24 для написання письмової заяви, заявник [PERSON] , [INFO] , місце проживання [ADDRESS] . Згідно відповіді від 21.02.2025 р. за підписом дізнавача СД Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області лейтенанта поліції М.Кузьменко вбачається, що на разі здійснюється досудове розслідування у формі дізнання по кримінальному провадженню № 42024172060000134 від 03.12.2024 р., 25.12.2024 [PERSON] , [INFO] було визнано потерпілою у вказаному кримінальному провадженні та винесено відповідну пам`ятку про процесуальні права та обов`язки потерпілого. Як вбачається з листа Товариства з обмеженою відповідальністю « СЛОН КРЕДИТ» від 18 лютого 2025 року № 25-438 за фактом звернення [PERSON] було проведено внутрішню перевірку, за результатами якої не було встановлено порушення умов закону при оформленні вищевказаного кредиту та зазначено, що внесення відомостей до ЄРДР не є підтвердженням факту вчинення правопорушення чи будь-яким іншим фактом, що спричинює зміну, припинення правовідносин, зокрема договірних. Чинним законодавством не передбачено, що такі обставини є підставою списання заборгованості кредитором боржнику. Тобто представником відповідача спростовано факт порушення умов договору при укладанні з позивачем кредитного договору. Оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач спірний кредитний договір не підписував, судом встановлено, що у позивача було відсутнє волевиявлення на укладання цього договору. Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 201/8412/18). Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.2- 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) ( постанови Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 759/24061/19, від 28 лютого 2024 року у справі № 712/7178/20). При вирішенні позову про визнання недійсним договору враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося ( постанова Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 910/8072/20). Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)). Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено, що особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України"). Позивач зазнає порушення її майнових інтересів на підставі укладеного кредитного договору № 1919905 від 03.11.2024 р. , який оформлений на ім`я [PERSON] з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що позивач спірний кредитний договір не підписувала, що свідчить про відсутність її волевиявлення на укладання цього договору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту по продукту « Зручний» № 1919905 від 03.11.2024 р. , який оформлений на ім`я [PERSON] з ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Оскільки позовні вимоги підлягають до повного задоволення, тому у відповідності а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved