Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду 11 вересня 2025 року з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач [PERSON] є наймачем житлової квартири комунальної власності, яка розташована за адресою [ADDRESS] . У житловому приміщенні зареєстровані 4 особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після розірвання шлюбу між [PERSON] та відповідачем [PERSON] , останній за місцем реєстрації по теперішній час не проживає, особистих речей останнього в квартирі немає, фактичне місце проживання відповідача не відоме. Вартість комунальних послуг, які нараховуються від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, відповідач не сплачує, чим ставить позивача в скрутне матеріальне становище, так як позивач сплачує їх вартість щомісячно. Позивачі з відповідачем не спілкуються, позивачу взагалі місце перебування відповідача не відоме, що унеможливлює вирішення питання про зняття з реєстраційного облік у позасудовому порядку. Відповідач не платить навіть аліментів на неповнолітню доньку. Враховуючи викладене, просили суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. Рух по справі Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання у справі. Залучено до розгляду справи у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог (а.с.22-23). Ухвалою суду від 17 жовтня 2025 року відкладено підготовче судове засідання у справі (а.с.28). Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с.42-43). Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року відкладено судове засідання у справі (а.с.60-61). Аргументи учасників справи В судове засідання, призначене на 04 лютого 2026 року сторони не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлені належним чином. Представник Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. До початку судового засідання від представника Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради Чайки Л.Б. суду надано заяву про подальший розгляд справи без участі представника Департаменту на підставі наявних у суду матеріалів. Представник Виконавчого комітету Металургійної районної в місті ради м. Кривого Рогу в особі Відділу реєстрації місця проживання громадян в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника Відділу реєстрації місця проживання громадян суду надано клопотання про звернення з питань реєстрації громадян до Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради. Позивач [PERSON] до початку судового засідання надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Позивач [PERSON] до початку судового засідання надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку ч.10 ст.187 ЦПК України, заяв про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву не надходило. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. У відповідності до вимог ст. 280-281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи на поштову адресу за останнім відомим зареєстрованим місцем реєстрації, в тому числі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку ч.10 ст.187 ЦПК України, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву не подав, крім того, позивачі не заперечували проти заочного вирішення справи. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що згідно Відповіді за відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади від 22.10.2025 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 19.03.2004 року по теперішній час (а.с.33). Згідно Витягу з реєстру територіальної громади №2024/009287604 від 05.08.2024, за адресою [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 06.03.1997 року (а.с.9). Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно Виписики з особового рахунку, за адресою [ADDRESS] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] на [PERSON] . Загальна площа квартири становить 58,00 кв.м., житлова площа 44,00 кв.м. (а.с.12). Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 05.05.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13-14). Згідно Довідки №15 щодо складу осіб, що значаться зареєстрованими за адресою [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.15). З Акту від 19.08.2025 року, затвердженого майстром ТОВ «Сітісервіс-КР», підписаного мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що [PERSON] [INFO] будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] за вказаною адресою не проживає з 2015 року по теперішній час (а.с.16). Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил щодо оцінки доказів. Збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що суд може у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, в наслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Верховний Суд (постанова від 17 квітня 2019 року у справі № 135/165/17-ц) в оцінці обставин виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Отже, сторона, яка посилається на певні обставини на обґрунтування своїх вимог, зобов`язана навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності таких обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того, саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин (постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі № 520/14828/16-ц). Відповідно до положень статей 13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України). Відповідно до статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень статей 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] [INFO] будучи зареєстрованим у квартирі [ADDRESS] за вказаною адресою не проживає з 2015 року по теперішній час. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] станом на дату розгляду справи не проживає у житловому приміщенні по [ADDRESS] без поважних причин понад десяти років, доказів протилежного суду не надав, суд вважає за можливе визнати його таким, що втратив право користування даним житловим приміщенням. Щодо судового збору Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved