Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 5 220 гривень 00 копійок. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 12 грудня 2020 року між ТОВ «Займер» і відповідачем було укладено договір № 166785 про надання кредиту (споживчий кредит електронна форма) відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 1 000 гривень 00 копійок зі сплатою процентів річних 730 процентів або 2 проценти за кожен день строком на 30 днів. Надалі, між ТОВ «Займер» і ТОВ «Фк кеш ту гоу» 28 жовтня 2021 року було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, за яким право вимоги за вказаним кредитним договором було відступлено на користь ТОВ «Фк кеш ту гоу». Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 13.01.2025 року у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача (а.с. 73 76). Дану справу розглянуто в порядку спрощеного провадження. Враховуючи, що зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача суду невідоме, відповідач був повідомлений про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 58, 77, 82). Також, відповідач, який отримав судове повідомлення про розгляд справи та копію ухвали про відкриття провадження, за останньою відомою адресою реєстрації місця його проживання, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження (а.с. 77, 83, 84). Оскільки відповідач, який був повідомлений про розгляд справи належним чином в порядку, передбаченому статтями 128 і 130 ЦПК України, у встановлений цивільним процесуальним законом строк не подав відзив на позов і не заперечив проти вирішення справи в порядку спрощеного провадження, суд ухвалив рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. 12 грудня 2020 року між ТОВ «Займер» і відповідачем в електронній формі укладено договір № 166785 про надання кредиту (споживчий кредит електронна форма) за умовами якого товариство надало відповідачу грошові кошти в сумі 1 000 гривень 00 копійок на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою (а.с. 16, 68 71, 72). Товариство перерахувало суму позики на банківський рахунок вказаний позичальником, що підтверджується інформаційною довідкою від 25.02.2025 року (а.с. 42). Тобто, кредитор виконав умови укладеного із позичальником договору про споживчий кредит. Надалі, ТОВ «Фк кеш ту гоу» уклало договір факторингу із ТОВ «Займер» за наведеним кредитним договором, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги за кредитними зобов`язаннями відповідача. Зокрема, за договором факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 року укладеним між ТОВ «Займер» і ТОВ «Фк кеш ту гоу» до останнього перейшло право вимоги за кредитним договором відповідача № 166785 від 12.12.2020 року (а.с. 15, 27 34, 41); Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із нормою частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначений кредитний договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа створеного згідно із вимогами визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та особливостей передбачених Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач не виконує свої зобов`язання перед позивачем за наведеним кредитним договором. При цьому, відповідачу було надіслано письмову вимогу про виконання зобов`язання за кредитним договором (а.с. 13). З наданої позивачем на підтвердження своїх вимог виписки з особового рахунка по кредитному договору вбачається, що станом на 13.01.2025 року відповідач має заборгованість по договору на загальну суму 5 220 гривень 00 копійок, з яких: заборгованість за кредитом 1 000 гривень 00 копійок, заборгованість по відсоткам 4 220 гривень 00 копійок (а.с. 14). Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За нормами статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1 і 2). Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, у такій самій кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України). Положення статті 625 ЦК України передбачають, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплатити процентів у строки передбачені наведеним кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за даним кредитним договором яка складається із заборгованості по кредиту та заборгованості за процентами. За таких обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із нормою частини першої статті 13 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За подачу даного позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422 гривні 40 копійок, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 36471 від 17 березня 2025 року (а.с. 40). Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Зокрема, суду надано копію договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року разом із додатковою угодою № від 27.12.2023 року, актом про отримання правової допомоги від 22 серпня 2025 року, рахунком від 22.08.2025 року та платіжною інструкцією № 3 9510 від 22.08.2025 року, з яких вбачається, що позивачем оплачено правові послуги у даній справі на загальну суму 10 500 гривень 00 копійок (а.с. 17 20, 21, 90, 95, 96). Як наслідок, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору та витрат на правову допомогу слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved