Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він та відповідачка перебували з 11 серпня 2012 року у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2024 року у справі № 569/11906/24. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти зареєстровані за його місцем проживання. Під час розірвання шлюбу окремо питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей не ставилось. В основному діти проживають з матір`ю, але періодично з ним. Починаючи з січня 2025 року донька - [PERSON] виявила бажання постійно проживати з ним, що і послугувало зверненню до суду з питанням визначення місця проживання дочки з батьком. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 02 квітня 2025 року по даній цивільній справі було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 20.05.2025 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідачки адвокатом Андрієнко І.В. подано до суду зустрічний позов до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2025 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Рівненської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що з 11 серпня 2012 року вона з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у них народились спільні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2024 року у справі № 569/11906/24 шлюб між нею та [PERSON] розірвано, неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю. З квітня 2024 року вона переїхала разом із дітьми проживати окремо, за погодженням між сторонами діти періодично проводили вихідні з батьком. Жодних спорів щодо визначення місця проживання дітей між нею та [PERSON] не було до того часу, доки вона не подала позовну заяву про стягнення аліментів. Діти після розлучення постійно проживають з нею. Вона піклується про дітей, приймає участь в їх навчанні у навчальному закладі та гуртках, відвідує за потреби медичні заклади. Після подання батьком дітей позовної заяви про визначення місця проживання дочки з ним, вона була змушена подати зустрічний позов для визначення місця проживання неповнолітніх дітей з матір`ю. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2025 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач-відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги первісного позову підтримав, зустрічний позов заперечив частково, не заперечував проти визначення місця проживання сина [PERSON] з матір`ю, не визнав вимогу про визначення місця проживання дочки - [PERSON] з матір`ю, та просить визначити місце проживання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] з батьком - [PERSON] . Відповідачка-позивачка - [PERSON] та її представник адвокат Андрієнко І.В. в судовому засіданні первісний позов не визнали, позовні вимоги зустрічного позову підтримали, просять визначити місце проживання неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з матір`ю - [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Органу опіки та піклування Рівненської міської ради Самолюк І.Р. в судовому засіданні підтримала висновок Органу опіки та піклування № 08-01-1332/25 від 06 серпня 2025 року, в якому комісією прийнято рішення про доцільність визначення місця проживання [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] . Судом, в присутності класного керівника [PERSON] - [PERSON] була вислухана дочка сторін по справі [PERSON] , допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , а також допитано позивача-відповідача як свідка. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм сімейні правовідносини, які регулюються нормами Цивільного та Сімейного кодексів України. Судом встановлено, що сторони перебували з 11 серпня 2012 року у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2024 року у справі № 569/11906/24 шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матір`ю, як просив позивач в позовній заяві (копія позовної заяви наявна в матеріалах справи). Позивач-відповідач є працівником Рівненської обласної прокуратури, що встановлено на підставі листа Рівненської обласної прокуратури від 16 червня 2025 року, проживає та зареєстрований у квартирі, яка належить його матері. Відповідачка-позивачка працює менеджером (управителем) із збуту на ТОВ «Кі-Про», згідно наказу про прийняття на роботу від 31 березня 2025 року, проживає та зареєстрована у квартирі своїх батьків. Відповідно до довідки про склад зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 25 січня 2025 року діти сторін зареєстровані за місцем реєстрації батька. Листом ОСББ «Ювілейне» від 14 січня 2025 року встановлено фактичне місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матір`ю [PERSON] . Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 11 квітня 2025 року дочка сторін [PERSON] з 11 квітня 2025 року зареєстрована за місцем реєстрації матері. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 11 квітня 2025 року син сторін [PERSON] з 11 квітня 2025 року зареєстрований за місцем реєстрації матері. Відповідачкою-позивачкою було долучено до зустрічної позовної заяви копію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року у справі № 569/698/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Згідно пояснень сторін щодо справи про стягнення аліментів були встановлені наступні обставини, які визнаються обома сторонами, а саме: позов про стягнення аліментів було подано [PERSON] у січні 2025 року, до подання позову до суду [PERSON] щомісячно сплачував аліменти на дітей, між сторонами відбувся конфлікт в грудні 2024 року, в тому числі щодо коштів на утримання дітей. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 травня 2025 року було вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2025 року до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] було подано апеляційну скаргу, постановою Рівненського апеляційного суду від 07 жовтня 2025 року рішення суду першої інстанції було скасовано, позов [PERSON] задоволено частково, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 січня 2025 року до досягнення дітьми повноліття. З психолого-педагогічної характеристики від 17 травня 2025 року, виданої Рівненським ліцеєм «Гармонія», визначено, що учениця 6-А класу [PERSON] проживає разом з мамою, братом, бабусею та дідусем. Мати цікавиться навчанням дитини та йде на контакт з вчителями та класним керівником. Батько зв`язку з навчальним закладом та класним керівником не має. Листом Рівненської школи театрального мистецтва від 14 квітня 2025 року підтверджується, що [PERSON] є ученицею даного закладу з 2020 навчального року. Мати [PERSON] приділяє значну увагу розвитку та вихованню доньки, регулярно спілкується з викладачами, підтримує дитину, долучаючись до поїздок на фестивалі, відвідуючи концерти та беручи участь у заходах школи. Характеристикою, виданою тренером з плавання від 10 квітня 2025 року, встановлено, що [PERSON] відвідує групові заняття з плавання з 2019 року. На заняття приводила мати, на даний час дитина добирається самостійно. Мати приділяє увагу розвитку дитини постійно підтримує зв`язок з тренером, цікавиться прогресом дитини, дисципліною, повідомляє про присутність та відсутність на заняттях. Згідно характеристики Рівненського ліцею «Гармонія» [PERSON] є учнем 3 класу. Мати цікавиться досягненнями сина, систематично відвідує батьківські збори, своєчасно оплачує додаткові освітні послуги, бере активну участь у житті класу та ліцею. Тато рідше буває на зборах, але також цікавиться успіхами дитини. Характеристикою, виданою громадською організацією «Школа мистецтва танцю «Едельвейс» від 14 квітня 2025 року, визначається, що [PERSON] відвідував заняття з танців з осені 2020 року до січня 2025 року включно. Мати приділяє належну увагу вихованню та розвитку сина. Упродовж навчання регулярно цікавилась прогресом дитини, підтримувала зв`язок із тренером, брала активну участь у вирішенні організаційних питань, приводила на заняття, репетиції, концерти. Листом, виданим Футбольною академією «Олімп» від 22 квітня 2025 року, [PERSON] відвідує заняття з футболу. Мати своєчасно оплачує гурток, приводить сина на заняття, цікавиться його результатами та дисципліною, повідомляє про відсутність, також цікавиться у тренера, що саме потрібно для кращого прогресу [PERSON] у футболі. Згідно листа КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Ювілейний» Рівненської міської ради від 13 травня 2025 року діти [PERSON] та [PERSON] перебувають під наглядом лікарів даного закладу. На прийом до лікаря дітей приводить мама [PERSON] . Мама присутня при проведенні дітям щеплень, постійно отримує консультації від лікаря, дотримується всіх рекомендацій. На підставі висновку Органу опіки та піклування № 08-01-1332/25 від 06 серпня 2025 року встановлено, що батько дітей [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , у двокімнатній квартирі з усіма комунальними вигодами. За місцем його проживання створені належні умови для дитини: наявна окрема кімната, в якій є дивани, комп`ютерний стіл для занять, телевізор. Створені умови для проживання, виховання і розвитку дітей. Помешкання належить матері [PERSON] . Мати [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . В цій квартирі мешкають батьки [PERSON] . Квартира трикімнатна з усіма комунальними вигодами. [PERSON] займає окрему кімнату, яка облаштована до її вікових потреб. [PERSON] проживає в кімнаті з мамою, має все необхідне для проживання, виховання та розвитку. Малолітня [PERSON] розповіла працівнику Органу опіки та піклування, що хоче жити з татом, бо від нього дівчинці ближче ходити до школи. Також її улюблена гра «майнкрафт» знаходиться у тата на приставці, вони грають її разом у вільний час. [PERSON] пояснив, що хоче жити з мамою. Йому з мамою приємніше та комфортніше. У хлопчика за нинішним місцем проживання багато друзів. За результатами розгляду матеріалів справи та заслухавши пояснення сторін, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] та [PERSON] з матір`ю [PERSON] . При опитуванні в судовому засіданні дочки [PERSON] вона підтвердила свою думку, зазначену у висновку органу опіки та піклування від 06 серпня 2025 року. У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. У статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави - учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави - учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції. У рішенні ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. У рішенні ЄСПЛ «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року зазначено, що під час визначення найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Аналіз релевантної практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахувати найкращі інтереси дитини, встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Нормами статті 19 СК України встановлено, що під час розгляду спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Крім того, суд наголошує, що дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана під час вирішення між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо під час вирішення питань, які безпосередньо її стосуються. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу. Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю. Закріплення вказаними вище міжнародними документами та актами внутрішнього законодавства України право дитини бути почутою передбачає, що думка дитини повинна враховуватися під час вирішення питань, які її безпосередньо стосуються. Разом із тим згода дитини на проживання з одним із батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не відповідає та не захищає права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. У постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року в справі № 727/3856/18 наголошено, що згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 20 вересня 2021 року в справі № 350/1696/19 (провадження № 61-19589св20). Верховний Суд зазначає, що: - якщо це можливо, суди не повинні допускати розлучення братів і сестер (пункт 65 постанови Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 569/22963/21 (провадження № 61-12563св22)); - хоча суд не позбавлений можливості визначити роздільне місце проживання братів і сестер з обома батьками, однак головне в цьому - не порушити для дитини відчуття стабільності та спокою і врахувати якнайкращі її інтереси (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2024 року в справі № 361/1872/21 (провадження № 61-18120св23)); - під час визначенні роздільного місця проживання дітей, з урахуванням конкретних обставин справи, окрім емоційного зв`язку між братами/сестрами необхідно звернути увагу на деякі аспекти: чи не завдасть братам/сестрам істотної психологічної травми подальше роздільне проживання, а отже, чи може це вплинути на погіршення їх психічного та психологічного стану; різниця у віці між дітьми, чи мала місце опіка старшої дитини над молодшим братом/сестрою; чи є відчуття дітьми однієї сім`ї на час вирішення спору. Має значення також проживання в одному чи різних населених пунктах, відстань між ними, чи унеможливить віддаленість місця проживання дітей спілкування між собою; тривалість проживання кожного з дітей з батьком або матір`ю на час вирішення спору; чи не проявляв один з батьків байдужості до виховання тієї дитини, яка проживала окремо тощо (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 листопада 2024 року в справі № 127/9377/21 (провадження № 61-9677св24)). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Сторони проживають в одному місті (м. Рівне), кожен в квартирі своїх батьків. Житлово-побутові умови кожної сторони є належними для проживання та розвитку дітей. Кожна із сторін має місце роботи та постійний дохід. Після припинення сторонами спільного проживання склався певний порядок життєвого укладу їх та їх дітей: діти проживають разом із матір`ю, батько забирає дітей на вихідні, відсутні відомості щодо перешкоджання матері у спілкуванні дітей з батьком. Враховуючи наявні докази у справі вбачається, що мати приділяє більшу увагу навчанню дітей у навчальному закладі та гуртках, піклується про їх здоров`я. Також суд враховує, що позивач-відповідач [PERSON] не надав доказів на підтвердження того, що проживання дочки [PERSON] з матір`ю суперечитиме найкращому забезпеченню інтересів дитини, суд не встановив обставин, які б давали підстави для висновку, що визначення місця проживання дочки з батьком матиме більш позитивний вплив на дитину, ніж залишення її проживати разом із матір`ю та молодшим братом. Крім того, позивач-відповідач [PERSON] не довів обставин, за наявності яких визначення місця проживання дочки [PERSON] з ним та роз`єднання сестри з братом матиме більш позитивний вплив на обох дітей. Суд прийняв до уваги ставлення кожного з батьків до дітей, а також те, що житлово-побутові умови для проживання і їх розвитку, які створені кожним із батьків, є належними, відсутні будь-які обставини, які б давали підстави для висновку про негативний вплив матері на дітей, вчинення нею будь-яких дій, які суперечили б інтересам дітей чи порушили їх право на спілкування з батьком, враховує вік дітей, маленьку різницю у їх віці, яка становить лише три роки, а також те, що діти завжди проживали разом, і не проживали окремо один від одного. Крім того, суд звертає увагу на те, що думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини, так як думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через свій вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на неї. За таких обставин, у контексті першочергового врахування інтересів дітей, які переважають над інтересами батьків, врахувавши вік дітей, стать [PERSON] , психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, суд вважає за необхідне задовольнити зустрічні позовні вимоги та визначити місце проживання дітей разом з матір`ю, а первісні позовні вимоги залишити без задоволення. Визначення місця проживання дітей з матір`ю не позбавляє батька можливості спілкуватися з дітьми та брати активну участь у їх вихованні. Інші наявні в матеріалах справи докази висновків суду не спростовують. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved