Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] , [INFO] перебувати в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] ; заборонити [PERSON] , [INFO] наближатися до [PERSON] на відстань у 200 метрів, а також до частих місць відвідування потерпілою особою; заборонити [PERSON] , [INFO] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. У обґрунтування своєї заяви заявник зазначає, що з 13 вересня 2018 року вона та [PERSON] перебували офіційно в шлюбі. У шлюбі в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . З 2020 року наше сімейне життя не ладиться і постійно погіршується. Починаючи з літа 2022 року, шлюбні відносини фактично припинено. 14.07.2022 року з вищевикладених підстав, шлюб розірвано. Стосунки заявниці та [PERSON] погіршилися. [PERSON] не приходив додому, а коли приходив систематично чинив сварки. Безпідставно ображає [PERSON] , висловлюється нецензурною лайкою в її бік, кричав при дитині, погрожував, навіював почуття провини, невпевненості чим принижував мене та мою честь та гідність. Кривдник не має права застосовувати фізичну силу заламувати їй руки, висловлюватись на її адресу-таким чином, бо це є фізичним та психологічним насиллям. Такі протиправні дії кривдника , образи, порівняння, знецінюють заявника як особу, матір та як жінку. Гідність є одним з ключових понять конституції України (ст. З, 21, 28, 41, 68, 105). В ній, зокрема, визнано гідність однією з «найвищих соціальних цінностей» в Україні (ст. 3), задекларовано, що «усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах» (ст. 21) та що «кожен має право на повагу до його гідності» (ст. 28). Так 21.09.2025 року кривдник знову спричинив сварку, почав вчиняти умисні дії фізичного та психологічного характеру щодо [PERSON] , вдарив, ображав нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана шкода її фізичному та психологічному здоров`ю, про що вона повідомила правоохоронні органи. За результатом вищезазначеного звернення (повідомлення) до поліції працівниками було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 608020 від 23.09.2025 року, у якому викладено обставини вчинення адміністративного правопорушення кривдником за ч.1 статті 173 -2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильство за ознакою статті, невиконання заборонного припису або не повідомлення про місце свого тимчасового перебування), за наступних обставин: 21.09.2025 року о 20 год. 00 хв. за місцем проживання заявниці, кривдник спричинив сварку, ображав її нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою. Працівниками поліції було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 609021 від 23.09.2025 року, матеріали адміністративної справи було направлено до Новоодеського районного суду Миколаївської області для розгляду. Згідно постанови від 17.11.2025 року у справі №482/2153/25, н/п 3/482/876/2025 про адміністративне правопорушення, гр. [PERSON] визнано виним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП стосовно потерпілої [PERSON] . Кривдник вчинив домашнє насильство, а саме умисні дії фізичного та психологічного характеру, що полягали в висловлюванні в сторону потерпілої нецензурною лайкою та погрозах фізичної розправи. Втім [PERSON] все рівно не залишає заявницю у спокої та продовжує чинити протиправні дії, вона не має змоги спокійно навіть ходити по вулицях міста. Працівники поліції кожного разу проводять із кривдником профілактичні бесіди, а також попереджають не лише про адміністративну, а й кримінальну відповідальність, проте, кривдник ігнорує та не сприймає ніякі зауваження. Згідно відомостей, що наявні на офіційному сайті Судова влада України протягом 2020-2025 р. гр. [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності Новоодеським районним судом Миколаївської області не одноразово. Так, ще 30.03.2020 р. кривдник вчинив сварку, погрожував, обзивав [PERSON] нецензурними словами, почав залякувати, хапати, штовхати її, бити при дитині. Внаслідок чого в потерпілої на тілі залишилися синці. [PERSON] знову була вимушена звернутись до правоохоронних органів. За фактом її звернення до поліції 30.03.2020 - внесені відомості до журналу ЄО, з виїздом на місце пригоди складено протокол про адміністративне правопорушення серії АП18 № 569772 від 30.03.2020 року. Систематично, дії кривдника змушують [PERSON] викликати поліцію, щоб захистити свою дитину та своє життя, працівники поліції кожного разу проводять із кривдником профілактичні бесіди, а також попереджають не лише про адміністративну а й кримінальну відповідальність. [PERSON] вказує, що вона не в змозі захистити себе від його образливого ставлення. Систематично, дії кривдника змушують мене викликати поліцію та переховувати з дитиною від гр.. [PERSON] , щоб захистити своє життя. Виходячи із вищевикладеного, вона є особою, яка систематично зазнає домашнього насильства (психологічного та фізичного). Єдиним можливим захистом своїх прав, вона вбачає звернення до суду, для видачі обмежувального судового припису, бо будь-які дії працівників поліції кривдник ігнорує. Щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення психологічного та фізичного домашнього насильства щодо неї до кривдника потрібно застосувати обмежувальний припис. Посилаючись на вищевикладене заявниця просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] застосувавши вищевказані обмеження. У судове засідання заявник та заінтересована особа не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до положень ст.350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного: У судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] з 13.09.2018 року перебували у шлюбі, який рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області №482/423/22 від 14.07.2022 року розірвано. Від шлюбу вони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Як видно із досліджених судом постанов у справах про адміністративні правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП, [PERSON] неодноразово притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо [PERSON] . Зокрема: 16 квітня 2020 року постановою №482/531/20 (вчинено 30.03.2020 року), штраф, 23 квітня 2020 року постановою №482/520/20 (об`єднане провадження, вчинено домашнє насильство 16.03.2020 року та 06.04.2020 року), штраф; 17 листопада 2025 року постановою №482/2153/25 від 17.11.2025 року (вчинено 21.09.2025 року ) штраф. 23.09.2025 року працівниками поліції було видано [PERSON] терміновий заборонний припис, щодо постраждалої [PERSON] . Крім того 31.07.2023 року постановою судді Новоодеського районного суду Миколаївської обалсті №482/1353/23 було закрито провадження про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, однак як вбачається із мотивувальної частини постанови такого висновку суддя дійшов через недоліки доказової бази зібраної працівниками поліції. Так у матеріалах справи були відсутні докази окрім заяви і пояснень потерпілої. Як видно із довідки Обласного центру соціально-психологічної допомоги Миколаївської ОДА №12 від 09.10.2025 року [PERSON] та її дитина [PERSON] , [INFO] , перебувають в цілодобовому стаціонарі відділення «Притулок для осіб, які постраждали від домашнього насильства та насильства за ознакою статі» з 23.09.2025 року. Згідно ст. 25 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення. Терміновий заборонний припис може містити такі заходи: 1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; 2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; 3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення. Працівники уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України можуть у встановленому законом порядку застосовувати поліцейські заходи примусу для виселення з житлового приміщення кривдника, якщо терміновий заборонний припис передбачає зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, а кривдник відмовляється добровільно його залишити. Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків. Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб. Терміновий заборонний припис вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику. Дія термінового заборонного припису припиняється у разі застосування до кривдника судом адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні. Кривдник, стосовно якого винесено терміновий заборонний припис, згідно з яким він повинен залишити місце спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, зобов`язаний повідомити про місце свого тимчасового перебування уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем вчинення домашнього насильства. Особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України. Обґрунтованість термінового заборонного припису винесеного працівниками поліції 16.05.2023 року, підтверджується постановою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області №482/2153/25 від 17.11.2025 року якою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, застосовано до нього адміністративне стягнення, яка набрала законної сили. [PERSON] не вживалося дій щодо оскарження зазначеного заборонного припису, постанов суддів. З наведеного видно, що [PERSON] раніше вчиняв щодо [PERSON] домашнє насильство та продовжує його вчиняти, примирення між сторонами не відбулося. Суд вважає, що вжиті заявницею розумні заходи для її захисту, а саме звернення до правоохоронних органів не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства. Відповідно до ст.350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису. Відповідно до приписів ст.350-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків", на строк від одного до шести місяців. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання (ст.350-6 ЦПК України). Як наголошує п. 3, 6, 7, 8 ч. 1, ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Статтею 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Встановивши фактичні обставини справи, в сукупності з дослідженими належними та допустимим доказами, які наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку про доведеність факту домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Беручи до уваги ризики повторного вчинення [PERSON] домашнього насильства стосовно [PERSON] , які є достатньо обґрунтованими дослідженими в судовому засіданні доказами, суд приходить до переконання, що заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису слід задовольнити, видавши стосовно [PERSON] обмежувальний припис строком шість місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав з покладенням на нього наступних обов`язків: заборонити [PERSON] , [INFO] перебувати в місці проживання (перебування) з [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] , [INFO] наближатися до [PERSON] на відстань у 100 метрів; заборонити [PERSON] , [INFO] вести листування, телефонні переговори із [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вирішуючи питання судових витрат по справі, суд враховує положення ст.350-5 ч.3 ЦПК України і вважає необхідним судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Outcome: partial