Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник позивача ТОВ "ФК"Фінтраст Капітал" звернувся до суду із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 102307,51 гривень та понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.07.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Договір № 4778762 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно умов Договору № 4778762 від 01.07.2024 та додаткового договору від 07.07.2024 до нього сторони погодили, що Товариство надає Клієнту кредит на загальну суму 21000,00 грн. строком на 350 днів, тобто з 01.07.2024 по 15.06.2025, із сплатою стандартної процентної ставки в розмірі 1,5% в день або зниженої процентної ставки в розмірі 1,425% в день, які Клієнт повинен сплачувати кожних 25 днів, а також Клієнт зобов`язується повернути кредит та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Зазначають, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за Договором № 4778762 від 01.07.2024виконало та кредитні кошти були зараховані на платіжну картку № [NUMBER] , що належить [PERSON] . Натомість, відповідач здійснив лише часткову оплату по кредиту, а саме 28719,54 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 28719,53 грн. 31.03.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 31/03/2025, на підставі якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Враховуючи, що [PERSON] не виконав умови договору у нього наявна заборгованість в розмірі 112807,51 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 20999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 57367,52 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 76 календарних днів 23940,00 грн., штрафні санкції 10500 грн. Враховуючи норми чинного законодавства, позивач вважає такими, що не підлягають стягненню з відповідача штрафні санкції за Договором в розмірі 10500,00 грн., а тому просить стягнути заборгованість в сумі 102307,51 грн.. В порядку ч.ч.10, 11 ст. 625 ЦК позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач [PERSON] подав відзив в якому зазначив, що позовні вимоги ТОВ "ФК" Фінтраст Капітал" не підлягають задоволенню, оскільки він, як військовослужбовець, що перебуває на службі з 17 грудня 2022 року, звільнений від сплати відсотків на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Не заперечує укладення та виконання ТОВ «Лінеура Україна» кредитного договору, право вимоги по якому перейшло до позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», однак з врахуванням внесених ним коштів на погашення кредиту у розмірі 28719,53 грн., вважає, що не має заборгованість за кредитним договром № 4778762 від 01.07.2024 року. Також зазначив, що оскільки у відповідача відсутні правові підстави для стягнення з нього процентів та інших штафних санкцій за користування кредитом, то відсутні і підстави застосування положень ст. 625 ЦК України, яка є особливою мірою відповідальності боржника в порядку ч.ч. 10,11 ст. 625 ЦК України, а тому стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволенню не підлягають. На підтвердження того, що він належить до категорії осіб, які мають пільги, встановлені частиною 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідач надав копії: військовий квиток серія [NUMBER] , довідка ВЧ [NUMBER] 30.04.2024р.; довідка ВЧ [NUMBER] від 14.08.2025р., довідка ВЧ [NUMBER] від 21.04.2025р., довідкою ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу. 29.01.2026 року засобами електронного зв`язку (система «Електронний суд») від представника позивача, адвоката Столітнього М.М. надійшла відповідь на відзив , в якій зазначено, що укладені між сторонами Кредитні договори відповідають вимогам чинного законодавства України щодо укладення електронного кредитного договору, сторонами узгоджено усі істотні умови таких договорів, на виконання яких відповідачу за допомогою платіжних провайдерів перераховано кредитні кошти на його банківську карту. Наголошує, що проценти за користування кредитними коштами нараховувалися в межах строку кредитування відповідно до умов кредитних договорів із врахуванням здійснених [PERSON] часткових погашень кредиту. Зауважує, що відповідач, будучи повідомленим про відступлення права вимоги за Кредитними договорами, не інформував ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» про перебування на військовій службі та не надав підтверджуючих документів. Відтак, вважає, що нарахування [PERSON] процентів за користування кредитними коштами здійснювалося відповідно до вимог чинного законодавства та Кредитних договорів, а тому просить позов задоволити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 01.07.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4778762 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «67651». На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: Відповідно до п. 1.2. тип кредиту кредит, сума кредиту складає 18900 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 350 днів: з 01.07.2024 року по 15.06.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 18900 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. Відповідно до умов договору передбачених а.1.2.1, 1.3 , 07.07.2024 іж ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено додатковий договір до договору № 4778762 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 01.07.2024 року. Договір відповідач підписав за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «37089».Сума кредиту за додатковим договором 2100 грн. зарахована відповідачу на платіжну карту [NUMBER] . Враховуючи внесені зміни до Договору, які оформлені Додатковим договором, з урахуванням зміненої суми кредиту за Договором (п.п.1.2-1.3. Додаткового договору) сума кредиту на дату укладення Додаткового договору, склала 21000 грн. Пунктом 1.4.1. Договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,5 % в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 Договору. У період з 01.07.2024 по 31.03.2025 Відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора в розмірі 28719,54 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 28719,53 грн 31.03.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу № 31/03/2025, на підставі якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за плату відступило, а ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до Відповідача. До Позивача відповідно до укладеного Договору факторингу від 31.03.2025 року №31/03/2025 року перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Договором № 4778762 від 01.07.2024 року загальна сума заборгованості склала 88867,51 грн., з якої заборгованість з тіла кредиту 20999,99 грн., заборгованості за процентами 57367,52 грн., штрафні санкції 10500 грн. Відповідно до п.1.1. Договору факторингу № 31/03/2025 від 31.03.2025 року: За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов?язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Станом на дату укладання Договору факторингу від 31.03.2025 року №31/03/2025, строк дії Договору № 4778762 від 01.07.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 01.04.2025 року по 15.06.2025 року (76 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 23940,00 грн. (20999,99 грн * 1,5% = 315 грн*76 календарних дні = 23940,00 грн.). Після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до Позивача, відповідач не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ані на рахунки ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», ані на рахунки первісного кредитора. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором № 4778762 від 01.07.2024 року року загальною сумою 112807,51 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 20999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 57367,52 грн., нарахованих процентів ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» за 76 календарних днів 23940,00 грн., штрафні санкції 10500 грн. Враховуючи норми чинного законодавства, позивач вважає такими, що не підлягають стягненню з відповідача штрафні санкції за Договором в розмірі 10500,00 грн., а тому просить стягнути заборгованість в сумі 102307,51 грн.. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч.ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Так, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. У ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи вищенаведене, приходжу до висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму і є таким, що укладений у письмовому вигляді. Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Отже, якщо форма договору електронна, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Згідно з ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Дана позиція висловлена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду ВС від 12.01.2021р. по справі № 524/5556/19 (провадження №61-16243 св 20). Як вбачається з матеріалів справи, а саме Договорів № 4778762 від 01.07.2024 та додатковий Договір від 07.07.2024 відповідач вказав своє ім`я, ідентифікаційний номер, номер мобільного телефону, номер карткового рахунку, електронну адресу, місце проживання та реєстрації, а також смс з кодом, що свідчить про використання одноразового ідентифікатора при здійсненні підпису стороною кредитного договору, зокрема, підпису [PERSON] .. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Порушенням зобов`язання згідно ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч.ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та сплати процентів. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За приписами ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. У ч. 1 ст. 1082 ЦК України вказано, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Окрім того, згідно з ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). У ст. 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Здійснивши перевірку розрахунків заборгованості, судом встановлено, що такий не суперечить умовам Кредитного договору та Правил, які прийняв відповідач. Однак, за приписами частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Згідно з пунктом 12 частини першоїстатті 1 Закону України «Про оборону України`особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. В абзаці п`ятому статті 1 вищевказаного Закону визначено, що особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Таким чином, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. У постанові Верховного Суду від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. При цьому, пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постановах: від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15, від 14.05.2021 у справі № 502/1438/18, від 24.02.2022 у справі № 591/4698/20, від 12.05.2022 у справі № 336/512/18, від 18.01.2023 у справі № 642/548/21. Застосування приписів пункту 15статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей`обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. В Україні особливий період розпочався 18.03.2014 і триває до теперішнього дня. Починаючи з 24.02.2022, відповідно доУказу Президента України № 64/2022, в Україні введено воєнний стан. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4778762 від 01.07.2024 первісним кредитором ТОВ "Лінеура України" нараховано відсотки в сумі 57367,52 грн.. Також, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з у період з 01.04.2025 року по 15.06.2025 року (76 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 23940,00 грн. [PERSON] належить до категорії осіб, які мають пільги, встановлені частиною 15 статті 14 Закону України «Про військовий і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що підтверджується військовим квитком серія [NUMBER] , довідкою ВЧ [NUMBER] 30.04.2024р.; довідкою ВЧ [NUMBER] від 14.08.2025р., довідкою ВЧ [NUMBER] від 21.04.2025р., довідкою ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу. Таким чином, з аналізу змісту вказаних вище норм законодавства та наявних у справі доказів вбачається, що відповідач, як військовослужбовець, який проходить службу з 04.12.2022 року по теперішній час, та брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з моменту мобілізації звільнений від виконання перед своїм кредитором зобов`язань, у тому числі і по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, нарахування яких мало місце після початку його служби. Відтак нарахування відсотків за користування кредитними коштами охоплюється періодом призову відповідача на військову службу. Враховуючи наведене, позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» в частині стягнення із відповідача заборгованості за відсотками , задоволенню не підлягають. Також, судом встановлено та не заперечується позивачем, що у період з 01.07.2024 по 31.03.2025 Відповідачем здійснено оплати на рахунок Первісного кредитора в розмірі 28719,54 грн., а саме : 26.07.2024 -7969,53грн., 02.10.2024- 10500 грн, 09.10.2024- 50 грн., 24.10.2024 -5000 грн., 30.11.2024- 5200 грн.) , які поизивачем були спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 28719,53 грн. При цьому загальний розмір отриманих за Договором № 4778762 від 01.07.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту склав 21000,00 грн.. Таким чином, враховуючи, що нарахування відсотків визнані судом безпідставними, зобов`язання з повернення коштів за Договором № 4778762 від 01.07.2024 [PERSON] виконано в повному обсязі, а тому суд приходить до висновку , що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних та судових витрат також не підлягає задоволенню. У зв`язку із відмовою у задоволенні позову відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed