Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

12.12.2025 [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачем 04.10.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №270. Позовні вимоги мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалося. За час проживання разом склалися обставини, що виключають можливість спільного проживання, втрачено почуття любові та сформувалися різні погляди на життя. З серпня 2024 року по теперішній час у зв`язку з евакуацією з адреси проживання, що знаходилось у місці проведення бойових дій з боку Російської Федерації (м. Мирноград Донецької області), сторони проживають окремо у м. Запоріжжі. Позивач вважає, що примирення з відповідачем та збереження сім`ї неможливо на підставі непримиримих непорозумінь, що відбулись внаслідок поодинокого життя одне від одного. Під час перебування у шлюбі у сторін народилася донька, [PERSON] , [INFO] . Спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, яке належить сторонам на праві сумісної власності, відсутній. Позивач вважає, що подальше спільне життя з відповідачем неможливе та буде суперечить їх інтересам, у зв`язку із викладеними вище обставинами. Просить суд не надавати строк для примирення. Ухвалою суду від 15.12.2025 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] надав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволені. Відповідач [PERSON] надала до суду заяву, в якій позов визнає та повідомила, що після розірвання шлюбу бажає залишити їй прізвище « [PERSON] ». Просить суд залишити з нею її доньку [PERSON] , [INFO] . До позивача неяких претензій не має. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.10.2014 між сторонами укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №270, виданим повторно. Згідно позовної заяви, шлюбні відносини сторін вже тривалий час фактично припинені, сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Позивач вважає, що надання строку на примирення є недоцільним, просить шлюб розірвати. Відповідач проти позовних вимог про розірвання шлюбу не заперечує, погоджується на розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції Донецької області Запорізького міського управління юстиції. Між сторонами немає спорів щодо розподілу майна, відповідач просить залишити доньку проживати з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997). Так, відповідно до ст. 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст. 5 Протоколу № 7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення сторін про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим. Суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах СК України. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на те, що відповідач у своїй заяві визнала позов та не заперечувала проти розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, приймаючи до уваги, що шлюб це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч. 2 ст. 110 СК України, суд вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення позову. В своїй заяві відповідач [PERSON] , просить суд залишити проживати з нею її доньку [PERSON] . Щодо клопотання відповідача про визначення місця проживання доньки разом із нею, суд зауважує, що такі вимоги не можуть бути розглянуті в межах поточного провадження, оскільки [PERSON] має статус відповідача, а не позивача, вона не наділена правом заявляти самостійні позовні вимоги у такий спосіб. У разі спору щодо місця проживання дитини його може бути вирішено шляхом подання окремої позовної заяви у порядку цивільного судочинства. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивач не просив суд здійснити розподіл судових витрат, а тому дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved