Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

29.09.2025 представник заявника звернулась до суду із заявою, у якій просить суд встановити факт, що вулиця, вказана у договорі дарування, який зареєстрований в реєстрі за №17293 від 17.09.1992 як «Гризубова» і [ADDRESS] є однією і тією ж вулицею. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.09.2025 матеріали справи передані на розгляд судді Сидоренко А.П. В обґрунтування заявлених вимог представник заявника зазначає, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями, розташованого у [ADDRESS] . 30.11.2022 рішенням Сумської міської ради вулицю Гризодубова у м. Суми перейменовано на вулицю Гете. Під час перевірки документів було виявлено, що у договорі дарування житлового будинку від 17.09.1992, зареєстрованому в реєстрі за №1-7293 державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори Поладич Г.Г. допущено технічну помилку з зазначенні об`єкта нерухомості, а саме замість правильної назви вулиці «вулиця Гризодубова» вказано «вулиця Гризубова». В зв`язку з неможливістю усунути вказану суперечність у позасудовому порядку заявник змушений звернутись до суду. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 05.11.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку окремого провадження. 19.11.2025 від представника Сумської міської ради надійшов відзив на заяву за вх. №45236, в якому представник просить суд ухвалити законне та обґрунтоване рішення та розглядати справу за відсутності представника заінтересованої особи. Згідно розпорядження № 607 від 25.12.2025 керівника апарату Зарічного районного суду м. Суми Шевченко А.М. у зв`язку з призначенням [PERSON] суддею Сумського апеляційного суду здійснено повторний автоматизований розподіл вищезазначеної справи, яка згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 передана для розгляду судді Зері Ю.О. Представник заявника та заявник у судове засідання не прибули, згідно поданої заяви від 29.01.2026 представник заявника просила задовольнити заявлені вимоги, судове засідання просила проводити без участі сторони заявника. Враховуючи неприбуття у судове засідання учасників справи суд не здійснював фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів відповідно до положень статті 247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності оспорюваних прав. Положеннями статті 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом, зокрема у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга вказаної статті). Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними господарськими та побутовими будівлями, розташованого у [ADDRESS] . 30.11.2022 рішенням Сумської міської ради вулицю Гризодубова у м. Суми перейменовано на вулицю Гете. Згідно договору дарування житлового будинку від 17.09.1992, зареєстрованому в реєстрі за №1-7293 державним нотаріусом Першої Сумської державної нотаріальної контори Поладич Г.Г. допущено технічну помилку з зазначенні адреси розташування об`єкта нерухомості, а саме замість правильної назви вулиці «вулиця Гризодубова» вказано «вулиця Гризубова». Правильність зазначення назви [ADDRESS] підтверджується Технічним паспортом на житловий будинок номер [ADDRESS] від 14.11.1991; будинковою книгою для реєстрації громадян, що проживають в будинку номер [ADDRESS] ; Державним актом на право приватної власності на землю, що виданий громадянину України [PERSON] 29.12.2002 за адресою: будинок номер [ADDRESS] . З метою підтвердження права власності на вищевказаний будинок з надвірними господарськими та побутовими будівлями заявник звертався усно до Сумської міської державної нотаріальної контори з заявою про виправлення помилки в назві вулиці, однак йому було відмовлено, оскільки нотаріус Поладич Г.Г. не працює в Сумській міській державній нотаріальній канторі, а чинним законодавством не передбачено виправлення помилки іншим нотаріусом, та з приводу даного питання слід звернутися до судового органу. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявнику необхідно для підтвердження належності йому об`єкта нерухомості. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Аналізуючи наявні у справі докази, суд доходить висновку, що обставини, викладені у заяві, підтверджуються, а тому вважає за можливе встановити факт, що вулиця, вказана у договорі дарування, який зареєстрований в реєстрі за №17293 від 17.09.1992 як «Гризубова» і [ADDRESS] є однією і тією ж вулицею, оскільки іншим способом усунути виявлену розбіжність назві не є можливим.

Outcome: approved