Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

07 липня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОФІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 107 601,67 гривень та суму сплаченого судового збору. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косициній В.В. Ухвалою суду від 14 липня 2025 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надано 15-ти денний термін з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Заочним рішенням суду від 29 серпня 2025 року позовну заяву задоволено, стягнуто з [PERSON] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ», заборгованість кредитним договором від 20.09.2019 року №R01.00301.005722668 у розмірі 107 601,67 гривень, суму сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 гривень. 26 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника [PERSON] адвоката Севастьянова Олексія Сергійовича про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року у справі №522/15054/25, у якій заявник просить суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року у справі №522/15054/25 та призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 02 жовтня 2025 року заяву прийнято до розгляду. Засідання по справі призначено на 06 жовтня 2025 року. У судове засідання, призначене на 06 жовтня 2025 року учасники справи не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року заяву представника [PERSON] адвоката Севастьянова Олексія Сергійовича про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року у справі №522/15054/25 задоволено частково. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29 серпня 2025 року у справі №522/15054/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПРОФІТ КАПІТАЛ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 13 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшли заперечення представника [PERSON] адвоката Савестьянова Олексія Сергійовича проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, у якій заявник просив призначити справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 21 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання відмовлено. 24 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 11 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшло клопотання представника відповідача адвоката Севастьянова Олексія Сергійовича про витребування доказів, у якій заявник просить витребувати: у АТ «ІДЕЯ БАНК» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - первинних бухгалтерських документів в рамках кредитного договору від 20.09.2019 року №R01.00301.005722668; - акту приймання-передачі документації від первісного кредитора до ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ»; у ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - докази направлення повідомлення про зміну кредитора (кредиторів) на адресу [PERSON] ; - акту приймання-передачі документації від ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» до ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ»; у ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - докази направлення повідомлення про зміну кредитора (кредиторів) на адресу [PERSON] ; - акту приймання-передачі документації від ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» до ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ»; Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено. До суду повторно надійшло клопотання представника відповідача адвоката Севастьянова Олексія Сергійовича про витребування доказів, у якому заявник просить суд витребувати: у АТ «ІДЕЯ БАНК» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - первинних бухгалтерських документів в рамках кредитного договору від 20.09.2019 року №R01.00301.005722668; - акту приймання-передачі документації від первісного кредитора до ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ»; - докази направлення повідомлення про зміну кредитора на адресу [PERSON] ; у ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - докази направлення повідомлення про зміну кредитора (кредиторів) на адресу [PERSON] ; - акту приймання-передачі документації від ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» до ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ»; у ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - докази направлення повідомлення про зміну кредитора (кредиторів) на адресу [PERSON] ; - акту приймання-передачі документації від ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» до ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ». Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року у задоволенні вказаного клопотання відмовлено. 09 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси втретє надійшло клопотання представника відповідача адвоката Севастьянова Олексія Сергійовича про витребування доказів, у якому заявник просить суд витребувати: у АТ «ІДЕЯ БАНК» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - первинних бухгалтерських документів в рамках кредитного договору від 20.09.2019 року №R01.00301.005722668; - акту приймання-передачі документації від первісного кредитора до ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ»; - докази направлення повідомлення про зміну кредитора на адресу [PERSON] ; у ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - докази направлення повідомлення про зміну кредитора (кредиторів) на адресу [PERSON] ; - акту приймання-передачі документації від ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» до ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ»; у ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» належним чином засвідчені копії документів, а саме: - докази направлення повідомлення про зміну кредитора (кредиторів) на адресу [PERSON] ; - акту приймання-передачі документації від ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» до ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ». Ухвалою суду від 28 січня 2025 року у задоволенні клопотання відмовлено. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. 20 вересня 2019 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір №R01.00301.005722668, за яким банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 51 609,27 гривень на строк 48 місяців, із застосуванням процентної ставки у розмірі 35,11% річних від залишкової суми кредиту (а.с.5). У постанові КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18 зазначено, що виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості. Згідно постанови КЦС ВС від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18, банківська виписка з особового рахунку клієнта банку може слугувати документом, який підтверджує проведення банком касових операцій, за умови зазначення в ній інформації про проведення банком таких операцій, сум і дат операцій та заповнення обов`язкових реквізитів. У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те що в матеріалах справи відсутні первинні документи на підтвердження виконання зобов`язання, а довідка-розрахунок не є належним та допустимим доказом у справі. З цим не можна погодитися з огляду на наступне. Окрім довідки-розрахунку, до матеріалів справи долучено виписку по картковому рахунку [PERSON] за період з 20.09.2019 року по 19.12.2023 року. Зі змісту виписки по рахунку вбачається, що АТ «ІДЕЯ БАНК» зобов`язання за кредитним договором від 20.09.2019 року №R01.00301.005722668 виконало, перерахувавши на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 51 609,27 гривень. 19 грудня 2023 року між АТ «ІДЕЯ БАНК» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» було укладено договір факторингу №19/12-2023, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором, та за яким було відступлене право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 20.09.2019 року №R01.00301.005722668, що підтверджується копією Друкованого реєстру боржників №3. Згідно п.5.1. Договору, права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників та договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно» за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п.4.1. договору. Договір та друкований реєстр боржників було підписано сторонами 19 грудня 2023 року. Відповідно п.4.1. Договору, фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 11 576 112,00 гривень. ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» виконало зобов`язання за договором, перерахувавши на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» грошову суму у розмірі 11 576 112,00 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції від 20.12.2023 року №45. За таких умов, ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» у повній мірі набуло право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 20.09.2019 року №R01.00301.005722668. 22 грудня 2023 року між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» було укладено договір факторингу №22/12-2023, за яким клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором, та за яким було відступлене право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 20.09.2019 року №R01.00301.005722668, що підтверджується копією Друкованого реєстру боржників №3. Згідно п.5.1. Договору, права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників та договору за допомогою сервісу електронного документообігу «Вчасно» за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених п.4.1. договору. Договір та друкований реєстр боржників було підписано сторонами 22 грудня 2023 року. Відповідно п.4.1. Договору, фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 11 861 032,61 гривень. ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» виконало зобов`язання за договором, перерахувавши на користь ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» грошову суму у розмірі 11 861 032,61 гривень, що підтверджується копією платіжної інструкції від 26.12.2023 року №376. Умовами зазначених договорів не було визначено, що для відступлення права вимоги необхідно здійснити підписання акту прийому-передачі реєстру боржників. Основними умовами, у зв`язку із виконанням яких фактор стає новим кредитором по відношенні до боржників є підписання договору та реєстру боржників, а також сплата фінансування. Оскільки, факт підписання реєстру боржників та договору, а також факт сплати суми фінансування підтверджується належними та допустимими доказами, ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ» у повній мірі набуло право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 20.09.2019 року №R01.00301.005722668. Щодо посилання на відсутність в матеріалах справи доказів повідомлення про відступлення права вимоги, то згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора (Постанова КЦС ВС від 26.09.2019 у справі № 243/5506/16-ц). У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). Ч.2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки Відповідач своєчасно не повернув Кредитору грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Внаслідок викладеного, станом на день звернення до суду у відповідача виникла заборгованість. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 20.09.2019 року №R01.00301.005722668, становить 107 601,67 гривень та складається з: - основна сума боргу 48 039,57 гривень; - відсотки 59 562,10 гривень. У відзиві на позовну заяву відповідачка зазначає про те, що в період укладання кредитного договору вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. Дійсно, на момент укладання договору відповідачка перебувала у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч.3 ст. 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Презумпція спільних інтересів передбачає, що вчинки будь-якого з подружжя здійснюються у спільних, а не у власних інтересах. Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередню участь в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником) за наявності двох умов: - договір укладено другим з подружжя в інтересах сім`ї; - майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч.1 ст.68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Так, положення ст. 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Тобто, судова практика чітко виділила два критерії, які повинні буди застосовані для того, аби визначення того, чи є ті чи інші майнові об`єктом спільною власністю. Зі змісту п.1.1. Кредитного договору вбачається, що банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби) у розмірі 51 609,27 гривень. Згідно п.1.2. Договору, позичальник укладанням цього договору доручає банку, а банк за дорученням позичальника налає кредит у день підписання даного договору шляхом переказу грошової суми у розмірі 51 609,27 гривень з позичкового рахунку позичальника на рахунок № [NUMBER] в АТ «ІДЕЯ БАНК», призначення платежу: «погашення кредитної заборгованості, договір від 05.07.2017 року №Z06.181.73971. Будь-яких інших доказів на підтвердження того, що вказаний договір було укладено в інтересах сім`ї або ж майно, одержане за договором було використано в інтересах сім`ї надано не було. Суд також звертає увагу на те, що солідарна відповідальність - це у зобов`язальному праві відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Тому, не залучення в якості відповідача іншого члена подружжя не є підставою для відмови у задоволенні позову кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. При цьому, у разі, якщо [PERSON] вважає, що грошові кошти за кредитним договором були витрачені в інтересах сім`ї, то вона не позбавлена звернутися до суду із позовом до іншого члена подружжя з метою відшкодування грошових коштів, які були сплачені нею в якості виконання зобов`язання за таким кредитним договором. У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що матеріали справи не містять детального розрахунку заборгованості, а нарахування відсотків за користування кредитом було здійснено поза межами строку кредитування. Проте, відповідачем на підтвердження вказаної обставини не було подано детального контррозрахунку, у якому було б визначено, у чому саме полягає невідповідність розрахунку умовам кредитного договору. В той же час, суд не погоджується із наданим позивачем розрахунком з наступних підстав. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У постанові КЦС ВС від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, Верховний Суд висловив наступну позицію щодо стягнення непропорційно великої суми відсотків. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial