Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Колоннейд Україна" (далі - ПАТ «СК «Колоннейд Україна»), [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в межах страхової суми. Мотивуючи вимоги представник позивачки вказав, що 05.06.2025 о 10:00 в м.Первомайську по вул.Нацвардійська, 41А водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «TOYOTA PROACE», реєстраційний номер [NUMBER] , перед початком обгону не переконався, що водій [PERSON] , яка керувала транспортним засобом марки «AUDI Q7», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухалась попереду по тій самій смузі, подала сигнал про намір повороту ліворуч, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, здійснив зіткнення з вказаним транспортним засобом. Внаслідок ДТП тілесних ушкоджень нікому не завдавано, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. [PERSON] визнаний винуватим у вчинені ДТП. Цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки «TOYOTA PROACE», реєстраційний номер [NUMBER] , застрахована ПАТ «СК «Колоннейд Україна», яке відшкодувало позивачці в рахунок завданої майнової шкоди 82016,64грн. Однак у вересні 2025 позивачка відновила пошкоджений автомобіль, сплативши за ремонт за запчастини 145500грн, отже представник позивачки просив суд стягнути з ПАТ «СК «Колоннейд Україна» різницю завданої майнової шкоди в сумі 63483,36грн (145500грн-82016,64грн). Також він просив стягнути з відповідачів [PERSON] та ПАТ «СК «Колоннейд Україна» на користь позивачки завдану їй моральну шкоду з кожного по 10000грн, а також стягнути понесені нею судові витрати. Ухвалою від 04.11.2025 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначені строки для подачі заяв по суті. Ухвалою від 19.11.2025 розгляд справи відкладений, витребуваний з ПАТ «СК «Колоннейд Україна» поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу «TOYOTA PROACE», державний номерний знак [NUMBER] . 27.11.2025 до суду від представник відповідача Манжоса Д.В. надійшов відзив на позов, в якому він вказав, що автомобіль, яким керував відповідач [PERSON] перебуває у власності АТ "Креді Агріколь Банк", а сам [PERSON] перебуває у трудових відносинах з ТОВ «Укравіт сайенс парк», отже він не є належним відповідачем у справі. 02.12.2025 представник відповідача ПАТ "Страхова компанія "Колоннейд Україна" надала відзив на позовну заяву, в якій вказав, що обов`язок по відшкодуванню завданої майнової шкоди виконаний товариством у повному обсязі. Представник відповідача у відзиві просив розглянути справу без його участі. Ухвалою від 08.12.2025 відкладений розгляд справи та залучені Акціонерне товариство "Креді Агріколь Банк" та Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАВІТ САЙЕНС ПАРК» до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. 12.12.2025 від Акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" надійшли пояснення у справі, в яких представник товариства повідомив, що автомобіль марки «TOYOTA PROACE», реєстраційний номер [NUMBER] , переданий банком на підставі Договору фінансового лізингу №FL33752928-0324-36HS-T360 від 20.03.2024 ТОВ «Укравіт сайенс парк», просив розглянути справу без його участі. 15.12.2025 від Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАВІТ САЙЕНС ПАРК» надійшли пояснення у справі, в який товариство просить відмовити у задоволенні позову через недоведеність, справу розглянути без представника. 23.12.2025 до суду надійшла відповідь на відзиви від представника позивача, в якому він наполягав на задоволенні позову за обставин, викладених у позовній заяві, просив розглянути справу без його участі та участі позивачки. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаних вище осіб за наявними в ній доказами. Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша, друга статті 264 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч. 1ст. 51 ЦПК України). Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч. 2 ст. 51 ЦПК України). У цій справі відповідачами повинні виступати особи, якій мають обов`язок відшкодувати шкоду, завдану позивачеві. Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23.06.2025, яка набрала законної сили, [PERSON] визнаний винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зокрема в тому, що 05.06.2025 о 10:00 в м.Первомайську по вул.Нацвардійська, 41А водій [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «TOYOTA PROACE», реєстраційний номер [NUMBER] , перед початком обгону не переконався, що водій [PERSON] , яка керувала транспортним засобом марки «AUDI Q7», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухалась попереду по тій самій смузі, подала сигнал про намір повороту ліворуч, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, здійснив зіткнення з вказаним транспортним засобом. Внаслідок ДТП тілесних ушкоджень нікому не завдавано, транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Власником автомобіля марки AUDI Q7, реєстраційний номер [NUMBER] , є Володіна В.В. Автомобіль марки TOYOTA реєстраційний номер [NUMBER] , належить на праві власності АТ «Креді Агріколь Банк» та був переданий банком ТОВ «Укравіт сайенс парк» на підставі Договору фінансового лізингу №FL33752928-0324-36HS-T360 від 20.03.2024, відповідно до п. 1.3. якого сторони узгодили, що в момент підписання Акту приймання-передачі до Лізингоодержувача переходять наступні права та ризики: право володіння та користування, відповідальність за збереження, ризик пошкодження, знищення, втрати, конфіскації Об`єкта лізингу, а також цивільно-правова відповідальність перед третіми особами (у розумінні чинного законодавства), пов`язана з володінням та користуванням Об`єктом лізингу. Відповідач обіймає посаду менеджера із збуту Миколаївського представництва комерційного департаменту ТОВ «Укравіт сайенс парк» та за ним наказом від 27.01.2025 №328 з 27.01.2025 для службового використання закріплений автомобіль марки TOYOTA реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до поліса №228206237 відповідальність власника автомобіля марки TOYOTA PROACE, реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрована ПрАТ «СК «Колоннейд Україна» на період з 04.04.2025 до 03.04.2026. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих осіб, на один страховий випадок складає 1250000грн. Відповідачка вчасно звернулась до страхової компанії і заявою про отримання страхової виплати. 10.06.2025 представником страхової компанії був оглянутий автомобіль позивачки, про що складений акт. 14.07.2025 спеціалістом страхової компанії проведений розрахунок матеріальної шкоди згідно із ремонтною калькуляцією №115-07-25, складений акт №5000035757 на суму 82016,64грн та 07.08.2025 на рахунок позивачки надійшло страхове відшкодування в сумі 82016,64грн. Відповідно до висновку за Звітом №36-25 від 05.10.2025, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля AUDI Q7, реєстраційний номер [NUMBER] , на дата ДТП 05.06.2025 становить 122 043,49грн (з урахуванням ПДВ в запчастинах). Висновок зроблений з урахуванням технічного огляду автомобіля, проведеного 19.06.2025 ФОП [PERSON] . В позовній заяві представник позивачки вказав, що у вересні 2025 відповідачка відновила пошкоджений автомобіль, придбавши запчастини на суму 81500грн та оплативши його ремонт в сумі 64000грн, отже позивачка витратила 145500грн. На підтвердження понесених витрат позивачкою надані рахунок на оплату від 27.08.2025 на суму 145500грн, видаткова накладна №215 від 16.09.2025 на запчастини на суму 81500грн, акт надання послуг з ремонту автомобіля на суму 64000грн, видані ТОВ «Сила-Інвест». Позивачка на електронну адресу відповідача ПАТ «СК «Колоннейд Україна» направила рахунок, але відповідач повідомив, що цей рахунок є завищеним, отже його не прийняли. Не погодившись із розміром страхової виплати, позивачка просила стягнути з відповідача ПАТ «СК «Колоннейд Україна» різницю між фактичною вартості ремонту в загальному розмірі та страховою виплатою в межах ліміту цивільно-правової відповідальності відповідача 63483,36грн (145500грн-82016,64грн). Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Частиною першою статті 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення здійснення виплати за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб під час використання наземних транспортних засобів в Україні регулює ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 4 вказаного Закону предметом договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених цим Законом. Об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку. Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Стаття 1192 ЦК України встановлює, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Поняття збитків визначене статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до ст. 14 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату в межах страхової суми відповідно до цього Закону. Розміри страхових сум за внутрішніми договорами страхування встановлюються за шкоду, заподіяну: 1) життю та здоров`ю потерпілих осіб, - у розмірі, еквівалентному не менше 1,3 мільйона євро на одну потерпілу фізичну особу, та у розмірі, еквівалентному не менше 6,45 мільйона євро на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих осіб; 2) майну потерпілих осіб, - у розмірі, еквівалентному не менше 1,3 мільйона євро на один страховий випадок незалежно від кількості потерпілих осіб. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до ч.1 ст. 26 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди майну потерпілої особи такій особі відшкодовуються матеріальні збитки, пов`язані з: 1) пошкодженням чи знищенням транспортного засобу потерпілої особи; 2) пошкодженням чи знищенням дороги, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; 3) пошкодженням чи знищенням іншого майна потерпілої особи, крім випадків, передбачених пунктом 6 частини першої статті 30 цього Закону; 4) проведенням робіт, необхідних для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 5) пошкодженням транспортного засобу внаслідок його використання для доправлення потерпілої особи до закладу охорони здоров`я, у тому числі забрудненням салону такого транспортного засобу; 6) доставкою (транспортуванням), зокрема з використанням спеціального автомобіля-евакуатора, пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи з місця дорожньо-транспортної пригоди, якщо такий транспортний засіб не може рухатися самостійно. Згідно із п.12 ч.1 ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова (регламентна) виплата не здійснюється за шкоду , зокрема, у частині втрати товарної вартості транспортного засобу, визначеної відповідно до законодавства. За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. При цьому особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати. Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 (провадження №61-26508св18) вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 363/218/16-ц, провадження № 61-9547св18, зазначено, що фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року, справа № 6-691цс15, зазначено, що суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача, який є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні. Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Аналіз вказаних норм законодавства дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження №61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження №61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19), від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19), від 15 жовтня 2020 року у справі №755/7666/19 (провадження № 61-10010св20), від 22 квітня 2021 року у справі №759/7787/18 (провадження №61-10773св20). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Зазначена позиція Верховного Суду про те, що різниця між фактичною вартістю ремонту та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, є сталою. Така позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19, на які посилався суд першої інстанції. Між тим, позивачем заявлено вимоги про стягнення різниці між витратами на відновлювальний ремонт його пошкодженого автомобіля та страховим відшкодуванням не до винної особи, а до неналежного відповідача ПАТ «СК «Колоннейд Україна». Таких вимог до винної особи, позивач не заявляв. Зазначене є підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» матеріальної шкодив розмірі 63483,26 грн. Також позивачкою заявлені позовні вимоги про стягнення з ПАТ «СК «Колоннейд Україна» та [PERSON] моральної шкоди з кожного по 10000грн, вказуючи, що така моральна шкода полягає у моральних стражданнях та її переживаннях, зумовлених пошкодженням належного їй рухомого майна (автомобіля), необхідністю використання такого майна до його повного відновлення (ремонту), необхідністю вжиття додаткових дій та заходів з метою відновлення порушеного права. Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦПК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі заподіяння внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди життю та здоров`ю потерпілої фізичної особи здійснюється страхова (регламентна) виплата у зв`язку з: 1) лікуванням потерпілої фізичної особи; 2) тимчасовою втратою працездатності потерпілою фізичною особою; 3) стійкою втратою чи зменшенням професійної або загальної працездатності потерпілої фізичної особи; 4) моральною шкодою, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 5) смертю потерпілої фізичної особи. Згідно зі статтею 24 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, здійснює потерпілій фізичній особі, яка зазнала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодування заподіяної їй моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у розмірі 10 відсотків страхової (регламентної) виплати у зв`язку з її лікуванням та/або втратою нею працездатності, розрахованої відповідно до статей 21-23 цього Закону. Отже потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну через фізичний біль та страждання, яких зазнала потерпіла фізична особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав. Враховуючи підстави, вказані у позовній заяві позивачкою на обґрунтування позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, в задоволенні такої позовної вимоги до відповідача ПАТ «СК «Колоннейд Україна» слід відмовити. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦПК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Шкода, завдана внаслідок ДТП, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Судом становлено, що [PERSON] на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Укравіт сайенс парк». Транспортний засіб, яким керував [PERSON] перебував у володінні саме ТОВ «Укравіт сайенс парк». ТОВ «Укравіт сайенс парк» за ініціативою суду було залучено до участі у справі третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Під час розгляду справи судом встановлено, що позовні вимоги, вказані позивачкою, безпосередньо впливають на права та інтереси ТОВ «Укравіт сайенс парк» та вказане товариство повинно брати участь у справі як відповідач. Проте позивачка та її представник не скористались правом на залучення товариства до участі у справі як співвідповідача. Враховуючи зазначені вище обставини та положення законодавства, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди з [PERSON] . Відмова у задоволенні позову заявленого до неналежного відповідача, не позбавляє позивача права заявити відповідний позов про відновлення свого права із залученням належного кола учасників справи.

Outcome: dismissed