Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона та Відповідач перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 червня 2014 року, та мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . На даний час сторони не спілкуються. На момент пред`явлення позову, між ними не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Позивач змушена сама утримувати та виховувати малолітню дитину. Зазначає, що стан здоров`я та матеріальне становище Відповідача дозволяє утримувати малолітню дитину, інших неповнолітніх дітей у Відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Тому Позивач просить суд стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач не з`явилася. Відповідач, у судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, також просить суд розглянути справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 13 ЦПК України, сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, судом встановлено, що сторони мають спільну дитину, сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). З позовної заяви вбачається, що Відповідач добровільно кошти на утримання дитини не дає. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. В статті 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом положень статей 1, 2 Закону України "Про прожитковий мінімум", статей 1, 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії", прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. Судом при визначенні розміру аліментів враховано обставини, зазначені у статті 182 СК України. У сукупності наведеного, судом визнається необхідним та достатнім стягнення з Відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а отже позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В даному випадку позов подано до суду 19 листопада 2025 року. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до статті 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів та в зв`язку із тим, що за даною категорією справи Позивач була звільнена від сплати судового збору, суд вважає необхідним стягнути з Відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: approved