Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

17 липня 2025 року до суду надійшла заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, у якій вона просила встановити факт постійного проживання з спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначила, що спадкодавець [PERSON] з 17 січня 2012 року перебував на обліку в міському центрі соціальної допомоги як бездомна особа та не мав постійного місця проживання. З 2014 року заявниця [PERSON] та [PERSON] стали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу за місцем проживання заявниці за адресою [ADDRESS] , у зв`язку з чим, 27 серпня 2014 року [PERSON] було знято з обліку в міському центрі соціальної допомоги як бездомну особу. У 2023 році [PERSON] та [PERSON] офіційно зареєстрували шлюб. [INFO] чоловік заявниці [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 5,9271 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Павлівської сільської ради Васильківського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] розпорядився своїм майном, склавши заповіт на користь [PERSON] , який посвідчено 31 жовтня 2023 року державним нотаріусом Третьої Дніпровської державної нотаріальної контори. 3 липня 2025 року заявниця звернулась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Проте, постановою державного нотаріуса Матвієнко В.Г. від 3 липня 2025 року, було видано постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, а саме видачі на ім`я заявниці свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилось після смерті чоловіка, у зв`язку з пропущенням нею строку для подачі заяви про прийняття спадщини, так як нею не надано доказів постійного проживання разом зі спадкодавцем станом на час відкриття спадщини. У зв`язку з цим, у заявниці виникла необхідність у встановленні факту постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, в судовому порядку. Тому, вона вимушена звернутись до суду з даною заявою. У судовому засіданні заявниця підтримала свою заяву, просила задовольнити її та встановити факт спільного постійного проживання. Представник заявниці у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, та просив задовольнити. Представник заінтересованої особи Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явився, проте 10 вересня 2025 року надав до суду письмові пояснення, в яких просив прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства та проводити розгляд справи без участі представника Дніпровської міської ради. Вислухавши заявницю, її представника, свідків, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що 10 жовтня 2023 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, актовий запис № 548, серія [NUMBER] , виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі південного міжрегіонального управління. 31 жовтня 2023 року [PERSON] було складено заповіт, зареєстрованим в реєстрі за № 2-590, в якому зазначено наступне, що на випадок смерті усе належне майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, що належатимуть [PERSON] , в тому числі належну земельну ділянку кадастровий номер 1220787700-01-019-0067, що знаходиться на території Павлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, заповідаються [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 9 жовтня 2024 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління, актовий запис № 2934. Як вбачається з копії спадкової справи № 193/2025, 16 квітня 2025 року, [PERSON] звернулась до третьої Дніпровської нотаріальної контори із заявою за № 478, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 3 липня 2025 року, [PERSON] звернулась з повторною заявою № 723. 3 липня 2025 року державним нотаріусом Другої дніпровської державної нотаріальної контори виконуючої обов`язки державного нотаріуса Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Матвієнко В.Г., було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії, у зв`язку з пропущенням строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Оскільки заявниця вважає, що вона фактично прийняла спадщину, та не пропустила строк, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час його смерті, вона звернулася до суду з заявою. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] був взятий на облік до відділення щодо надання послуг бездомним громадянам та особам з низьким рівнем доходів при Міському центрі соціальної допомоги. Данні відомості підтверджуються посвідченням про взяття на облік № 72, на ім`я [PERSON] , [INFO] , виданий міським центром соціальної допомоги 17 січня 2012 року. Крім того, відповідно до листа Міського центру соціальної допомоги від 9 липня 2025 року № 218, [PERSON] , дійсно перебував на обліку, як бездомна особа з 17 січня 2012 року по 27 серпня 2014 року. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як подружжя за адресою [ADDRESS] , з 2014 року. Також, згідно з відповіддю Департаменту охорони здоров`я населення Дніпровської міської ради комунального некомерційного підприємства «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги № 7» від 07.07.2025 року № 568, медична допомога [PERSON] надавалась на підставі укладеної декларації з лікарем КНП «ДЦПМСД № 7» ДМР, яка, у зв`язку зі смертю останнього, на даний час анульована. В медичній документації, що зберіглась, вказані дві адреси: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] проживала разом із чоловіком [PERSON] , з 2014 року по день його смерті, за адресою [ADDRESS] . Від встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на момент смерті, залежить реалізація заявниці своїх спадкових прав за законом. В даному випадку, визначені ч. 3 ст. 1268 ЦК України обставини, підтверджуються належними та допустимими доказами, які вказують на те, що заявниця проживала на день смерті разом з [PERSON] . Враховуючи наведене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] проживала разом зі спадкодовецем [PERSON] , на час відкриття спадщини, а тому заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved