Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

До Онуфріївського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] , інтереси яких представляє адвокат Болгар Олена Ігорівна до [PERSON] про визначення часток у праві спільної сумісної власності, та прохає визнати за [PERSON] , [INFO] , [NUMBER] право власності на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] право власності на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] [INFO] право власності на 1/3 частку квартири за адресою: [ADDRESS] та припинити право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог представник позивачів адвокат Болгар О.І. зазначила, що відповідно до договору купівлі продажу квартири від 23.11.2001 року, посвідчений державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори Оніщенко А.А., квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності нам: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Даним договором купівлі продажу встановлено, що двокімнатна квартира, розташована на першому поверсі одноповерхового цегляного житлового будинку жилою площею 16,2 кв. м.. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, який сформовано 29 липня 2025 року, 05 травня 2011 року у зв`язку з реєстрацією актового запису про шлюб, [PERSON] змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». 19.04.2011 року вона розлучилась із [PERSON] , що підтверджується також вказаним вище витягом. 09 серпня 2019 року, [PERSON] , зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, видана 09.07.2025 року № 434662104 приватним нотаріусом Малолітком П.І., відомості щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , відсутні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. [PERSON] та [PERSON] на даний час мають намір розпорядитися нерухомим майном, яке належить їм на праві спільної сумісної власності: квартири за адресою: [ADDRESS] , шляхом укладення договору купівлі продажу. З цією метою, 11.07.2025 року (що підтверджується описом вкладення у цінний лист) звернулись до третього співвласника: [PERSON] за останньою відомою адресою реєстрації її місця проживання: [ADDRESS] із пропозицією наступного змісту: 1.Пропонуємо Вам: [PERSON] , [INFO] , з`явитися до приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малолітка Павла Івановича за адресою: [ADDRESS] , для укладення договору купівлі - продажу квартири за адресою: [ADDRESS] (надання вами письмової згоди та нотаріального посвідчення її для вчинення даного правочину). 2. Щодо уточнення дати та часу укладення даного договору купівлі продажу, зателефонуйте за номерами телефону: [NUMBER] [PERSON] , [NUMBER] [PERSON] . Натомість, відповідач не відповіла на їхнє звернення в жодному з можливих форматів. У зв`язку із невизначеністю розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру вони не можуть реалізувати свого права розпоряджатись своїми частками. Оскільки згідно із правовстановлюючими документами на майно частки кожного із співвласників є рівними, кожен учасник спільної сумісної власності має право вимагати виділення ідеальних часток. Згідно копії довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 09.07.2025 року оціночна вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 698 151, 16 грн.. За таких обставин позивачі, в інтересах яких діє адвокат Болгар О.І. звернулись до суду для захисту своїх законних прав та інтересів. Ухвалою судді Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 12.09.2025 року позовна заява залишена без руху з наданням часу для усунення зазначених недоліків. 22.09.2025 року представником позивачів адвокатом Болгар О.І. на виконання вимог ухвали про залишення позову без руху, надано висновок експерта №86-25 за результатами проведення оціночно-будівельного дослідження квартири [ADDRESS] , позовну заяву, в якій зазначено ціну позову 297683,00 грн., сума судового збору становить 2381,46 грн. Прохає врахувати, що під час первинного подання позовної заяви до суду [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 5641,20 грн., тому прохає суд взяти до уваги дану сплачену суму судового збору. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26.09.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26.12.2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] адвокат Болгар О.І. в судове засідання не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Завчасно надала до канцелярії суду клопотання та прохає суд розглянути справу без участі позивачів та представника позивачів. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток за останнім відомим місцем проживанням та через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. Причини неявки суду не повідомила. Відзив на позовну заяву відповідачем не подано. Будь - яких заяв та клопотань відповідачем до суду не направлено. В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надала, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПКУкраїни передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У відповідності до ст.280 ЦПК України та враховуючи, що позивачі не мають наміру вирішити спір з відповідачем шляхом мирного врегулювання, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила, що згідно договору купівлі продажу [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від імені якої діяла [PERSON] купили у [PERSON] квартиру. У технічному паспорті та [PERSON] довідці помилково вказано власником [PERSON] , яка діяла в інтересах неповнолітньої. Відтак суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши показання свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд встановив наступне. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 23.11.2001 року, посвідчений державним нотаріусом Онуфріївської державної нотаріальної контори Оніщенко А.А., квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності нам: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, який сформовано 29 липня 2025 року, 05 травня 2011 року у зв`язку з реєстрацією актового запису про шлюб, [PERSON] змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». 09 серпня 2019 року, [PERSON] , зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , видане Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, видана 09.07.2025 року № 434662104 приватним нотаріусом Малолітком П.І., відомості щодо нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , відсутні. 11.07.2025 року позивачі звернулись до третього співвласника: [PERSON] за останньою відомою адресою реєстрації її місця проживання: [ADDRESS] із пропозицією з`явитися до приватного нотаріуса Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Малолітка Павла Івановича за адресою: [ADDRESS] , для укладення договору купівлі - продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідь на звернення позивачі не отримали. Архівною довідкою №10 від 02.02.2026 року встановлено, що право власності на квартиру [ADDRESS] , за архівними даними СКМБТІ зареєстровано за гр.. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Онуфріївською державною нотаріальною конторою 23.11.2001 року №2447. Відтак на підставі вище досліджених правовстановлюючих документів судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками квартири [ADDRESS] , а відповідачу в спірній квартирі належить 1/3 частки. Відповідно до технічного паспорта на квартиру за адресою: квартира [ADDRESS] спірна квартира має наступні характеристики: загальна площа 26,5 кв.м, житловою площею 19,1 кв.м, кількість кімнат - 2. Спір між сторонами виник з приводу реалізації сторонами права спільної часткової власності щодо об`єкта нерухомого майна: квартири [ADDRESS] та наміром позивачів припинити право відповідача на частку в спільному майні. Згідно з ч. 4, 5 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Зміст ст. 316-319 ЦК України полягає в тому, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Підстави припинення права власності передбачені ст. 346 ЦК України. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 358 ЦК України,право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Тобто, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Згідно із ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власності двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними; розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.1, ч.2 ст.369 ЦК). У частинах 1, 2ст. 369 ЦК Українипередбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. За положеннями ст.361 ЦК України, розпорядження часткою у праві спільної часткової власності співвласником може здійснюватися самостійно. Отже, для здійснення права розпорядження часткою, в тому числі і для передачі права власності, необхідно, щоб частка в праві спільної власності була визначена. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і статті 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Докази наявності між сторонами (співвласниками спірної квартири) будь-якої домовленості щодо розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру у справі відсутні, а тому частки кожного співвласника у праві спільної власності на спірну квартиру є рівними та становлять 1/3 частки для кожного. Враховуючи, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток не було, беручи до уваги презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на квартиру є рівною і становить по 1/3 частці кожному. При цьому в судовому засіданні не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників спірної квартири. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню й відповідно право спільної сумісної власності на спірну квартиру підлягає припиненню із визначенням часток кожного із співвласників відповідно у розмірах по 1/3 частки. На підставі наведеного та

Outcome: approved