Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача Заступник керівника Чернігівської окружної прокуратури Михайло Шиленко звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області до [PERSON] , [PERSON] про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації та скасування державної реєстрації права оренди. Позовна заява мотивована невідчуженням громадянином республіки білорусь [PERSON] протягом встановленого законом річного строку земельних ділянок сільськогосподарського призначення з кадастровими номерами 7424483000:06:003:0041, площею 0,5901 га, 7424483000:06:003:0049, площею 1,8429 га, 7424483000:06:003:0036, площею 1,6269 га, 7424483000:08:002:0039, площею 2,8048 га, 7424483000:06:005:0034, площею 4,3487 га, 7424483000:06:003:0149, площею 0,1881 га, 7424483000:06:001:0144, площею 0,4001 га, 7424483000:06:001:0145, площею 0,6001 га. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 17.04.2025 задоволено заяву заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури Михайла Шиленка про забезпечення позову та накладено арешт на вказані земельні ділянки в порядку статті 153 ЦПК України. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 07.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 28.05.2025. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28.05.2025 відкладено підготовче засідання до 18.06.2025 у зв`язку з неявкою відповідача. 18.06.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 15.07.2025 відкладено підготовче засідання до 28.08.2025 у зв`язку з неявкою відповідача. 28.08.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10.10.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.11.2025. 19.11.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Відповідачі у судове засідання не з`явилися. Повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, в тому числі, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Виходячи з наведеного, з урахуванням положень частини 4 статті 223, статей 280, 281 ЦПК України, судом 23.01.2026 постановлена ухвала про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.2008 під № 579 [PERSON] (громадянин республіки білорусь, посвідка на постійне проживання серія та номер: [NUMBER] , видана 17.06.2016, орган, що видав 7401, паспорт громадянина республіки білорусь [NUMBER] , виданий Центральним РАУС м. Гомеля) набув право власності на земельну частку (пай), в цілому площею 6,1 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства ім. Попудренка. Також, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.02.2009 під № 305 [PERSON] набув право власності на земельну частку (пай), в цілому площею 6,1 та без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського підприємства ім. Попудренка. В подальшому рішенням сесії Задерїївської сільської ради від 17.02.2022 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам» [PERSON] затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Ріпкинської селищної ради (за межами населених пунктів ради) із земель сільськогосподарського призначення за рахунок земель колишніх КСП та передано у власність земельні ділянки з кадастровими номерами 7424483000:06:003:0041, площею 0,5901 га, 7424483000:06:003:0049, площею 1,8429 га, 7424483000:06:003:0036, площею 1,6269 га, 7424483000:08:002:0039, площею 2,8048 га, 7424483000:06:005:0034, площею 4,3487 га, 7424483000:06:003:0149, площею 0,1881 га, 7424483000:06:001:0144, площею 0,4001 га, 7424483000:06:001:0145, площею 0,6001 га. На підставі вказаного рішення [PERSON] зареєстрував у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами 7424483000:06:003:0041 (номер запису про право власності 47239457 від 29.06.2022, індексний номер рішення про державну реєстрацію 64074571 від 05.07.2022), 7424483000:06:003:0049 (номер запису про право власності 47239591 від 29.06.2022, індексний номер рішення про державну реєстрацію 64074789 від 05.07.2022), 7424483000:06:003:0036 (номер запису про право власності 47241001 від 29.06.2022, індексний номер рішення про державну реєстрацію 64076450 від 05.07.2022), 7424483000:08:002:0039 (номер запису про право власності 47240902 від 29.06.2022, індексний номер рішення про державну реєстрацію 64076319 від 05.07.2022), 7424483000:06:005:0034 (номер запису про право власності 47240798 від 29.06.2022, індексний номер рішення про державну реєстрацію 64076069 від 05.07.2022), 7424483000:06:003:0149 (номер запису про право власності 47240567 від 29.06.2022, індексний номер рішення про державну реєстрацію 64075924 від 05.07.2022), 7424483000:06:001:0144 (номер запису про право власності 47240426 від 29.06.2022, індексний номер рішення про державну реєстрацію 64075648 від 05.07.2022), 7424483000:06:001:0145 (номер запису про право власності 47239777 від 29.06.2022, індексний номер рішення про державну реєстрацію 64075052 від 05.07.2022). Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельні ділянки з кадастровими номерами 7424483000:06:003:0041, 7424483000:06:003:0049, 7424483000:06:003:0036, 7424483000:06:005:0034, 7424483000:06:001:0144, 7424483000:06:001:0145, передані на підставі договорів оренди земельної ділянки від 27.06.2022 та 06.07.2022 в користування [PERSON] на 49 років. ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий статус та порядок використання, зокрема, земель сільськогосподарського призначення визначено Земельним кодексом України (далі - ЗК України). Відповідно до частин 1, 3 статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Використання власності на землю не може завдавати шкоди правам і свободам громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Згідно з частинами 1, 2 статті 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). Набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог цього Кодексу (частина 5 статті 22 Земельного кодексу України). Відповідно до частин 3, 4 статті 81 ЗКУкраїни іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до (частини другої цієї статті у разі прийняття спадщини). Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Поряд із цим, згідно з частинами 1, 2 статті 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов?язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Судом встановлено, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутих земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року. Відповідно до статті 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Правочином, пов?язаним з набуттям прав на земельну ділянку, є, зокрема договір найму (оренди) земельної ділянки. У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов?язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Майнові відносини, що виникають із договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства: ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно до частини першої статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про оренду землі» від 06.10.1998 № 161-XIV. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Об?єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності (стаття 3 Закону України «Про оренду землі»). Згідно з статтею 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов?язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов?язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Аналіз наведених норм Закону України «Про оренду землі», зокрема частини першої статті 4 Закону України «Про оренду землі», дає підстави для висновку, що орендодавцем земельної ділянки не можуть бути іноземці. [PERSON] є громадянином республіки білорусь, а відтак у нього відсутнє право на укладання договорів оренди землі сільськогосподарського призначення. Згідно з частинами першою, другою статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У статті 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов?язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред?явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, суд приходить до висновку, що договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами 7424483000:06:003:0041, 7424483000:06:003:0049, 7424483000:06:003:0036, 7424483000:06:005:0034, 7424483000:06:001:0144, 7424483000:06:001:0145, укладені між [PERSON] і [PERSON] , порушують публічний порядок, оскільки стосуються землі сільськогосподарського призначення як особливо цінної категорії, що є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону, власником спірних земельних ділянок є громадянин іноземної держави, якому вимогами закону заборонено передавати такі земельні ділянки в оренду. Відтак ці правочини є нікчемними. Внаслідок нікчемності зазначених правочинів у [PERSON] та [PERSON] не виникло відповідних суб?єктивних прав та обов?язків, пов?язаних з орендою земельних ділянок з кадастровими номерами 7424483000:06:003:0041, площею 0,5901 га, 7424483000:06:003:0049, площею 1,8429 га, 7424483000:06:003:0036, площею 1,6269 га, 7424483000:06:005:0034, площею 4,3487 гa, 7424483000:06:001:0145, площею 0,6001 га з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», крім тих наслідків, що пов?язані їх недійсністю. Відповідно до частини 3 статті 26 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення відповідні права чи обтяження припиняються. Відповідно до частимни 2 статті 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. У спорах про витребування майна суд встановлює обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому, закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», абзацу 1 пункту 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Для державної реєстрації права власності у разі витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подається відповідне рішення суду. Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно-значимого питання про повернення земельної ділянки з приватної власності та повернення її території для потреб держави. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. V. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (судовий збір складається зі збору за подання позовної заяви та збору за подання заяви про забезпечення позову). З урахуванням викладено,

Outcome: approved