Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з первісним позовом та згідно заяви про уточнення позовних вимог просила суд встановити факт родинних зав`язків [PERSON] з [PERSON] та визнати її членом сім`ї наймача. Визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] та визнати її наймачем зазначеної квартири. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 10.02.2012 року між департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та [PERSON] укладено безстроковий договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] . [PERSON] являвся її дядьком. [INFO] [PERSON] помер. Позивач зазначає, що з 2012 року зі згоди [PERSON] постійно проживала з ним, вела спільне господарство та беззаперечно є членом сім`ї наймача. Позивач є особою, що вселилась до спірного приміщення із дотриманням встановленого законом порядку, як член сім`ї наймача та набула рівного права користування спірним житловим приміщенням. Зазначає, що її дядько [PERSON] в квартирі був зареєстрований один, та вважає, що той факт, що вона за життя наймача не встигла зареєструватись за спірною адресою, даний факт не може бути підставою для відмови в позовних вимогах. Враховуючи неможливість отримати дозвіл наймача та членів його сім`ї для реєстрації позивача [PERSON] та наявність у останньої підстав для визнання за нею права користування спірним житловим приміщенням та визнання її наймачем, позивач [PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. Позивач Херсонська міська рада через свого представника звернулася до суду з зустрічним позовом та уточненою зустрічною позовною заявою до відповідача [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права розпорядження комунальним майном шляхом виселення з житлового приміщення в якому просилиусунути позивачу Херсонській міській раді перешкоди у здійсненні права розпорядження комунальним майном шляхом виселення [PERSON] із житлового приміщення квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Окрім того просив стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1600,00 грн. Представник позивача за зустрічним позовом мотивував свої позовні вимоги тим, що Рішенням Херсонської обласної ради народних депутатів від 20.03.1992 № 32 «Про розмежування комунального майна, переданого у власність області, між обласною власністю і власністю міст обласного підпорядкування та районів області», весь житловий фонд, розташований на території міста Херсона, окрім державного, передано до власності територіальної громади міста Херсона в особі Херсонської міської ради. Рішенням виконавчого комітету Херсонської міської ради від 02.04.2008 № 155 «Про передачу житлових будинків, які є власністю міської територіальної громади, на баланси комунальних підприємств», в тому числі будинок по [ADDRESS] передано на баланс комунального підприємства «Дніпровський». 10.02.2012 року між департаментом житлово-комунального господарства Херсонської міської ради та [PERSON] укладено безстроковий договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] . [PERSON] являвся дядьком відповідача за зустрічним позовом [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, та за своє життя не приватизував спірну квартиру. За час його життя у спірній квартирі ніхто окрім нього зареєстрований не був. Представник позивача зазначає, що Херсонська міська рада не може здійснювати свої права як власника, оскільки спірне житлове приміщення без будь-яких правових підстав займає відповідач [PERSON] . Зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 07.04.2015 року по справі № 666/940/15-ц позов [PERSON] (яка є донькою відповідача за зустрічним позовом [PERSON] ) задоволено та визнано за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] та визнано її наймачем даного житлового приміщення. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 27.01.2016 року рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 07.04.2015 року по справі № 666/940/15-ц в частині визнання за [PERSON] права користування житловим приміщенням а саме квартирою [ADDRESS] скасовано та відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.05.2016 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 27.01.2016 року залишено без змін. Позивач вважає, що [PERSON] займає спірну квартиру без будь-яких правових підстав та самоправно зайняла спірне приміщення на підставі чого просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області (суддя Хайдарова І.О.) від 11.05.2017 року, відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Херсонської міської ради, третя особа: Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем. Ухвалою від 12.06.2018 року (суддя Хайдарова І.О.) зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 28.02.2019 року відповідно до повторного протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа надійшла в провадження судді Єпішина Ю.М. Ухвалою від 19.03.2019 року (суддя Єпішин Ю.М.) справу прийнято до розгляду в порядку загального провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Представником відповідача за первісним позовом 13.06.2019 року надано відзив на первісну позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні первісного позову [PERSON] в повному обсязі. Ухвалою від 05.09.2019 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 року «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року. Після відновлення роботи суду, та проведення інвентаризації, розгляд справи продовжено. Позивач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, повторно не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Процесуальним правом надати відзив на зустрічний позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалася. Документів, що підтверджують поважність причин відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом Херсонської міської ради у судове не з`явився. Надав заяву згідно якої зустрічну позовну заяву просить задовольнити у повному обсязі, заперечень проти ухвалення заочного рішення не надійшло. Представник третьої особи за первісним позовом в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає первісний позов таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно з приписами ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Відповідно до норми ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. За вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що Рішенням Дніпровського районного суду м.Херсона від 07.04.2015 року у справі № 666/940/15-ц позов [PERSON] (яка є донькою відповідача за зустрічним позовом [PERSON] ) до Херсонської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права користування житловим приміщенням, визнання наймачем житлового приміщення задоволено та визнано за [PERSON] право користування квартирою [ADDRESS] та визнано її наймачем даного житлового приміщення. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 27.01.2016 року рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 07.04.2015 року по справі № 666/940/15-ц в частині визнання за [PERSON] права користування житловим приміщенням а саме квартирою [ADDRESS] скасовано та відмовлено [PERSON] у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.05.2016 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 27.01.2016 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду України від 12.07.2016 року у допуску до провадження Верховним Судом України за позовом [PERSON] до Херсонської міської ради, третя особа [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням, визнання наймачем жилого приміщення за заявою [PERSON] про перегляд рішення Апеляційного суду Херсонської області від 27.01.2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.05.2016 року відмовлено. Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 27.01.2016 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з тим, що нею не доведено, що спірна квартира була її постійним місцем проживання і що на таких умовах [PERSON] надав згоду на вселення її в квартиру. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.05.2016 року рішення апеляційного суду Херсонської області від 27.01.2016 року залишено без змін, оскільки апеляційним судом було правильно застосовано норми матеріального права та не порушено норми процесуального права. У зазначеній справі [PERSON] була третьою особою, з чого суд робить висновок, що остання вже залучалася до розгляду аналогічної справи як третя особа, що вказує на її попередні спроби реалізувати своє право на судовий захист, яке не призвело до позитивного результату через відмову суду у позові. Матеріали первісного позову [PERSON] до Херсонської міської ради, третя особа: Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем не містять доказів того, що [PERSON] надавав письмову згоду на вселення [PERSON] до спірної квартири, в ній вона також не зареєстрована. Твердження позивача за зустрічним позовом в заяві про уточнення позовних вимог від 27.01.2021 року про те, що вона [PERSON] починаючи з травня 2012 року зі згоди наймача постійно проживала з ним у спірній квартирі, вела спільне господарство не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки згідно довідки Новодмитрівської сільської ради № 854/02-37-1 від 23.08.2017 року, [PERSON] та її дочка [PERSON] фактично зареєстровані по [ADDRESS] , але на даний час не проживають: [PERSON] з серпня 2015 року. Таким чином, позивачем за первісним позовом [PERSON] не доведено, що спірна квартира була її постійним місцем проживання і що саме на таких умовах [PERSON] надавав згоду на вселення її в квартиру. На підставі викладеного, первісний позов [PERSON] до Херсонської міської ради, третя особа: Відділ реєстрації місця проживання фізичних осіб Херсонської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та визнання наймачем задоволенню не підлягає. Щодо вимог зустрічного позову, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, або уповноважена ним особа, має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом виселення, однак виселення є категорією житлового законодавства, а тому при розгляді справи предметом доказування є втрата житлового права або взагалі його відсутність. Згідно з ст. 398 ЦК України Право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Відповідно до ст.58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надала суду жодних доказів, які б підтверджували правомірність вселення у спірну кімнату. Враховуючи вищевказане, суд доходить висновку, що позивачем за зустрічним позовом у даній справі доведено факт неправомірності вселення відповідача [PERSON] у спірну квартиру, а відтак і факт відсутності у відповідача права користування таким майном. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Згідно з ч.3 ст. 116 ЖК Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Оскільки позивачем за зустрічним позовом доведено факт неправомірності вселення відповідача у спірну квартиру тоді як відповідачем за зустрічним позовом не надано суду жодних доказів які б спростовували дану обставину, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконання, що заявлені позивачем за зустрічним позовом Херсонською міською радою позовні вимоги є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, на користь позивача за зустрічним позовом з відповідача [PERSON] підлягають стягненню сплачені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1600,00 гривень. Повний текст рішення складено 12.02.2026 року.

Outcome: approved