Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

02 грудня 2025 року на адресу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 11 лютого 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №7315280, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 3000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором, з терміном повернення 26 лютого 2023 року - пільговий період, до 27 травня 2023 року - поточний період (дата остаточного погашення заборгованості). Вищевказаний кредитний договір було укладено в електронній формі. Відповідач підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а кредитні кошти були надані шляхом безготівкового переказу на її картковий рахунок. ТОВ «Мілоан» зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі та надало відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Відповідач зобов`язання щодо повернення коштів не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість в розмірі 11 314 грн 50 коп., з яких: 2580 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8164 грн 50 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 570 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за комісією. 29 травня 2023 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №97-МЛ, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Мілоан», в тому числі і до відповідача за кредитним договором від 11 лютого 2023 року №7315280. З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивач в письмовій формі звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості, однак заборгованість залишилася не погашеною, а тому просить стягнути її з відповідача у судовому порядку. Також, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 грудня 2025 року справу за вищевказаним позовом постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін (а.с. 11). 20.01.2026 представник відповідача звернувся до суду з відзивом на позовну заяву, у якому зазначив, що позовні вимоги визнаються частково, а саме - у межах фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту). У відзиві представник Фабро Є.А. підтвердив факт укладення 11 лютого 2023 року договору про споживчий кредит №7315280 та отримання кредитних коштів у сумі 3000,00 грн, при цьому зазначив, що відповідачем [PERSON] було здійснено часткове погашення заборгованості в розмірі 420,00 грн. Таким чином, відповідач визнає заборгованість за тілом кредиту у сумі 2580,00 грн та не заперечує проти її стягнення. Водночас відповідач та її представник заперечили проти задоволення позову в частині стягнення процентів, комісії та судових витрат. Зокрема, вимога про стягнення комісії за надання кредиту, на думку представника відповідача, є безпідставною, оскільки така умова договору суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та є нікчемною. Також Фабро Є.А. заперечував проти стягнення процентів за користування кредитом, посилаючись на їх надмірність та неспівмірність із сумою основного боргу, а також на дію воєнного стану, тяжкий стан здоров`я відповідачки та складне матеріальне становище, що, на його думку, унеможливлює стягнення заявлених позивачем сум у повному обсязі. Крім того, представник відповідача заперечував проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, вказавши на їх неспівмірність із ціною позову та майновим станом відповідача. У зв`язку з викладеним представник відповідача Фабро Є.А. просив суд відмовити у задоволенні позову в частині стягнення процентів, комісії та судових витрат, а позов задовольнити частково - лише в межах суми непогашеного тіла кредиту (а.с. 22-25). Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданому до суду клопотанні просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 20). Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Фабро Є.А. з`явилися в судове засідання та просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», посилаючись на підстави зазначені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення відповідача та її представника, дослідивши докази по справі кожний окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 лютого 2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №7315280, відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Пунктами 1.2.-1.4. вищевказаного кредитного договору передбачено, що сума кредиту становить 3000 грн. Кредит надається загальним строком на 105 днів. Термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом: 26 лютого 2023 року - пільговий період 15 днів, 27 травня 2023 року - поточний період складає 90 днів (дата остаточного погашення заборгованості). Укладення ТОВ «Мілоан» кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню ТОВ «Мілоан» ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п. 6.4 договору). Також відповідачем підписано в електронній формі додаток №1 - графік платежів за договором про споживчий кредит від 11 лютого 2023 року №7315280, додаток №2 - паспорт споживчого кредиту №7315280. Відповідно до довідки про ідентифікацію за підписом представника ТОВ «Мілоан», клієнт [PERSON] , з якою укладено договір від 11 лютого 2023 року №7315280, ідентифікована Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» за допомогою одноразового ідентифікатора «W91768», відправленого 11.02.2023 о 19:56:03 на номер телефону [NUMBER] . Відповідно до платіжного доручення від 11 лютого 2023 року №93394261, ТОВ «Мілоан» перерахувало на ім`я отримувача [PERSON] кредитні кошти згідно договору №7315280 в розмірі 3000 грн. Таким чином, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, а останній отримав грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитним договором, згідно якого сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Пунктом 3.2.6. вищезазначеного кредитного договору передбачено, що кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Згідно з договором відступлення прав вимоги від 29 травня 2023 року №97-МЛ, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №97-МЛ від 29 травня 2023 року, акту приймання-передачі реєстру боржників від 29 травня 2023 року, ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором від 11 лютого 2023 року №7315280, загальна сума заборгованості по якому становить 11 314 грн 50 коп. 04 листопада 2025 року ТОВ ФК «Кредит-Капітал» направило відповідачу претензію, в якій повідомило про відступлення прав вимоги, із зазначенням реквізитів для сплати заборгованості. Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі статтею 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. Стаття 11 вказаного Закону передбачає порядок укладення електронного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. За змістом статті 12 цього Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу грошові кошти в кредит у розмірі 3000,00 грн. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні, з урахуванням міжнародно-правових стандартів у цій сфері, визначені Законом України «Про споживче кредитування». Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. Таким чином, законодавець прямо передбачив можливість встановлення та стягнення комісії за надання споживчого кредиту як складової загальної вартості кредиту, за умови, що така комісія визначена умовами договору, є прозорою, зрозумілою для споживача та врахована при розрахунку загальних витрат за кредитом. Як вбачається з матеріалів справи та умов кредитного договору, комісія за надання кредиту була прямо передбачена договором, погоджена сторонами, доведена до відома позичальника до моменту укладення договору та включена до загальної вартості кредиту, що відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». При цьому комісія за надання кредиту пов`язана саме з діями кредитодавця, спрямованими на надання позичальнику грошових коштів, зокрема розглядом кредитної заявки, прийняттям рішення про надання кредиту, оформленням кредитних правовідносин та перерахуванням коштів позичальнику, що безпосередньо забезпечує отримання споживачем кредиту як фінансової послуги. На відміну від комісій за обслуговування кредитної заборгованості або управління кредитом, які за своєю правовою природою можуть стосуватися дій, що здійснюються кредитодавцем у власних інтересах, комісія за надання кредиту має безпосередній причинно-наслідковий зв`язок з фактом отримання позичальником кредитних коштів та не суперечить вимогам чинного законодавства. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що комісія за надання кредиту встановлена правомірно, відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та підлягає стягненню з [PERSON] , оскільки підстав для визнання такої комісії незаконною або такою, що не підлягає стягненню, судом не встановлено. Оцінюючи зазначені доводи, суд виходить із того, що відповідачем не подано доказів визнання умов кредитного договору недійсними або нікчемними в установленому законом порядку, а також доказів, які б свідчили про незаконність нарахування процентів у межах дії кредитного договору. Посилання відповідача на складний матеріальний стан та стан здоров`я, хоча й заслуговують на увагу, проте не є самостійною правовою підставою для звільнення від виконання грошових зобов`язань, що випливають із укладеного договору. Таким чином, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 11 314 грн 50 коп., з яких: 2580 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8164 грн 50 коп. - прострочена заборгованість за відсотками; 570 грн 00 коп. - прострочена заборгованість за комісією. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Позивач повідомив про наявність судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати зі сплати судового збору підтверджуються копією платіжної інструкції від 20 жовтня 2025 року №4847 на суму 2422,40 грн. (а.с. 9). Водночас відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено клопотання про звільнення її від сплати судового збору з огляду на наявність ІІІ групи інвалідності, пільг, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», а також скрутне матеріальне становище. У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Отже, за змістом статті 5 Закону України «Про судовий збір» пільг щодо сплати судового збору для інвалідів ІІІ групи, не встановлено. Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №160/15864/20 (провадження №11-177апп21) зазначено, що стаття 22 Закону України «Про захист прав споживачів» підтверджує можливість судового захисту прав споживачів, передбачених законодавством, і встановлює певні особливості судового захисту їх прав, однією з яких є звільнення споживачів від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. У регулюванні сплати судового збору положення зазначеної норми права є спеціальними щодо положень статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки остання загалом урегульовує питання звільнення різних суб`єктів звернення до суду від сплати судового збору за різні процесуальні дії (об`єкти сплати судового збору) в судах усіх інстанцій. А у постанові від 29 січня 2025 року у справі №359/7894/24 (провадження №61-16055 св 24) Верховний Суд дійшов висновку, що споживачі звільняються від сплати судового збору на всіх стадіях цивільного процесу у випадку, якщо вони є позивачами і звертаються до суду із позовами про захист прав споживачів. Таким чином, [PERSON] як відповідач у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором не належить до осіб, звільнених від сплати судового збору, згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, за певних умов та у порядку, передбаченому законом, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити, розстрочити, зменшити чи звільнити від сплати судового збору. Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору (або відстрочення, розстрочення сплати судового збору), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64). Такими документами, що підтверджують майновий стан, наприклад, можуть бути довідки про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, довідка про взяття заявника на облік центром зайнятості як безробітного, документи про нарахування субсидії, соціальної допомоги малозабезпеченим, довідку про відсутність доходу за попередній рік, тощо. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя, оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні (справа «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року). Однак, відповідачем не надано суду жодних доказів її поточного майнового стану, що у свою чергу свідчить про відсутність умов, які, відповідно до статті 8 Закону України «Про судовий збір», є підставою для зменшення чи звільнення від сплати судового збору. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягають задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду підлягає стягненню з відповідача на його користь у розмірі 2422 грн 40 коп. Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст. 137 ЦПК України. До матеріалів справи позивачем долучено договір про надання правової (правничої) допомоги від 01 липня 2025 року №0107, акт наданих послуг №Д/8011 від 12 листопада 2025 року, детальний опис наданих послуг до акту №Д/8011 за договором про надання правової (правничої) допомоги від 12 листопада 2025 року, на підставі яких позивач просить стягнути з відповідача 8000 грн витрат на професійну правову допомогу. Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Разом з тим, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи,

Outcome: partial