Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

30 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 07.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» і [PERSON] було укладено в електронній формі кредитний договір № 104001051, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 4 000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені умовами Кредитного договору. ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу зазначені кошти, проте останній їх у строк, передбачений кредитним договором не повернув, відсотки та комісію не сплатив. 24.09.2024 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 112-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набуло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором № 104001051 від 07.05.2024 року. Станом на час відступлення права вимоги заборгованість [PERSON] за вказаним Кредитним договором становила 16 130 грн. 00 коп., що складається з: 4 000 грн. 00 коп. тіло кредиту, 6 608 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за відсотками, 230 грн. 00 коп. комісія, 5 292 грн. 00 коп. заборгованість по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання. За таких обставин позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь 16 130 грн. 00 коп. заборгованості за Кредитним договором № 104001051від 07.05.2024 року, 2 422 грн. 40 коп. сплаченого позивачем судового збору та 8 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не з`явився, у позовній заяві зазначив клопотання про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов до суду не подав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення. Згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом об`єктивно встановлено, що 07.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» і відповідачем [PERSON] було укладено в електронній формі Договір про споживчий кредит № 104001051, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 4 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а той, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором (пункти 1.1, 1.2 договору). Пунктами 1.3, 1.4 кредитного договору встановлено, що кредит надається строком на 360 днів з 07.05.2024 року по 02.05.2025 року, зі сплатою 1,09 % в день від суми кредиту (орієнтовна річна процентна ставка 5 228,62 % річних). Також умовами договору визначено одноразову сплату комісії за надання кредиту у розмірі 230 грн. 00 коп. Кредитний договір укладений сторонами дистанційно та підписаний відповідачем електронним підписом (одноразовим ідентифікатором). У день укладення кредитного договору ТОВ «Мілоан» перерахувало кредитні кошти у сумі 4 000 грн. 00 коп. на указаний відповідачем картковий рахунок [NUMBER] , що підтверджується копією платіжного доручення № 88464534 від 07.05.2024 року. 24.09.2024 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 112-МЛ/Т, за умовами якого ТОВ «Мілоан» за плату відступило позивачу своє право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне у майбутньому, до боржників за рядом договорів. Пунктами 6.1, 6.2, 7.1, 7.2 договору № 112-МЛ/Т визначено, що ТОВ «Мілоан» передає ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» Права вимоги до Боржників які входять до Портфеля Заборгованості. Права Вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування (оплати) на користь кредитора у повному обсязі у сумі, зазначеній п.7.1 договору. Пунктом 7.1 договору відступлення визначено що плата за відступлення права вимоги становить 1 793 982 грн. 75 коп. Згідно платіжної інструкції № 5899 від 24.09.2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало ТОВ «Мілоан» 1 793 982 грн. 75 коп. як плату за відступлення прав вимоги за договором факторингу № 112-МЛ/Т від 24.09.2024 року. Відповідно до поданого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» розрахунку заборгованість відповідача [PERSON] за Договором № 104001051 від 07.05.2024 рокустановить 16 130 грн. 00 коп., що складається з: 4 000 грн. 00 коп. тіло кредиту, 6 608 грн. 00 коп. прострочена заборгованість за відсотками, 230 грн. 00 коп. комісія, 5 292 грн. 00 коп. заборгованість по неустойці та/або процентам за порушення грошового зобов`язання. Позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на адресу боржника направлялась досудова вимога від 12 серпня 2025 року з вимогою виконання зобов`язання за кредитним договором, проте відповідач так і не виконав своїх зобов`язань ні перед первісним кредитором, ні перед його правонаступником. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з пунктом 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі статтею 526, частиною 1 статті 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з частиною 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, з огляду на встановлені судом обставини, позивач ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набув право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за Договором № 104001051 від 07.05.2024 року. Відповідно до умов даного Договору відповідач зобов`язувався повернути кредитні кошти, сплатити відсотки за користування ними та одноразову комісію, однак вказані договірні зобов`язання не виконав, тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення 4 000 грн. 00 коп. тіла кредиту, 6 608 грн. 00 коп. простроченої заборгованості за відсотками, 230 грн. 00 коп. комісії, а всього 10 838 грн. 00 коп. підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача неустойки в сумі 5 292 грн. 00 коп., суд зазначає наступне. Частинами 1, 2 статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та триває станом на сьогоднішній день. Із урахуванням зазначених положень вимога позивача про стягнення із відповідача [PERSON] неустойки у розмірі 5 292 грн. 00 коп. є необґрунтованою, оскільки неустойку кредитором було нараховано після 24 лютого 2022 року, тобто у період дії воєнного стану, тому суд відмовляє у задоволенні вимоги позивача про стягнення такої неустойки з відповідача. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Так, частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем у розмірі 2 422 грн. 40 коп., підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, оскільки позовні вимоги задоволено на 67,19 %, тому з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 627 грн. 61 коп. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. З цих підстав суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу. Під час розгляду даної справи відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав неспівмірності. Отже, суд не має підстав для зменшення витрат позивача на правничу допомогу з власної ініціативи. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то витрати на правничу допомогу в розмірі 8 000 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог (67,19 %) 5 375 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial