Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 квітня 2024 року він надав у борг [PERSON] грошові кошти на суму 1 100 доларів США, який зобов`язався повернути борг рівними частинами щомісячно в строк до 25.04.2025 року, про що власноруч написав розписку. Однак, всупереч взятим на себе зобов`язанням відповідачем [PERSON] у встановлений строк борг повернуто не було. З огляду на вказане, просив суд стягнути з [PERSON] на його користь борг за договором позики від 25.04.2024 року в сумі 84 704, 50 грн. , яка складається з тіла позики -45 386, 22 грн., нарахованих відсотків (5% щомісяця) 31 770, 35 грн., інфляційних втрат -7 547, 93 грн. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2025 року у вказаній цивільній справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив справу розглядати в його відсутність, вразі неявки відповідача не заперечував проти винесення по справі заочного рішення (а.с. 36). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, відомостей про поважність причин неявки суду не надав, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 25.04.2024 року відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 1 100 доларів США, які зобов`язався повернути рівними частинами щомісячно в строк до 25.04.2025 року, що підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою (а.с.47). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частина 1 ст. 1049 ЦК України визначає, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Судом встановлено, що розписка від 25.04.2024 року містить умову про отримання грошових коштів у борг, дату отримання коштів та зобов`язання їх повернути у визначений в ній строк. У відповідності до ч. 1-3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Станом на дату розгляду справи оригінал розписки від 25.04.2025 року наданий суду та знаходиться в матеріалах даної цивільної справи, що за правилами ст. 545 ЦК України свідчить про невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення суми боргу. Отже, зазначена розписка є належним доказом, що підтверджують боргове зобов`язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договору позики. При цьому передбачена ст. 204 ЦК України презумпція правомірності договору купівлі-продажу майна не спростована. З матеріалів справи вбачається, що остаточний строк повернення позики згідно розписки від 25.04.2024 року визначений до 25.04.2025 року. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Після закінчення строку повернення суми боргу, тобто до 25.04.2025 року, відповідач борг не повернув, чим порушив умови договору позики від 25.04.2024 року. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими та сума боргу за договором позики в розмірі 1100 доларів США, яка станом на дату пред`явлення позову становить 45 386, 22 грн.,підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, відсутність реального виконання боржником свого зобов`язання свідчить про наявність між сторонами договірних правовідносин, які дають право кредитору на отримання від боржника 5%від суми боргу за кожен місяць прострочення виконання зобов`язання, як то передбачено борговою розпискою, а також нарахування інфляційних втрат, а тому при вирішенні даного спору є підстави для застосування положень зазначених норм закону. При цьому суд погоджується з наведеним в позовній заяві розрахунком 5 % від суми боргу за кожен місяць прострочення виконання зобов`язання, що передбачено договором позики, починаючи з 27.04.2025 року до дня подання позову до суду в розмірі 31 770, 35 грн., а також розміру інфляційних втрат за вказаний період в сумі 7 547, 93 грн., та вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача зазначені кошти, задовольнивши таким позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Також суд вважає, що підлягають задоволенню вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, які були понесені ним у зв`язку із зверненням до суду по сплаті судового збору у розмірі 1 211, 20 грн., що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України, оскільки ці витрати, які підтверджені документально квитанцією, долученою до матеріалів справи, є судовими витратами, які у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підстав викладеного, ст.ст. 22, 524, 526, 527, 533, 545, 625, 655, 692, 1046-1048 ЦК України та

Outcome: approved