Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

ТОВ "Юніт Капітал" звернулось до суду із вказаним вище позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.02.2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 393081972, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 6800,00 гривень, а [PERSON] зобов`язалась протягом 30 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 6800,00 гривень. Відповідач належним чином не виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість за кредитом у розмірі 11875,52 грн., з яких: 6800,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5075,52 заборгованість за відсотками. 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого у подальшому продовжено, шляхом укладення додаткових угод. 30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до якого, ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Таліон Плюс». 04.06.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Оскільки відповідач в добровільному порядку заборгованість не сплатила, тому представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 11875,52 грн., а також судові витрати: 2422,40 грн. судового збору та 7000,00 грн. витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді від 04.08.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, відповідно до якого остання позовні вимоги заперечує, просить суд відмовити в позові. Відповідач стверджує, що ніколи не укладала вказаного договору та не подавала заявку на отримання кредиту, позивач не надав жодних доказів, що підтверджують належне повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором. Також, зазначає, що нарахування процентів в сумі 5075,52 грн. є неправомірним та суперечить прямим нормам Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Додатково відповідачем заявлено клопотання про витребування доказів та про звільнення від сплати судового збору відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки відповідач є дружиною зниклого безвісти військовослужбовця і вона має право на звільнення від сплати судового збору та інших судових витрат. Також відповідач просить застосувати положення частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Представник позивача не скористався процесуальним правом на подання відповіді на відзив. Приймаючи висловлене волевиявлення сторін по справі, судом було ухвалено здійснити розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних документів в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14.02.2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 393081972, за яким ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося надати відповідачу кредит у розмірі 6800,00 гривень, а [PERSON] зобов`язалась протягом 30 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали договір факторингу №28/1118-01, строк дії якого у подальшому продовжено, шляхом укладення додаткових угод. 30.10.2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу № 30/1023-01, відповідно до якого, ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Таліон Плюс». 04.06.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» відступило позивачу право вимоги від відповідача коштів, право на одержання яких належить ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. Відповідно до Реєстру боржників № б/н до Договору факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 року ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги за договором № 393081972 до відповідача [PERSON] в сумі 11875,52 грн. Вирішуючи даний позов, суд застосовує такі норми права. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними длядоговорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно дочастини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно дочастин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію»(далі - Закон). У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, виходячи з приписів Закону України «Про електронну комерцію», укладення електронного договору можливо шляхом зазначення електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з ч. 1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. ч. 1-3 ст. 207 ЦК України). У ч. ч. 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 512 ЦК України: Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги. Згідно ст. 514 ЦК України: До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.610ЦК України: Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012). Вищезазначені договори факторингу ні в цілому, а ні в будь-якій із його частин, не оспорювався та не визнані недійсними. Будь-яких доказів на спростування достатності обсягу набутих позивачем прав вимоги за кредитним договором до відповідача суду не надано. Суд визнає, що копії договорів факторингу та реєстрів права вимоги є належними та допустимими доказами відступлення права вимоги у спірних правовідносинах. Щодо розміру заборгованості. Згідно наданого позивачем розрахунку відповідач має на даний час заборгованість в сумі 11875,52 грн., з яких: 6800,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5075,52 заборгованість за відсотками. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином виконало свої зобов`язання за договором кредитної лінії, надавши позичальнику [PERSON] грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами Договору, що стверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк», яка витребовувалась судом, та, відповідно до якої 14.02.2022 р. банком зараховано грошові кошти у сумі 6800,00 грн. на картку № [NUMBER] , яка емітована на ім`я [PERSON] , що відповідає умовам кредитного договору (п. 2.1 кредитного договору). Враховуючи погоджені сторонами умови надання кредиту, суд відкидає доводи відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків, оскільки розрахунок відсотків зроблено за період з 05.05.2022 року по 13.06.2022 року, що відповідає п.7.1, 7.2.2, 8.3 кредитного договору. Щодо застосування положень частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Згідно даних довідки від 20.01.2024 року за №527/129 за підписом начальника штабу в/ч [NUMBER] , солдат [PERSON] водій-електрик відділення польового водопостачання дійсно в період з 01.03.2022 р. по 12.04.2022 р., з 17.04.2022 р. по 18.04.2022 р„ з 14.05.2022 р. по 08.07.2022 р., з 24.08.2022 р. по 21.11.2022 р., з 23.11.2022 р. по 22.01.2023 р., брав (брала) участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Сєвєродонецьк, Луганської обл., м. Краматорськ, Донецької обл., н.п. Троїцько-Сафонове, Миколаївської обл., м. Баштанка, Миколаївської обл., м. Бахмут, Донецької обл. Підстава: наказ командира ОТУ " [INFO] " №61 від 29.03.2022 р., №94 від 06.05.2022 р., №126 від 10.06.2022 р,, наказ командира ОТУ " [INFO] " №91/дск від 09.09.2022 р., наказ командира ОТУ " [INFO] " №12 від 12.01.2023 р,, №77 від 17.03.2023 р., виїмг із журналу бойових дій військової частини [NUMBER] інв.№12 том 2 від 01.04.2022 р , наказ командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) №236 від 24,08.2022 р., №324 від 20.11.2022 р. (а.с. 57). Зі сповіщення сім`ї №4 від 02.02.2023 року вбачається, що солдат [PERSON] , 1968 р.н. водій - електрик відділення польового водопостачання інженерно - технічного взводу інженерно-технічної роти групи інженерного забезпечення в/ч [NUMBER] , 22 січня 2023 року виконуючи бойове завдання - стримування наступу ворога в м. Бахмут, Донецької області зник безвісті (а.с. 60). З свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 27.07.2022 року вбачається, що 27.07.2022 року [PERSON] та [PERSON] зареєструвала шлюб, актовий запис за №72 (а.с. 55). Отже, як на час отримання кредитних коштів, так і на час завершення нарахування відсотків за кредитом, відповідач не мала статусу дружини військовослужбовця, тому законні підстави для застосування до [PERSON] положень частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у суду відсутні. З огляду на викладене, з врахуванням того, що позивач подав достатньо доказів, які свідчать про взаємовідносини сторін та наявність заборгованості за кредитним договором, відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, допустив прострочення платежів та не подав суду жодних доказів, які б спростували позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 393081972 від 14.02.2022 року у розмірі 11875,52 грн. (6800,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 5075,52 заборгованість за відсотками) підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Ч. 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач [PERSON] посилаючись на норми п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» зазначила, що оскільки вона є дружиною зниклого безвісти військовослужбовця, вона має право на звільнення від сплати судового збору та інших судових витрат. Однак, відповідно до п. 13. ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Таким чином, оскільки вказана пільга жодним чином не поширюється на відповідача, судовий збір в цій справі за правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно роз`яснень, наведених у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах від 17.10.2014 №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. На підтвердження витрат на правову допомогу позивач надав до суду лише акт прийому-передачі наданих послуг від 25.06.2025 року, згідно з яким АБ «Тараненко і Партнери» надано ТОВ "Юніт Капітал" послуги на суму 7000,00 грн. (а.с. 40) У той же час, у переліку додатків до позовної заяви зазначено: копія договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року; копія додаткової угоди №25770584153 до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копія довіреності адвоката. Натомість зазначені документи на підтвердження наданих правничих послуг, представником позивача до матеріалів позову не долучено, а отже в конкретному випадку суд позбавлений можливості оцінити вказані докази та встановити їхню дійсність, належність та допустимість, тому у стягненні з відповідача 7000,00 грн. правничої допомоги слід відмовити.

Outcome: partial