Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. Позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] , яким просила визнати недійсним з моменту укладення договір позики, укладений 21 серпня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , від імені та в інтересах якого діяв [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої у м.Одеса, Місік О.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 12.03.2020 року за реєстровим № 413, який було посвідчено Маковецькою О.А., приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим № 2703. Також позивач просила стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.08.2020 року між [PERSON] та [PERSON] , в інтересах якого на підставі довіреності діяв [PERSON] , було укладено договір позики, який було посвідчено Маковецькою О.А., приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу за реєстровим № 2703. За умовами пункту 1 договору позики відповідачем було передано у власність позивача 33801,88 гривень, що є еквівалентом 1230 доларів США із зобов`язанням повернути грошові кошти в порядку, встановленому п.6 договору в строк до 21 лютого 2021 року включно рівними платежами по 205 доларів США кожного місяця до 21 числа включно. Відповідно до пункту 2 договору було зазначено, що договір є укладеним з моменту його підписання, нотаріального посвідчення та передання грошей від Позикодавця Позичальнику. Позика прийнята в повному обсязі від Позикодавця Позичальником до підписання цього договору. Факт передачі грошей сторони підтверджують. Як зазначає позивач, при укладанні оспорюваного договору грошові кошти їй не передавались, натомість [PERSON] запевнив її про передачу коштів після підписання договору, що також не було виконано. В подальшому на її телефон почали надходити дзвінки із вимогою повернути кошти, пеню та штраф за договором. ІІ. Виклад позиції відповідача. Від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, яким він заперечив проти задоволення позову. Зазначив, що позика прийнята позичальником в повному обсязі до підписання договору позики, що підтверджується пунктом 2 Договору. В подальшому, як зазначив представник відповідача, позивачем було отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса про стягнення з [PERSON] суми боргу. Постанова нею оскаржена не була. Лише 02.12.2021 року [PERSON] звернулась до суду із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. При цьому позовна заява обґрунтовувалась неправильністю проведення розрахунків розміру штрафних санкцій. 05.11.2024 року від представника відповідача на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі, якими зазначив про ухвалення 24.08.2023 року Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 21.08.2020 року в розмірі 35374,62 грн. ІІІ. Позиція третіх осіб. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлялась у відповідності до вимог цивільно-процесуального законодавства. 26.02.2022 року на виконання ухвали суду від 03.02.2022 року надіслала до суду завірені у встановленому законом порядку копії документів, які слугували підставою для посвідчення договору позики від 21.08.2020 року за реєстровим №2703 та просила 24.02.2022 року о 13 год. 30 хв. справу розглянути без її участі. 16.01.2025 року від третьої особи на адресу суду надійшла заява, у якій остання повідомила, що відповідно до Наказу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09.05.2023 року було припинено її нотаріальну діяльність як приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Маковецької Олени Анатоліївни з 11 травня 2023 року. ІV. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою від 03.02.2022 року у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. 24 лютого 2022 року відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України та Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому було продовжено. Розпорядженням голови Верховного Суду №1/0/9-22 від 06.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність судових справ підсудну Херсонському міському суду Херсонської області. Рішенням Вищої ради правосуддя №566/0/15-23 від 30.05.2023 р. «Про відновлення роботи Херсонського міського суду Херсонської області, зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Херсонської області, відтермінування початку відновлення роботи Білозерського районного суду Херсонської області», зокрема вирішено відновити з 1 червня 2023 року роботу Херсонського міського суду Херсонської області, територіальну підсудність судових справ якого змінено розпорядженнями Голови Верховного Суду від 6 березня 2022 року № 1/0/9-22 (зі змінами, внесеними розпорядженням Голови Верховного Суду від 26 вересня 2022 року № 52), від 10 січня 2023 року № 2. Датою початку процесуальної діяльності, зокрема, Херсонського міського суду Херсонської області визначено 12 червня 2023 року. Після відновлення роботи суду, та проведення інвентаризації, розгляд справи продовжено. Ухвалою суду від 04.12.2024 року з Державного нотаріального архіву було витребувано документи, які слугували підставою для посвідчення 21 серпня 2020 року договору позики за реєстровим № 2703 між [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діяв [PERSON] на підставі довіреності. 21.04.2025 року представник позивача звернувся із заявою про зміну предмета позову, якою просив вважати заявленою вимогу про визнання договору позики, посвідченого 21 серпня 2020 року Маковецькою О.А., приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу, за реєстровим №2703, неукладеним. Така вимога обґрунтована ч.2 ст.1046, ч.2 ст.640 ЦК України. Ухвалою суду від 22.04.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в заяві про зміну предмету позову, пояснила, що в серпні 2020 року її знайомий [PERSON] запропонував їй взяти участь у місцевих виборах, зазначивши про необхідність сплатити 1000 доларів США. Таких грошей вона не мала, а тому погодилась укласти договір позики із [PERSON] , з яким її познайомив [PERSON] . При укладанні договору ні поза межами офісу нотаріуса, ні у присутності нотаріуса грошові кошти їй не передавались. [PERSON] запевнив її, що гроші віддасть після підписання договору позики. Однак, після укладення договору [PERSON] повідомив її, про необхідність поїхати за грошима в інше місце, через що вона разом із [PERSON] залишилась його очікувати. Не дочекавшись повернення, [PERSON] поїхала у своїх справах, довірившись Кочурі, що той дочекається [PERSON] із грошима і передасть потім їй, але зустріч так і не відбулась. Наступного дня [PERSON] віддав їй лише договір. Через деякий час на її телефон стали надходити дзвінки із вимогою повернути кошти. Також зазначила, що про розгляд справи Саксаганським районним судом м.Кривого Рогу їй було відомо, але вона тоді не мала представника, а самостійно поїхати не мала змоги. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в заяві про зміну предмету позову, просив визнати договір позики від 21.08.2020 року неукладеним. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених ним у відзиві на позовну заяву та з огляду на подані ним письмові додаткові пояснення. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. V. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що згідно пункту 1 договору позики від 21 серпня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Маковецькою О.А., [PERSON] , від імені якого на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Місік О.В., передав у власність [PERSON] 33801,88 грн., що є еквівалентом 1230,00 доларів США строком повернення до 21 лютого 2021 року рівними щомісячними платежами до 21 числа кожного місяця по 205 доларів США. За змістом пункту 2 Договору цей договір позики є укладеним з моменту його підписання, нотаріального посвідчення та передання грошей від Позикодавця Позичальнику. Позика прийнята в повному обсязі від Позикодавця Позичальником до підписання цього договору. Факт передачі грошей сторони підтверджують. Пунктом 4 Договору сторони засвідчили дійсний намір сторін, укладений при ясній пам`яті внаслідок добровільного волевиявлення сторін. Вони стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього Договору та його правові наслідки; Договір спрямований на реальне настання правових наслідків, не має характеру фіктивного та удаваного правочину. За виконавчим написом від восьмого вересня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчун О.О. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто невиплачені в строк на підставі договору позики від 21.08.2021 року грошові кошти у сумі 5 556,32 долари США, що еквівалентно 152694,32 грн. (в тому числі сума неповернутої позики становить 1230,00 доларів США, що еквівалентно станом на 14.07.2021 року 33801,88 грн., штраф що становить 1622,37 доларів США, що еквівалентно станом на 14.07.2021 року 44584,67 грн., пеня що становить 2703,95 доларів США , що еквівалентно станом на 14.07.2021 року 74307,79 грн.) Строк за який проводиться стягнення з 21 лютого 2021 року по 14 липня 2021 рік. Згідно постанови про відкриття від 09.09.2021 року приватним виконавцем Виконавчого округу Херсонської області Баталіним С.С., відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису № 1299 від 08.09.2021 року. Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.08.2023 року визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 08.09.2021 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчун О.О. (реєстраційний № 1299) про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошових коштів у розмірі 5556,32 доларів США, що в гривневому еквіваленті станом на 14.07.2021 року становить 152694,34грн; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 21.08.2020 року у розмірі 35374,62 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили, [PERSON] не оскаржувалось. VІ. Оцінка Суду. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частини перша, третя статті 202 ЦК України). За змістом частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вирішуючи спори про визнання правочинів (договорів) недійсними, суд повинен встановити, зокрема, наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. На обґрунтування пред`явленого позову [PERSON] зазначила, що грошових коштів, які вказані у договорі позики, вона не отримувала, а отже факт укладення договору позики не настав, тому договір слід вважати неукладеним. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення (частина третя статті 631 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором (частина перша статті 1051 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 161/11436/21 (провадження № 61-625св22) зроблено висновок, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки. Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанови Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 686/18121/21 (провадження № 61-14050св23), від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц (провадження № 61-4560св21)). При встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 629/5364/13-ц (провадження № 61-22477св18), від 26 лютого 2020 року у справі № 205/5292/15-ц (провадження № 61-3741св19), від 04 березня 2020 року у справі № 632/2209/16 (провадження № 61-41934св18), від 26 травня 2021 року у справі № 405/8280/19 (провадження № 61-3411св21), від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21). Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із договору позики, факт отримання грошових коштів позивачем підтверджується борговим документом - договором позики грошей від 21 серпня 2020 року. Отже, у задоволенні позовних вимог про визнання договору позики неукладеним слід відмовити, оскільки позивач не довів підстав для визнання оспорюваного договору неукладеним. Доводи [PERSON] про те, що кошти нею фактично отримані не були, позивачем не були доведені під час розгляду справи по суті, що було її процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed