Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач 18.10.2024 року звернувся з вказаним позовом до суду, у якому просив розірвати Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 5/3-О від 19.05.2021 року, укладений між [PERSON] та Споживчим Товариством «АЛЬТАЇР 3» (ЄДРПОУ 41769260), стягнути з Споживчого Товариства «АЛЬТАЇР 3» (ЄДРПОУ 41769260) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) грошові кошти у вигляді сплаченої частки пайового внеску в розмірі, еквівалентному 73300 доларів США , курсову різницю, 3% річних та штраф, а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Іоргачов та Споживче товариство «Альтаїр 3» уклали Договір асоційованого членства в споживчому товаристві № 5/3-О від 19.05.2021 та передати йому пайовий об`єкт за адресою [ADDRESS] житловий будинок 5 поверх 1 будівельний КНЗ загальна площа 78,5 кв.м. Споживче товариство не виконало свого обов`язку у встановлений строк - 1 квартал 2022 року закінчити будівництво, що передбачено п.4.2.1 Договору. Це є порушенням умов договору та чинного законодавства України. Позивачем було виконано прийняті на себе за договором зобов`язання стосовно передачі грошових коштів, що підтверджується квитанціями до прибуткових касових ордерів, проте передача позивачу квартири в порядку та строки, передбачені договором не відбулася. Іоргачьов звертався до та Споживчого товариства «Альтаїр 3» з приводу розірвання договору та повернення його пайового внеску, однак відповіді не отримав, тому звернувся з цим позовом за захистом своїх прав. Від представника Споживчого товариства «АЛЬТАЇР 3» Новак Л.А. надійшов відзив, за яким відповідач визнав позов частково, а саме в частині розірвання Договору асоційованого членства у споживчому товаристві та стягнення зі Споживчого товариства сплачених грошових коштів у розмірі 2016483 грн, в решті позовних вимог просив відмовити, посилаючись на таке. Враховуючи те, що [PERSON] додає до позовної заяви докази сплати Споживчому товариству грошових коштів у розмірі 2016483 грн, а також факт сплати саме такої суми не заперечується Товариством, при розірванні Договору поверненню позивачу підлягають грошові кошти у розмірі 2016483 грн. Вимога про стягнення з Товариства грошових коштів в еквіваленті долара США не відповідає умовам Договору. Ухвалою суду від 6.11.2025 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача Грабовська М.В. позовні вимоги підтримала повністю із зазначених в позові підстав та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача Споживчого товариства «БУДОВА ПАРК» Тимчук О.О. у судовому засіданні визнав позов частково, в частині розірвання договору асоційованого членства в споживчому товаристві та стягнення з товариства сплачених пайових внесків у сумі 2016483 грн, в іншій частині позовних вимог просила відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 19.05.2019 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір асоційованого членства у споживчому товаристві № 5/3-О. Згідно розділу 1 цього Договору відповідно до Статуту Товариства та цього Договору Товариство приймає Пайовика в асоційовані члени Товариства. Пайовик при підписанні даного Договору ознайомився з положеннями Статуту та згоден їх реалізовувати. Відповідно до пункту 1.2. Договору пайовик зобов`язався прийняти участь в реалізації статутних цілей і завдань товариства шляхом внесення в повному обсязі своєї частки в Товариство з метою забезпечення товариством будівництва будинку за рахунок внесеного пайовиком паю, а товариство зобов`язується забезпечити Фінансування будівництва будинку і після здачі будинку в експлуатацію передати пайовикові закріплений за номером об`єкт. Відповідно до Додатку №1 до Договору (специфікації об`єкта) пайовикові після здачі будинку в експлуатацію передається товариством квартира загальною площею 78,5 кв. м. під будівельним номером [ADDRESS] житловий будинок 5 поверх 1 будівельний номер КНЗ. Відповідно до пункту 2.1. Договору, пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести частку в розмірі, еквівалентному 73300 доларів США, що на момент укладення Договору становить 2016483 грн. (за курсом 27,51 грн за 1 долар США). Внесення частки пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок товариства та/або внесення готівкових коштів в касу товариства в національній валюті України згідно Додатку № 2 до цього договору. Згідно пункту 7.1 Договору цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором. Відповідно до пункту 3.1.5 пайовик має право вимагати від товариства розірвання даного Договору в разі невиконання товариством своїх зобов`язань згідно п. 4.2.1 цього Договору і повернення фактично внесеної частки на момент розірваного Договору, протягом 20-ти банківських днів з моменту розірвання цього Договору. Згідно пункту 4.2 товариство зобов`язано: забезпечити будівництво будинку в строк - 1 квартал 2022 року (п. 4.2.1), сумлінно виконувати Договір щодо пайовика (п. 4.2.6) У в разі дострокового розірвання Договору з причин, пов`язаних з невиконанням товариством своїх зобов`язань за цим Договором (а саме - п. 4.2.1) повернути пайовикові фактично внесену ним частку на момент розірвання цього договору у порядку, визначеному цим Договором та п. 3.1.5. Відповідно до пункту 5.1 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором, а у випадках, не передбачених договором, відповідно до чинного законодавства України. Пунктом 3.2.7 Договору передбачено, що в ході будівництва будинку у зв`язку з технологічною необхідністю та іншими обставинами, що обумовлюють затримку будівництва будинку, товариство має право переносити строк закінчення будівництва будинку, але не більше ніж на 6 (шість) місяців. Згідно пункту 5.2 Договору у разі прострочення у виконанні зобов`язання по п.4.2.1 цього Договору з боку товариства більш ніж на 180 днів, з урахуванням п.3.2.7 Договору, товариство на письмову вимогу пайовика виплачує пайовикові штраф в розмірі 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення виконання. У випадку розірвання Договору за ініціативою пайовика, якщо товариство прострочило виконання п.4.2.1. цього Договору, товариство зобов`язано повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена на момент розірвання цього договору на протязі 20-ти банківських днів з моменту розірвання Договору на рахунок пайовика, вказаний в даному Договорі або іншим узгодженим сторонами способом або на депозитний рахунок нотаріуса. Відповідно до Додатку № 2 до Договору, сторони визначили наступний порядок та строки внесення частки: внесення грошової суми в еквіваленті 73300 доларів США (2016483 грн). На виконання своїх зобов`язань за Договором позивач з 19.05.2021 по 22.07.2021 сплатив на користь відповідача 2016483 грн., що на момент здійснення платежів було еквівалентно 73300 доларам США, що не оспорюється стороною відповідача. Розрахунок курсу гривні до долару США зроблено на основі офіційних даних сайту Міністерства фінансів України, який сторони обрали для визначення офіційного курсу при проведенні розрахунків за договором - https://index.minfin.com.ua/ua/exchange/nbu/curr/usd/. При цьому отримавши від позивача вказані грошові кошти свої зобов`язання забезпечити фінансування будівництва будинку не виконало, оскільки будівництво будинку не було закінчено станом на 1 квартал 2022 року. Щодо розірвання Договору асоційованого членства в споживчому товаристві № 5/3-О від 19.05.2019 року. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін, а вразі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на то вона розраховувала при укладенні договору. Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2020 р. у справі № 199/3846/19 навів критерії, які необхідно враховувати при оцінці істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання. Істотним є таке порушення, що тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати в реальних збитках і (або) упущеній вигоді; її розмірі, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» - позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі ч. 2 ст. 651 ЦК України. Критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Відповідач не виконав свій обов`язок у встановлений Договором строк, станом на час звернення позивача з даним позовом об`єкт будівництва залишається недобудованим та не введеним в експлуатацію, що стороною відповідача не оспорюється, що є істотним порушенням умов договору. Позивач втратив можливість отримати у власність проінвестований ним об`єкт квартиру загальною площею 78,5 кв. м. під будівельним номером КНЗ м. Одеса, вул.Жаботинського,54-А житловий будинок 5 поверх 1, у строки обумовлені Договором, що суд вважає істотним порушенням відповідачем умов Договору. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню, як обґрунтовані та доведені. Щодо стягнення пайового внеску. Відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України якщо договір розірваний у зв`язку з істотними порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору. Позивач вважає збитками суму сплачених на користь відповідача грошових коштів, в еквіваленті 73300 доларів США за офіційним курсом обміну валюти в комерційних банках та дорівнює станом на дату звернення з позовом до суду в національній валюті 1009341 грн. (3025824 2016483), тобто курсову різницю. Відповідач, не погоджуючись з позицією позивача, вказує, що Товариство отримало від позивача 2016483 грн, внесеної ним частки за Договором асоційованого членства у споживчому товаристві № 5/3-О від 19.05.2019 року. Вказаним Договором асоційованого членства встановлено обов`язок Товариства у випадку розірвання Договору - повернути пайовику всю суму частки, яка фактично була ним внесена в гривні на момент розірвання цього Договору (п. 2.6, 5.2 Договору). Встановлено право пайовика вимагати від Товариства повернення фактично внесеної ним частки на момент розірвання Договору (п. 3.1.5 Договору). Відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем Договору (а саме - пункти 2.6, 3.1.5, 5.2) у відповідача у випадку розірвання цього Договору наявний обов`язок з повернення позивачу 2016483 грн - суми фактично сплачених позивачем грошових коштів в гривні. У відповідача відсутній обов`язок з повернення позивачу суми грошових коштів в еквіваленті до долару США, як цього вимагає позивач. Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Водночас Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання на території України грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до вимог ст.192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ст. 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у ст.533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно із ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст.627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одним із елементів належного виконання зобов`язання є його виконання у валюті, погодженій сторонами. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які укладаються та виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У пункті 2.1 оспорюваного Договору, Пайовик в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, зобов`язується внести Частку в розмірі еквівалентному 73300 доларів США, що на момент укладення Договору становить 2016483 грн., виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США, встановленого на інтернет сторінці за адресою http://minfm.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом, що на дату укладення Договору становить 27,51 гривень за 1 долар США. Зазначений в даному пункті розмір Частки, закріплений в гривні, в частині не оплаченої Пайовиком може бути проіндексований (збільшений) Товариством в односторонньому порядку, під час дії цього Договору, у разі збільшення вартості долара США по відношенню до гривні, виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США, встановленого на інтернет сторінці за адресою http://minfm.com.ua/currency/auction/usd/buy/kiev/ на дату проведення платежу, що на дату укладення Договору становить 27,51 гривень за 1 долар США. Індексація проводиться щодо сум внесених після укладення цього Договору, в разі збільшення вартості долара США шляхом множення на курсову різницю, у порядку, передбаченому Додатком № 2. Розмір Частки, закріплений в еквіваленті долара США, індексуванню не підлягає. Пайовик вносить Частку (або її частину, згідно з графіком) виключно в національній валюті України гривні - виходячи з розміру Частки (або її частини), закріпленого в еквіваленті долара США, виходячи з комерційного курсу «Середній продаж» долара США, встановленого на інтернет сторінці за адресою http://minfin.com.ua/currency/auction/uscl/buy/kiev/ на дату проведення платежу, станом на 09:00 годину за київським часом. За п.2.2 цього Договору внесення Частки Пайовиком здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства та/або внесення готівкових коштів в касу Товариства в національній валюті України у порядку, визначеному в Додатку № 2 до цього Договору. Згідно п. 2.6 Договору у випадках, коли за цим Договором передбачається повернення Частки (частини Частки) Пайовикові, сума коштів, що повертаються визначається розміром фактично сплачених грошових коштів в гривні на момент повернення за вирахуванням санкцій за невиконання Пайовиком своїх зобов`язань, при цьому сума Частки, яка підлягає поверненню не індексується і на неї не нараховуються відсотки. Відповідно до ч.1 ст.637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст.213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Підставою для тлумачення судом правочину є наявність спору між сторонами щодо його змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів у тексті всієї угоди або її частини, що не дає змогу з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір. У той же час тлумачення не може створювати нові умови договору, а виключно роз`яснює існуючі умови угоди. Тобто суд може постановити рішення про тлумачення змісту договору без зміни його умов. Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який складають права та обов`язки сторін, то тлумачення потрібно розуміти як спосіб виконання сторонами умов правочину. У цій справі сторони погодили, що одиницею виміру суми коштів за цим зобов`язанням є долар США (валюта зобов`язання). Валютою платежу сторони у договорі визначили національну валюту - гривню. Таким чином, належним виконанням зобов`язання, яке виникло між сторонами, є повернення Товариством позивачу грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 73300 доларів США на момент платежу. Така позиція суду ґрунтується на положеннях постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року по справі № 500/5194/16, за якою зроблено висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України: «78. Відсутність у договорі посилання на валюту платежу не спростовує вимог публічного порядку про те, що на території України гривня є єдиним засобом платежу незалежно від валюти зобов`язання, що виникло між фізичними особами резидентами. 79. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення». Велика Палата Верховного Суду вказала, що за частиною другою статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У цій справі спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив. Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження). Тому, формулюючи висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду констатувала, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у національній валюті, сума яких є еквівалентною 73300 доларів США, має бути здійснена на момент платежу, тобто фактично на момент подання позовної заяви. Задовольняючи позов в цій частині, суд виходить з того, що позивач в обґрунтування позовних вимог визначає як збитки «курсову різницю», при цьому Верховний Суд у постанові від 9 грудня 2020 року по справі № 127/27222/16-ц та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.05.2018 по справі № 750/8676/15-ц вказують, що «курсова різниця» жодним чином не може бути ані збитками, ані упущеною вигодою, оскільки кредитор міг і не отримати такі доходи. Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці, не можна розцінювати як неправомірні дії боржника, що призвели до позбавлення кредитора можливості отримати прибуток. Відповідно до ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем 08.09.2025 на адресу відповідача була направлена вимога щодо врегулювання спору, а саме розірвання Договору та повернення грошових коштів, з врахуванням курсової різниці, штрафу та 3% річних, яка була отримана відповідачем та залишена без задоволення. Таким чином, на підставі ст.625ч.2 ЦК України за період з 13.09.2025 по 22.09.2025 з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 1657,38 грн. (2016483 Х 10 днів та Х 3% річних). Крім цього, п.5.2 оспорюваного Договору передбачено, що у разі прострочення виконання зобов`язання по п.4.2.1 з боку Товариства більш ніж на 190 днів, з урахуванням п.3.2.7 Договору, Товариство на письмову вимогу пайовика виплачує штраф 0,01% від розміру невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, починаючи з 181 дня прострочення. Отже 181-м днем прострочення зобов`язання є 30.06.2022р. а період дорівнює 1181 день (з 30.06.2022 по 22.09.2025), таким чином сума штрафу складає 238136,84 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем до суду сплачено судовий збір на загальну суму 12596 грн. (12112+484).

Outcome: approved