Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Представник ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом вказуючи, що 24.04.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 466055663, який був підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора «MNV5U6Z6». Кредитор виконав свій обов`язок та перерахував грошові кошти у розмірі 15 900,00 грн. на банківську карту № [NUMBER] , яку відповідачка вказала у Заявці при укладенні кредитного договору. 28.11.2018 року між первісним кредитором та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01. У подальшому до Договору факторингу 1 укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії такого договору. На виконання Договору факторингу, первісний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписали Реєстр прав вимоги, за яким до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки. 19.12.2024 року між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 19/1224-01, за яким до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідачки. 04.06.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором на загальну суму 79 706,79 грн. Вказуючи на неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань за Договором № 466055663, звертається до суду та просить стягнути з останньої на користь позивача заборгованість за вказаним договором в розмірі 79 706,79 грн. (15 899,69 грн - заборгованість по тілу кредиту та 63 807,10 грн. - заборгованість по несплачених відсотках за користування кредитом), а також судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000, 00 грн. 13.01.2026 року від представника відповідачки, адвоката Тисячник Р.Р. до суду надійшов відзив на позов, в якому позовних вимог не визнають, вважаючи такі необґрунтованими, незаконними та такими, що не підлягають до задоволення. Зазначає, що позивачем не доведено набуття права вимоги до відповідача, оскільки з наданих стороною позивача доказів не можливо встановити набуття права вимоги за вказаним договором. Її довірителька категорично заперечує факт укладення договорів, натомість позивачем не надано доказів на підтвердження його укладення, як і факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі. Наданий стороною позивача розрахунок заборгованості та виписка не є первинними документами та складені банком в односторонньому порядку. Відповідно до ст. 633, 634 ЦК України (публічний договір та договір приєднання), кредитор зобов`язаний довести, що споживач був ознайомлений саме з тією редакцією умов, яка діяла на момент укладення договору. Посилання на їх розміщення на сайті вважає неналежним доказом ознайомлення та погодження. Звертає також увагу на те, що сума процентів майже у 4 рази перевищує залишок тіла кредиту, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що є порушенням принципу добросовісності. Тому переконана, що розрахунок заборгованості потребує детальної перевірки судом. Зважаючи на зазначене, просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 20.01.2026 року зі сторони позивача надійшла відповідь на відзив, в якому вказує, що кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису, за допомогою одноразового ідентифікатора "MNV5U6Z6", що повністю відповідає вимогам ЗУ «Про електронну комерцію». Товариство належним чином вжило всіх необхідних заходів для ідентифікації та перевірки особи позичальниці, що повністю відповідає вимогам законодавства України та усталеній практиці укладення договорів у сфері фінансових послуг. Перед погодженням заявки на отримання кредиту первинний кредитор здійснив комплексну перевірку не лише персональних даних відповідачки, але і її кредитоспроможності, що прямо передбачено положеннями ст. 10 ЗУ «Про споживче кредитування». Процедура ідентифікації відповідачки при укладенні кредитного договору була здійснена первинним кредитором і підтверджена належними доказами. Наполягає на тому, що кредитний договір є дійсним, законним та обов`язковим до виконання. Відповідачка не відмовилась від кредитних коштів, не розірвала договір та не повернула кошти, натомість здійснила часткове погашення боргу. Факт виконання зобов`язання первинного кредитора доведений. Положення договору узгоджуються з чинним законодавством України, а сам договір укладений добровільно, з дотриманням принципу добросовісності. Додані до матеріалів справи Витяги з реєстрів прав вимоги до Договору факторингу вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони містять усю необхідну інформацію про предмет спору та підтверджують ланцюг переходу права вимоги до позивача. З огляду на зазначену позицію, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять покласти на відповідачку судові витрати. 26.01.2026 року зі сторони відповідачки до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, аргументи викладені в якому вважають необґрунтованими, такими, що не спростовують їхньої позицію та базуються на припущеннях і неналежних доказах. Крім іншого, звертає увагу на те, що позивач ігнорує той факт, що всі надані ним докази створені самим первісним кредитором в односторонньому порядку. Позивач не надав суду жодного незалежного доказу, який би об`єктивно підтверджував факт надсилання SMS-повідомлення з ідентифікатором саме на номер відповідачки (0684346258) та факт введення цього коду останньою. Відповідачка заперечує проти копій кожного електронного доказу через відсутність підписаного обома сторонами оригіналу спірного договору. Відсутність в матеріалах справи оригіналів кредитного договору та інших доказів, у тому числі первинних бухгалтерських документів та виписок з рахунків первісного кредитора про рух коштів, які він зобов`язаний був надати ще з позовною заявою, унеможливлює задоволення позову як недоведеного. Вказує на відсутність доказів видачі кредиту, а саме: оригіналу кредитного договору, меморіального ордеру чи інших первинних бухгалтерських документів, що підтверджували б перерахування кредитних коштів на рахунок позичальниці. Тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 28 січня 2026 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вказує, що відповідачка помилково ототожнює надані електронні докази зі звичайними копіями документів. Необхідно відрізняти примірник електронного документа, який є оригіналом, від електронної копії. Тому, якщо документ створюється в системі, а потім зберігається на інший носій для подання до суду, такий збережений примірник, згідно із Законом, є оригіналом. Окрім того, факт укладення кредитного договору та реальність правочину підтверджується фактичним перерахуванням коштів відповідачці. З наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації, на ім`я [PERSON] в банку емітовано платіжну картку, на яку було здійснено зарахування кредитних коштів, а фінансовий номер телефону [NUMBER] , зазначений у банку, співпадає з номером, вказаним в анкетних даних позичальника. Наявність платіжного доручення про переказ коштів на картку відповідачки, яку вона особисто вказала у Заявці при укладенні договору, є беззаперечним доказом виконання кредитодавцем свого обов`язку та свідчить про укладення кредитного договору. Відповідачка підписала Договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором, отримала свій примірник електронного договору у формі, що унеможливлює зміну його змісту та мала змогу у будь-який час самостійно ознайомитися з таким на сайті товариства в особистому кабінеті. Вважають позицію сторони відповідачки неаргументованою та невмотивованою, спрямованої на введення суду в оману та небажання сплачувати заборгованість. Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені завчавсно та належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Враховуючи позиції сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 24 квітня 2023 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з Заявкою на отримання грошових коштів в кредит (а.п. 18), після чого, 24 квітня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено Договір кредитної лінії № 466055663, за яким кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 15 900 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА». Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 15 900 грн. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 24.05.2023 року. Другий та решта траншів з договором надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим договором. З метою укладення цього договору позичальник, ознайомившись з Правилами, заповнив Заявку, вказавши всі дані, визначені в заявці як обов`язкові. При подачі Заявки позичальник вказав суму грошових коштів, яку він бажає отримати одразу після укладення договору (перший Транш) та плановий строк дострокового повернення Кредиту, протягом якого застосуються спеціальні умови користування кредитом - дисконтний період. Максимально доступна сума кредиту, яка доступна позичальнику і яку позичальник може отримати другим та наступними траншами, вказана в п. 2.1. Договору як сума кредитного ліміту, та визначається кредитодавцем в залежності від кредитного рейтингу позичальника. Кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом переказу грошових коштів, який завершується зарахуванням грошових коштів на поточний рахунок, для управління яким випущена платіжна картка [NUMBER], що відбувається до 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового траншу за договором (п. 5.1 Договору). За користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти за користування Кредитом. Інших витрат Позичальника, крім процентів за належне користування Кредитом, Договором не передбачено (а.п. 8.1. Договору). Невід`ємною частиною цього Договору є Правила (а.п. 19-23) та Паспорт споживчого кредиту (а.п. 25-26), що надано Позичальнику до укладення Договору. Уклавши цей Договір, Позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на Сайті Кредитодавця: www.moneyveo.ua . Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Кредитодавцем з приводу укладення цього Договору в якості підписів Сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та ЗУ «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до Довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», позичальник [PERSON] 24 квітня 2023 року отримала одноразовий ідентифікатор «MNV5U6Z6» на вказаний ним номер телефону [NUMBER] , після чого 24.04.2023 11:02:22 було здійснено перерахування грошових коштів позичальнику (а.п. 10). До матеріалів справи також долучено Порядок дій споживача в Інформаційно- телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торгівельною маркою «Moneyveo» (а.п. 11-17) та Алгоритм дій ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів (а.п. 104-105). На підтвердження переказу коштів в сумі 15 900,00 грн. згідно договору № 466055663 від 24.04.2023 [PERSON] на платіжну картку № [NUMBER] , додано Платіжне доручення № 0f9cccd4-d7f2-4738-9468-41b28b51c038 (а.п. 103). З наданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформації встановлено, що на ім?я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] (IBAN [NUMBER] ). Додано також виписку по рахунку № [NUMBER] за період 24 по 29 квітня 2023 року, яка містить зарахування на суму 15 900,00 грн. Фінансовий номер телефону: [NUMBER] співпадає з номером телефону який знаходиться в анкетних даних [PERSON] . За розрахунком ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», станом на 25 липня 2023 року заборгованість [PERSON] становить 38 011,51 грн. (а.п. 47). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Додаткової угоди № 19 від 28 листопада 2019 року до договору факторингу № 28/11180-1 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» сторони договору дійшли згоди викласти текст п. п. 8.2 Договору факторингу в новій редакція, якою визначили, що строк дії договору факторингу закінчується 31 грудня 2020 року. Відповідно до Додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс», сторони договору дійшли згоди викласти текст договору факторингу в новій редакції. Відповідно до умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язується відступити ТОВ «Таліон плюс» право вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за плату на умовах, визначених Договором (п. 2.1 додаткової угоди). Також визначили, що строк дії договору факторингу закінчується 31 грудня 2021 року (п. 8.2 Договору). Відповідно до Додаткової угоди № 27 від 31 грудня 2021 року до договору факторингу № 28/11180-1 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс», сторони договору дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу до 31 грудня 2022 року. Відповідно до Додаткової угоди № 31 від 31 грудня 2022 року до договору факторингу № 28/11180-1 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс» сторони договору дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу до 31 грудня 2023 року. Відповідно до Додаткової угоди № 32 від 31 грудня 2023 року до договору факторингу № 28/11180-1 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і ТОВ «Таліон плюс», сторони договору дійшли згоди продовжити строк дії договору факторингу до 31 грудня 2024 року. Відповідно до п. 1.2. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги. Пунктом 1.3. договору факторингу визначено, що під правом вимоги розуміється всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 241 від 25 липня 2023 року від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 466055663 від 24.04.2023 року на загальну суму 38 485,32 грн. (а.п. 72-73). Згідно з Розрахунком заборгованості ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», станом на 19 грудня 2024 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором 466055663 від 24.04.2023 року становить 79 706,79 грн. (а.п. 46). 19 грудня 2024 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон плюс» укладено Договір факторингу № 19/1224-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон плюс» зобов`язується відступити ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах права вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти. Відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги № 2 від 19 грудня 2024 року від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 466055663 від 24.04.2023 року на загальну суму 79 706,79 грн. (а.п. 64-65). 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 04/06/25-Ю, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило ТОВ «Юніт Капітал» права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 466055336 від 24 квітня 2023 року на загальну суму 79 706,79 грн. (а.п. 55-56). З доданої ТОВ «Юніт Капітал» Виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 466055663 від 24.04.2023 року, вбачається, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» за Кредитним договором станом на 25.06.2025 (включно) складає 79 706,79 грн.: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 15 899,69 грн. та прострочена заборгованість за процентами - 63 807,10 грн. Станом на 25.06.2025 року заборгованість за Кредитним договором не погашена (а.п. 45). Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем (далі ІТС), він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Норми ст. 11 Закону, відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 6, 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Також, відповідно до ч. 1-2 статті 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Як видно з матеріалів справи кредитний договір між первісним кредитором та відповідачкою укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису позичальниці «MNV5U6Z6» (відправлено 24.04.2023 11:01:05, введено 24.04.2023 11:02:10). Зі змісту договору встановлено, що [PERSON] , при його оформленні, зазначила свої персональні дані, зокрема: податковий номер: [NUMBER] , зареєстроване на той час місце проживання та номер телефону: [NUMBER] . Відповідачка послідовно виконала усі дії спрямовані на проходження всього процесу укладення електронного договору та вчинила конклюдентні дії, що свідчить про свідоме бажання укласти Кредитний договір. Використання одноразового ідентифікатора у процедурі електронного підписання договору не лише забезпечує належну ідентифікацію, підтверджує акцепт оферти та є цілком достатнім для встановлення зобов`язань Відповідача за договором, що відповідає законодавству України. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі [PERSON] для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, то кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Суд вважає доведеним факт отримання відповідачкою коштів у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512, ст. 514, 526 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. З огляду на те, що укладений між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Манівео" договір факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року було пролонговано на підставі додаткових угод до нього № 19, 26, 27, 31, 32 до 31 грудня 2024 року, на день укладення кредитного договору він був правомірним і чинним, а ця обставина з урахуванням витягу з реєстру прав вимоги не може спонукати до висновку про недійсність передачі прав вимоги. Наявні в матеріалах справи вже зазначені договори факторингів, додаткові угоди, витяги з реєстрів прав вимог до них підтверджують належне набуття позивачем права вимоги до відповідачки і сумнівів щодо цих фактів вказані документальні докази не викликають. Згідно із ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Згідно з правовою позицією ВС в постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Разом з тим, незважаючи на те, що ТОВ "Юніт Капітал" є новим кредитором, його вимоги до задоволення в повному обсязі не підлягають, адже нарахована попередніми кредиторами заборгованість за відсотками за користування кредитним коштами здійснена поза межами строку кредитування. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. З Довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" та заявки на отримання грошових коштів в кредит від 24.04.2023 року вбачається, що [PERSON] заявила про отримання суми кредиту 15 900,00 грн., обравши строк кредитування 30 днів (а.п. 10, 18). Розділом 7 кредитного договору передбачено, що на момент укладення цього Договору, сторони дійшли згоди, що орієнтовна дата погашення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є датою закінчення дисконтного періоду кредитування - 24.05.2023, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. Основна сума Кредиту має бути повернена Позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після, в тому числі, закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору. Водночас, із вже вказаної Довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА" вбачається вчинення позичальницею дій, з метою продовження Дисконтного періоду, зокрема, 25.05.2023 року відбулась сплата нарахованих процентів в сумі 4 120,00 грн., відповідно, строк кредитування продовжено ще на 30 днів - до 23.06.2023 року (процентна ставка, яка застосовується на період продовження строку кредитування - 1,61 %). Пунктом 3.3. кредитного договору встановлено, що для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 3 863 грн 70 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет. В даному випадку суд зважає на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) де зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань. Відповідно до ч. 8 ст. 18 ЗУ "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, двозначні умови, які дозволили кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом, поза чітко вказаного строку кредитування. Проте, вимог про застосування наслідків порушення грошового зобов`язання, зокрема прострочення сплати суми кредиту та нарахованих процентів, в тому числі, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач не заявляв. Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, відповідно до ст. 12 ЦПК України встановлений принцип змагальності сторін, згідно якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення у справі "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року). Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що наявні підстави для відхилення вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками поза межами строку дії договору. При цьому, позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з позичальниці на користь нового кредитора 23 323,40 грн., з яких: 15 899,69 грн. - тіло кредиту та 7 423,71 грн. проценти, що нараховані первісним кредитором у період 30-денного продовженого строку кредитування за ставкою 1,61 % в день. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 708,83 грн. Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц. Представником позивача також заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 7 000,00 грн., на підставі: Договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року та Додаткової угоди № 25770849297 до даного договору, Акту прийому-передачі наданих послуг від 25 червня 2025 року, у якому наявний перелік наданих послуг Адвокатським бюро «Тараненко та Партнери», пов`язаних із складанням позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 466055663 від 24.04.2023 року, вивченням матеріалів справи та надання усної консультації стосовно складання позовної заяви, на що витрачено 6 годин, вартість послуг оцінено в 7 000 грн. Судом встановлено, що позивач користувався правовою допомогою, у зв`язку з чим було понесено витрати, що підтверджено доданими стороною позивача доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд задовільняє позовні вимоги частково, на 29,26 %, при цьому сторона відповідача не зверталась до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, тому, згідно приписів ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 048,30 грн. понесених на правничу допомогу витрат, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved