Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до Савранського районного суду Одеської області із позовною заявою до [PERSON] у якій просила суд стягнути з останнього відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.12.2024 близько 11 години 00 хвилин в будинок, що розташований в [ADDRESS] , прийшов [PERSON] . В ході спілкування між позивачкою та відповідачем відбувся словесний конфлікт та під час якого [PERSON] пошкодив вхідні двері. У наслідок пошкодження у дверях лопнула перемичка та двері перестали закриватися. У зв?язку із подіями які відбулися [PERSON] злякалася, перенервувала, та в неї погіршилось самопочуття. Вона була змушена викликати швидку допомогу та її госпіталізували до медичного закладу Комунального некомерційного підприємства «Савранська лікарня» Савранської селищної ради Одеської області де знаходилась на амбулаторному лікуванні та призначили медикаментозне лікування. В той же день, позивачка звернулася до Сектору Поліцейської діяльності №2 відділу поліції №1 Подільського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Одеській області із заявою де було складено відносно [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення за статтею 173 КУпАП. Згідно постанов Савранського районного суду Одеської області від 15.01.2025 у справах №512/29/25 та №512/30/25 [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення. Так, [PERSON] вважає, що відповідач завдав позиваці моральної та матеріальної шкоди та просить стягнути з останнього матеріальну шкоду в розмірі 12414,78 грн. та моральну в сумі 20000,00 грн. Згідно зі статтею 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень статей 36, 37 ЦПК України, було визначено головуючого суддю Брюховецького О.Ю. та передано йому вказану справу. Ухвалою суду від 20.05.2025 цивільний позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишено без руху та надано позивачці термін для усунення недоліків (а.с.17-18). 03.06.2025 до суду надійшла заява позивачки про залишення позовних вимог без розгляду в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн. (а.с.20) Так, ухвалою судді Савранського районного суду Одеської області Брюховецького О.Ю. від 12.06.2025 відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 06.08.2025 за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачці п`ятиденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачкою у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів (а.с.25-26). Матеріали справи містять заяву позивачки про відкладення справи призначеної на 02.10.2025 на іншу дату (а.с. 35). Слухання справи неодноразово відкладалося у зв`язку з неявкою відповідача 03.09.2025, 05.11.2025, 03.12.2025, 18.12.2025, 25.12.2025, 13.01.2026. Згідно відповіді з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків № 2290357 вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с.41). Позивачка належним чином повідомлялася про судовий розгляд справи (направлення судових повісток за місцем реєстрації та телефонограмою (а.с.42). Відповідач у чергове в судове засідання призначене на 29.01.2026 не з`явився, повідомлявся належним чином, до суду повернулися конверти з відміткою Укрпошти про те що «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.28, 34, 36, 39, 40). Будь-яких заяв, клопотань відповідачка до суду не подав. Також, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання». Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Таким чином, правом подати відзив відповідач [PERSON] не скористався. До суду не надходило клопотань сторін про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Разом з тим, Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б). За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.05.2023 у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. У відповідності до приписів статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких в учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Суд встановив, що згідно талону - повідомлення Єдиного обліку №4493 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та на іншу подію вбачається, що 26.12.2024 о 13 годині 40 хвилин [PERSON] звернулася до Подільського РУП ГУНП в Одеській області із письмовою заявою, в якій просить прийняти міри до [PERSON] який 26.12.2024 приблизно об 11 годині 00 хвилин прийшов до її господарства та ображав її брутальною лайкою (а.с.6). З довідки Медичного кабінету «Здоров`я» вбачається, що відповідачка знаходилася на амбулаторному лікуванні з 30.12.2024 по 07.01.2025 з діагнозом: стан після пластики дефекта м/г перегородки (Тетрада-Фалло). СН-ПІ А NYHA-III. ГХ-Пст. ст-ПІ, ризик-V, кризовий перебіг, часті цереброваскулярні кризи ускладнені і неускладнені стенокардичним синдромом (а.с.7). Матеріали справи містять товарний чек №ЧК-0225981 від 02.01.2025 аптеки №1 [PERSON] (а.с.8). Згідно заказу/0329-вбачається, що вартість виробу (дверей) становить 12414,78 грн. (а.с.9). З постанов Савранського районного суду Одеської області вбачається, що 15.01.2025 [PERSON] двічі притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень за статтями 173 КУпАП (а.с. 10, 11). Постанови суду набрали законної сили. Відповідно до довідки №239273 Серія 12 ААБ, яка надана безстроково, вбачається, що [PERSON] є інвалідом з дитинства (а.с.12). Матеріали справи містять фото таблиці на яких зображено пошкоджені двері (а.с.13, 14, 15). Відтак, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини й громадянина захищаються судом. Відповідно до статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушувати права інших осіб. Не допускається дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержатися моральних засад суспільства. Уразі недодержання особою при здійсненні своїх прав, суд може зобов`язати її припинити зловживанням своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Фізична особа має право захищати своє життя та здоров`я від протиправних посягань будь-якими засобами не забороненими законом. Забороняється будь-які форми фізичного чи психічного тиску (статі 281,288 ЦК України). Згідно із статтею 16 ЦК України захист цивільних прав та інтересів здійснюється у встановленому порядку судом шляхом: визнання цих прав; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусового виконання обов`язку в натурі; зміни правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та іншими способами відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до частин першої, другої статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. За змістом частини другої статті 14 ЦК України критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Згідно з частиною третьою статті 13 Конституції України власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 1 першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенції) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частина 1 статті 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно частини 3 статті 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно із частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчиняти нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно із частиною статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (частини1, 2 статті 77 ЦПК України ). Згідно зі статтею 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до частин 1, 4 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із частиною 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з неправомірними діями [PERSON] позивачці було завдано матеріальну шкоду, яка полягає у пошкоджені вхідних дверей у будинку, що розташований по [ADDRESS] . Позивачка розцінює, що їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 12414,78 грн. за пошкодження її майна, а саме вхідних дверей. За роз`ясненням, викладеним у пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Як зазначалось вище, матеріали справи містять інформацію з магазину «Віконний завод «Osnova» про вартість нових дверей, що становить 12414,78 грн. (а.с.9). В той же час, позивачкою не подано жодних доказів, які б підтверджували реальну вартість пошкодженого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. При цьому, в матеріалах справи також відсутні докази щодо неможливості відновлення пошкоджених дверей, їх подальша експлуатація, використання за призначенням, а також докази про те, що саме відповідачем [PERSON] при обставинах події, яка мала місце 26.12.2024 було пошкоджено вхідні двері. Долучену до матеріалів справи позивачем вказану інформацію про вартість вхідних дверей, суд відхиляє, оскільки, позивачка вхідних дверей не замінила, відповідно і не придбала нових, а наявний у матеріалах справи рахунок отримала від працівника магазину «Віконний завод «Osnova» з продажу дверей на підтвердження майбутніх витрат, без придбання товару. Разом з тим, матеріали справи містять постанову суду від 15.01.2025, згідно з якої вбачається, що 26.12.2024 громадянин [PERSON] , перебуваючи на території домоволодіння (господарства), що належить [PERSON] , вчинив протиправні дії, які виразилися у нанесенні ударів кулаком у вхідні двері житлового будинку. Внаслідок зазначених дій вказані двері були пошкоджені, чим [PERSON] заподіяно пряму матеріальну шкоду в розмірі 10 000,00 грн (а.с.11). Правові висновки щодо застосування норм права, що висловлені Верховним Судом України в постанові від 03 грудня 2014 року N 6-183цс14 зводяться до такого: законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач має довести факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір. Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 25 лютого 2019 року у справі № 466/4051/15-ц. Таким чином, саме позивач має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди у загальному порядку, передбаченому ЦПК України, зокрема статтею 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, статтею 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Масштабність ушкоджень вхідних дверей не надає змоги визначити ступінь їх фізичного зносу, таким чином відповісти на питання з визначення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок ушкоджень, з урахуванням загального технічного стану дверей та коефіцієнтом його зносу, не надається можливим. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на зазначене та з урахуванням фізичного зносу (стану) на момент пошкодження дверей, суд приходить до висновку, що виходячи із загальних засад цивільного законодавства, права позивачки підлягають захисту судом шляхом відшкодування матеріальної шкоди частково в розмірі 7000,00 грн. Щодо судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1, 2, 6, 8 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови впозові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи позивачкою понесені витрати на судовий збір в розмірі 1200,00 грн. (а.с.1) У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог позивачки, з відповідачів підлягає стягненню на користь держави судові витрати у виді судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (56,38%), що становить 676,56 грн. (1200,00 грн. х 56,38%:100%). На підставі викладеного та

Outcome: partial