Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У березні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі ТОВ «Свеа Фінанс») Варшавський К.А. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовував тим, що 13 грудня 2021 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 400244254, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач вказаний договір підписала за допомогою одноразового ідентифікатора Q92X42VN. Відповідно до пункту 1.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000 грн до 50 000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту. Строк дії договору, відповідно до пункту 1.7 становить 5 років. У пункті 1.7 договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У разі якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна з сторін не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, його дія продовжується кожен раз на той самий строк, але не більші ніж три рази. ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» виконало свої зобов`язання за вказаним договором та надало відповідачу грошові кошти у розмірі 6 694,39 грн, однак відповідач свої зобов`язання з повернення кредиту та процентів за його користування належним чином не виконала. Порушивши умови кредитного договору, [PERSON] зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 24 816,18 грн, з яких: 4 994,39 грн заборгованість за кредитом та 19 821,79 грн заборгованість за процентами. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за договором кредитної лінії №400244254 від 13 грудня 2021 року. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за договором кредитної лінії № 400244254 від 13 грудня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 2 травня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до якого та реєстру боржників до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №400244254 від 13 грудня 2021 року в сумі 24 816,18 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 994,39 грн, та заборгованість за процентами за користування кредитом 19 821,79 грн. Посилаючись на зазначене, ТОВ «Свеа Фінанс» просило стягнути з відповідача заборгованість за договором кредитної лінії та вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Процесуальні дії у справі та заяви (клопотання) учасників З відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 11 березня 2025 року № 1186000 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] . Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2025 року справу передано за підсудністю до Рокитнянського районного суду Київської області. Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 16 квітня 2025 року відкрито провадження у справі та постановлено проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; справу призначено до розгляду на 7 травня 2025 року о 09 год 00 хв. 7 травня, 24 червня, 30 жовтня та 11 грудня 2025 року розгляд справи відкладався у зв`язку з неявкою сторін. Справу призначено до розгляду на 28 січня 2026 року о 14 год 00 хв. В позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому зазначено, що проти ухвалення заочного рішення позивач не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилася, направлені їй судові повістки повернулися до суду не врученими з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд враховує, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі № 910/22873/17 та від 14 серпня 2020 року у справі № 904/2584/19). Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18). Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи (частина перша статті 280 ЦПК України). Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з ухваленням заочного рішення. Стислий виклад позиції інших учасників справи Відзив на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Встановлені судом фактичні обставини справи Судом встановлено, що 13 грудня 2021 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 400244254, який позичальник підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором Q92X42VN, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000 грн до 50 000 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту. Строк дії договору, відповідно до пункту 1.7 становить 5 років (пункту 1.1. договору). У пункті 1.7 договору зазначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У разі якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору жодна з сторін не повідомить іншу сторону про бажання розірвати договір, його дія продовжується кожен раз на той самий строк, але не більші ніж три рази. Відповідно до заяви на отримання кредитних коштів в кредит від 13 грудня 2021 року [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 5 000 грн. Порушивши умови кредитного договору, [PERSON] зобов`язання не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 24 816,18 грн, з яких: 4 994,39 грн заборгованість за кредитом та 19 821,79 грн заборгованість за процентами. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за договором кредитної лінії № 400244254 від 13 грудня 2021 року. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року право вимоги щодо заборгованості [PERSON] за договором кредитної лінії № 400244254 від 13 грудня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс». 2 травня 2024 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу № 02/0524-01/01.02-11/24, відповідно до якого та реєстру боржників до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором кредитної лінії №400244254 від 13 грудня 2021 року в сумі 24 816,18 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 994,39 грн, та заборгованість за процентами за користування кредитом 19 821,79 грн. Матеріали справи не містять доказів, які б спростовували факт укладення зазначених договорів факторингу та переходу до позивача, як нового кредитора, права вимоги за договором кредитної лінії № 400244254 від 13 грудня 2021 року. До матеріалів справи долучені розрахунки заборгованості за договором кредитної лінії № 400244254 від 13 грудня 2021 року, згідно з якими, заборгованість за договором кредитної лінії становить 24 816,18 грн, з яких: 4 994,39 грн - заборгованість за тілом кредиту та 19 821,79 грн - заборгованість за процентами. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Вивчивши матеріали цивільної справи та надавши оцінку поданим доказам, суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша та друга статті 638 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частинами першою-четвертою статті 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. За змістом статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Відповідно до частини сьомої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 7 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 (провадження № 61-9071св20), будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України). У справі, яка розглядається, суд встановив, що 13 грудня 2021 року ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] уклали договір кредитної лінії № 400244254, за умовами якого відповідач отримала кредит в розмірі 5 000 грн, які зобов`язувалась повернути в строк, визначний договором, та сплатити проценти за користування кредитом; право вимоги за вказаним договором набуло ТОВ «Свеа Фінанс»; [PERSON] не виконала договірні зобов`язання за вказаним договором, тому має заборгованість в сумі 24 816,18 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 4 994,39 грн, та заборгованість за процентами за користування кредитом 19 821,79 грн; під час розгляду справи судом [PERSON] не надала належних і допустимих доказів на спростування обставин щодо укладення нею зазначеного договору, факту отримання нею грошових коштів, правомірності нарахування процентів за користування кредитом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позивач довів обставини щодо існування між сторонами кредитних прав та зобов`язань, тобто підтвердив факт отримання позичальником кредитних коштів та правомірність нарахування заборгованості. Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі нею не наведені. Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом. Висновки суду щодо розподілу судових витрат Статтею 141 ЦПК України передбачено, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» підлягають стягненню 2 422,40 грн у відшкодування судового збору, сплаченого позивачем за пред`явлення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved