Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконкому Золотоніської міської ради, Орган опіки та піклування Золотоніської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просить: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно її сина [PERSON] , [INFO] ; Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що від спільного проживання з відповідачем [INFO] в них народився син [PERSON] . З листопада 2022 року відповідачка виїхала до Німеччини, залишивши сина проживати разом з батьком. З того часу [PERSON] не спілкується ні із сином, ні з його батьком позивачем у справі. У Німеччині проживає з іншим чоловіком, повертатись в Україну не планує чи забрати дитину до себе наміру не має. Починаючи з 2022 року мати дитини взагалі не опікується сином, не приймає участі у його житті та вихованні. Утриманням дитини займається виключно батько, самостійно, без участі відповідачки забезпечує сина всім необхідним, створює дитині належні умови для проживання, розвитку, навчання та виховання. Лише батько відвідує із сином лікарів за потреби, дбає про його здоров`я, відвідує школу, де навчається його син. Таким чином мати дитини самоусунулась від утримання сина, не цікавиться його життям та здоров`ям, не відвідує батьківські збори у шкільному закладі, який відвідує її син, вихованням, навчанням та утриманням сина займається виключно батько. За таких обставин, вважаючи, що мати дитини ухиляється від обов`язків по утриманню та вихованню сина, не цікавиться та не піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток сина, [PERSON] звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.03.2025 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання. Відповідно до ухвали суду від 10.11.2025 року підготовче провадження у даній справі закрите та призначено дату судового розгляду. У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, повне обгрунтування яких вказано у позовній заяві. Представник третьої особи також підтримала позов, вказавши, що питання позбавлення батьківських прав відповідачки ретельно вивчено як службою у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконкому Золотоніської міської ради, так і органом опіки та піклування, та як наслідок надано висновок про доцільність позбавлення матері батьківських прав стосовно сина. Відповідачка до суду жодного разу не прибула, відзиву на позов не направила, проте поштовим зв`язком скерувала до суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позову та позбавлення її батьківських прав стосовно її сина [PERSON] . У судовому засіданні допитана як свідок [PERSON] повідомила суду, що вона проживає з позивачем та його сином [PERSON] однією сім`єю з 2023 року. Про матір дитини їй нічого не відомо. Знає лише, що та виїхала за кордон. З часу їх проживання з [PERSON] мати дитини [PERSON] жодного разу не приїздила, подарунків не передавала, дитини рідну маму не згадує. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] повідомив, що вони з позивачем товаришують. Матір [PERSON] він знає, проте близько із 2023 року [PERSON] не опікується сином. За дитиною доглядає батько. Син доглянутий, забезпечений всім необхідним для життя та навчання. Також йому відомо, що позивач з [PERSON] бажають створити сім`ю, щоб дитина росла у повноцінній родині. Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.11.2014 року, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00049974195 від 11.03.2025 року відомості про батька дитини [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ст. 126 СК України, тобто за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Згідно з довідкою голови квартального комітету № 10 м. Золотоноші Хакало Т.С. від 12.03.2025 року № 262 [PERSON] , 1992 року народження, проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживає син [PERSON] , 2014 року народження. Дитина повністю перебуває на утриманні батька. Як вбачається з Акту про невиконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] , [INFO] , учня 4-Б класу Золотоніської спеціалізованої школи № 1, виданого комісією у складі директора школи В. Горошочка, соціального педагога [PERSON] , класного керівника Н. Прохоренкової від 03.03.2025 року № 40, за час навчання дитину школа з 51.05.2021 року мати [PERSON] до школи не з`являлась, навчанням дитини не цікавилась, участі у вихованні сина не брала. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 12.03.2025 року комісією у складі: Засенко Н.І. - начальника служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконкому Золотоніської міської ради та [PERSON] - головного спеціаліста служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконкому Золотоніської міської ради, за участю [PERSON] було встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , [INFO] , разом із сином [PERSON] , [INFO] . Для виховання та розвитку дитини створені всі належні умови, стосунки у сім`ї теплі, доброзичливі та довірливі. Мати дитини [PERSON] виїхала в Німеччину у 2022 році, де має іншого чоловіка. З дитиною не спілкується, забрати сина до себе наміру не має. Крім того, головним спеціалістом служби у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконкому Золотоніської міської ради у присутності батька [PERSON] . 13 травня 2025 року з [PERSON] , [INFO] , була проведена бесіда, зміст якої викладений у протоколі бесіди від 13.05.2025 року. Під час бесіди дитина повідомила, що з 2022 року мама виїхала за межі України, телефонує дуже рідко, привітань та подарунків на день народження не передає. Дитина й надалі хоче проживати з батьком. З Висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] » від 16.05.2025 № 1219 вбачається доцільним з метою захисту законних прав та інтересів дитини позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітнього сина. Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав у сумі 1211.20 грн.

Outcome: approved