Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

10.12.2025 року, через систему «Електронний суд», представник заявника [PERSON] адвокат Чікова Т.А., звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова з заявою, в якій просить: встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючого документа Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯО №728464 від 18.12.2012 року виданого на підставі рішення Чернігівської міської ради 26 сесія 6 скликання від 31.10.2012 року на земельну ділянку площею 0,0550 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 7410100000:01:037:5457; встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , правовстановлюючого документа Договору дарування на 1/2 частини житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , укладеного 14.12.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Оникієнко Г.А., зареєстрований в реєстрі №249/5. Вимоги заяви обгрунтовані тим, що заявник [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , на підставі Договору дарування від 14.12.1993 року та земельної ділянки площею 0,0550 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 7410100000:01:037:5457, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯО №728464 від 18.12.2012 року. Вказує, що в зазначених правовстановлюючих документах помилково по батькові заявника зазначено « [PERSON] » замість дійсного « [PERSON] ». Даний факт підтверджується копією паспорту заявника, в якому її по батькові зазначено « [PERSON] ». Встановлення факту належності вказаних правовстановлюючих документів, має юридичне значення для заявника, оскільки не надає можливість реалізувати своє право на належне оформлення (державну реєстрацію) свого права власності та належним чином розпоряджатись своїм правом власності на об`єкти нерухомості. Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та день слухання справи повідомлені належним чином. Представник заявника - адвокат Чікова Т.А., звернувся до суду із клопотанням, в якому просить розгляд справи проводити без її участі та участі заявника. Заяву підтримує та просить задовольнити. Представники заінтересованих осіб: Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області та Другої чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилися. Про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином. Звернулись до суду із заявами, в яких просять розгляд справи проводити без їх участі, щодо вирішення заяви покладаються на розсуд суду. Суд визнав за можливе провести розгляд справи за відсутності заявника та заінтересованих осіб. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 2ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Як слідує зі змісту ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Факти що мають юридичний характер це факти з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження. За умовами ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку, визначено в ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Так, п. 6 ч. 1 ст.315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлено, що 14.12.1993 року між [PERSON] та [PERSON] (заявником), було укладено Договір дарування на 1/2 частину житлового будинку з належною частиною надвірних споруд і побутових будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , і розташований на земельній ділянці 600,00 кв.м., укладеного 14.12.1993 року, посвідченого державним нотаріусом Другої чернігівської державної нотаріальної контори Оникієнко Г.А., та зареєстрований в реєстрі №249/5. (а.с.6-7) 18.12.2012 року на підставі рішення Чернігівської міської ради 26 сесія 6 скликання від 31.10.2012 року [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯО №728464 від 18.12.2012 року площею 0,0550 га, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 7410100000:01:037:5457. (а.с.4 на зв. стор. - 5) У зазначених вище, Договорі дарування частини будинку та Державному акті на право власності на земельну ділянку, по батькові заявника зазначено як « [PERSON] » (а.с.4-5, 6-9), тоді як в паспорті громадянина України № [NUMBER] від 09.02.2023 року, по батькові заявника зазначено « [PERSON] », а тому в зв`язку з даною невідповідністю її по батькові у правовстановлюючих документах, остання позбавлена можливості підтвердити своє право власності на відповідну частину житлового будинку та земельну ділянку. 29.08.2025 року, [PERSON] звернулась до Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління держгеокадастру у Чернігівській області із відповідною заявою, про внесення виправлень, щодо правильного написання її по батькові у Державному акті на право власності на земельну ділянку, але 01.09.2025 року винесено рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з підстав, що відомості про власника земельної ділянки після 2013 року є повноваженнями реєстраційної служби юстиції. (а.с.8) На підтвердження, того, що « [PERSON] » і « [PERSON] » є однією особою, заявником надано експертний висновок №056/42-m від 07.02.2013 року, проведений Українським бюро лінгвістичних експертиз, з якого вбачається, що попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах наданих для експертизи (договір дарування житлового будинку, технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, державний акт на право власності на земельну ділянку, записи [PERSON] ) та [PERSON] (паспорт, запис [PERSON] ), а також в інших документах, імена по батькові [PERSON] зазначеної особи є ідентичними. Розбіжності виникли внаслідок фіксації в офіційних документах імені по батькові від розмовного або урочисто-церковного варіанта особового імені [PERSON] (рос. Дмитрий) [PERSON] (а.с.9). Отже, в зв`язку з тим, що в Договорі дарування частини будинку від 14.12.1993 року та Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯО №728464 від 18.12.2012 року, по батькові заявника зазначено « [PERSON] », а не дійсне « [PERSON] », остання не може реалізувати своє право на державну реєстрацію в установленому законом порядку належного їй майна. За змістом п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів,що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст.80 ЦПК України установлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. З огляду на представлені документи суд вважає доведеним факт, що Договір дарування частини будинку від 14.12.1993 року та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯО №728464 від 18.12.2012 року, належать заявнику. Факт належності вказаних правовстановлюючих документів, за встановленням яких звертається [PERSON] , має юридичне значення, оскільки надасть можливість заявнику здійснити державну реєстрацію свого права власності на вказану частину будинку та земельну ділянку в Державних реєстрах нерухомості та вільно розпоряджатись своїм майном. Даний факт інакше як у судовому порядку встановити неможливо, а отже вимоги заявника слід задовольнити.

Outcome: approved