Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 26.08.2024-100001806 від 26.08.2024 року у розмірі 21100 гривень. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] 26.08.2024 року укладено кредитний договір (оферти) № 26.08.2024-100001806, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 8000 гривень, строком на 124 дні, з процентною ставкою 1% за один день користування кредитом. За надання кредиту відповідачем сплачується комісія у розмірі 9% від суми кредиту. Неустойка у розмірі 80 грн нараховується за кожен день невиконання зобов`язання незалежно від суми зобов`язання. Відповідно до умов договору кошти за кредитом надаються позичальнику шляхом перерахування на рахунок споживача [NUMBER] . ТОВ «Споживчий центр» зобов`язання за договором виконано в повному обсязі, 26.08.2024 перераховано кошти у розмірі 8000 гривень. Відповідач свої зобов`язання за договором належно не виконує, у зв`язку з чим, станом на момент пред`явлення позову утворилась заборгованість у розмірі 21100 гривні, що складається із: заборгованості по тілу кредиту 8000 гривень; процентів 6940 гривень, комісії 720 гривень, додаткової комісії 1440 гривень, неустойки 4000 гривень. Відповідачем 22.11.2024 були здійснені заходи на визнання наявності боргу, а саме проведена часткова сплата заборгованості у розмірі 500 гривень. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 29.10.2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належно, у позовній заяві просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання, проте конверт повернувся не врученим, з відміткою «адресат відсутній». 28.01.2026 року постановлена ухвала про проведення заочного розгляду справи та ухвалено заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 26.08.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 26.08.2024-100001806, згідно з яким позичальник отримав на реквізити електронного платіжного засобу 5457-08ХХ-ХХХХ-3503 кредит у розмірі 8000 гривень, строком на 124 дні, з дня його надання. Дата повернення 27.12.2024 року. Процентна ставка «Стандарт»- фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за один день користування кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Процентна ставка «Економ» становить 0,5% за один день користування кредитом та застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 720 гривень. Комісія за обслуговування кредитної лінії 720 гривень, нараховується кредитором та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом та сплачується згідно графіку платежів. Неустойка за договором становить 80 грн та нараховується за кожен не виконаного/неналежно виконаного зобов`язання, незалежно від суми. За умовами кредитного договору орієнтована загальна вартість кредиту для споживача становить 17600 гривень. 26.08.2024 року відповідачем електронним цифровим підписом, за допомогою одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору Е856, підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок грошові кошти у розмірі 8000 гривень, отже акцептовано умови договору (а.с.23-29). Відповідно до листа ТОВ «УПР» №26-1510 від 15.10.2025 року, на підставі укладеного з ТОВ «Споживчий центр» договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, 26.08.2024 о 17 год 15 хв було успішно перераховано кошти у розмірі 8000 грн на платіжну карту клієнта [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua 491628775, призначення платежу: «Видача за договором кредиту №26.08.2024-100001806» (а.с.11). Згідно з даними бухгалтерського обліку відносно контрагента « [PERSON] » за договором «26.08.2024-100001806» відповідачу у період з 26.08.2024 по 26.10.2024 нарахування відсотків здійснювалось кожен день за процентною ставкою «Стандарт», що ставить 1% від суми заборгованості. З 27.10.2024 наступив черговий період під час дії якого було застосовано процентну ставку «Економ», що становить 0,5% від суми заборгованості. Із зазначених даних про нарахування вбачається, що відповідачем 22.11.2024 здійснено платіж у розмірі 500 гривень (а.с.15-22). Відповідно до довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 26.08.2024-100001806 від 26.08.2024 року, заборгованість [PERSON] складає 21100 гривень, що складається з: основного боргу 8000 гривень, процентів 6940 гривень, комісії 720 гривень, комісії за обслуговування - 1440 гривень, неустойки 4000 гривень (а.с.12). ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Частиною першою ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом чи договором строк, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Відповідно до ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором. Із змісту ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку, відповідно до статей 549 - 552 ЦК України, що нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором. Відповідно до п. 8 Заявки, яка є невід`ємною частиною оферти, комісія пов`язана з наданням кредиту 9% від суми кредиту та дорівнює 720 гривень. 10.06.2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується із висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13.07.2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку). Встановлення обов`язку по сплаті комісії за надання кредиту у кредитному договорі відповідає принципу свободи договору. Відповідач, уклавши кредитний договір, погодився сплатити комісію за надання суми кредиту. У кредитному договорі ТОВ «Споживчий центр» встановлена комісія саме за надання кредиту, яка є разовою, та розмір якої є незмінним. Комісія за надання кредиту встановлюється не у Правилах надання кредитів чи Паспорті споживчого кредиту, а у самому кредитному договорі, який укладається у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» та який підписується за допомогою одноразових ідентифікаторів. Відповідачу було відомо про його обов`язок по сплаті процентів, комісії за надання кредиту та неустойки за кредитним договором № 26.08.2024-100001806 від 26.08.2024, оскільки такий обов`язок був чітко визначений у Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та Заявці, а також відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору № 26.08.2024-100001806 (кредитної лінії). Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідач порушив зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати відсотків, комісії за надання кредиту та неустойки, тому з нього підлягає стягнення заборгованість за кредитним договором № 26.08.2024-100001806 від 26.08.2024 у розмірі 21000 гривень. V. Розподіл судових витрат Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved