Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11.11.2024-100000341 від 16.11.2024 в розмірі 18060,00 грн. та сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.11.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 11.11.2024-100000341 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6 000 грн. на умовах його строковості, поворотності та платності, строком на 155 днів, процентна ставка фіксована розмірі 1 % за один день користування кредитом, комісія за надання кредиту 540,00 грн., комісія за обслуговування кредиту 1080,00 грн. Відповідач, у свою чергу, не виконала умов кредитного договору, внаслідок чого станом на 19.04.2025 її заборгованість за договором становить 18060,00 грн., а саме, заборгованість по тілу кредиту 6000,00 грн., заборгованість по процентам 7440,00 грн., комісії 1620,00 грн., заборгованість по неустойці за кожен день невиконання, неналежного виконання кожного окремого зобов`язання 3000,00 грн. Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року відкрито спрощене провадження у даній справі. Цього ж дня ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу позивачем була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу судом був визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що 10.11.2025 від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання позов визнає частково. Свою позицію мотивує тим, що позивачем під час дії воєнного стану їй незаконно нараховані комісії у сумі 1620,00 грн. та неустойка в розмірі 3000,00 грн. Також просить суд зменшити розмір відшкодування витрат на правову допомогу, а також суму судового збору, які позивач просить з неї стягнути. У свою чергу, 17.11.2025 позивач надав до суду відповідь на відзив, суть якого зводиться до того, що комісія та неустойка нараховані ним у відповідності до укладеного кредитного договору, з умовами якого відповідач ознайомилася, підписала його та, при цьому, не оспорювала жодних його положень. Також зазначив, що ці нарахування відповідають діючому законодавству. Просить позов задовольнити у повному обсязі Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов наступних висновків. Так, 16.11.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11.11.2024-100000341 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором Е477, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 6 000 грн. на умовах його строковості, поворотності та платності, строком на 155 днів, процентна ставка фіксована розмірі 1 % за один день користування кредитом, комісія за надання кредиту 540,00 грн., комісія за обслуговування кредиту 1080,00 грн. У цей же день, 16.11.2024, відповідачем підписано графік платежів за кредитним договором електронним одноразовим ідентифікатором Е477. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення», із якої вбачається, що 16.11.2024 о 18 год. 12 хв. на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні кошти в сумі 6000 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Згідно довідки-розрахунку ТОВ «Споживчий центр» про стан заборгованості за кредитним договором № 11.11.2024-100000341 від 16.11.2024 [PERSON] має непогашену заборгованість у загальному розмірі 18060,00 грн. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 368 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Судом встановлено, і не оспорюється відповідачем [PERSON] , що остання на виконання умов кредитного договору кошти своєчасно не внесла, борг за кредитним договором не повернула. Тому, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Щодо стягнення з відповідача комісій за надання кредиту та його обслуговування, суд виходить із наступного. Так, відповідно до положень абзацу 2 частини 2 ЗУ «Про споживче кредитування», встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено судом, між сторонами укладено кредитний договір № 11.11.2024-100000341 від 16.11.2024, яким прямо передбачено обов`язок позичальника сплатити комісію, розмір якої визначений у фіксованій грошовій сумі, а порядок та строк її сплати чітко врегульовані умовами договору. Процентна ставка за користування кредитом визначена окремо та не залежить від розміру зазначеної комісії. Судом не встановлено, що умова договору щодо сплати комісії суперечить імперативним нормам законодавства або спрямована на обходження правового регулювання процентів за користування кредитом. Крім того, суд враховує, що позивач при укладенні договору була належним чином поінформована про всі істотні умови кредитування, включаючи розмір комісії; добровільно погодилася з умовами договору, що підтверджується її підписом; не заявляла заперечень щодо відповідної умови ані на момент укладення договору, ані протягом тривалого часу після отримання кредитних коштів. При цьому, відповідач не надала суду належних та допустимих доказів того, що спірна комісія була нав`язана, не відповідала жодній дії кредитора або призвела до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін. Суд також бере до уваги те, що сам факт сплати комісії не може свідчити про порушення прав позичальника, якщо така комісія є прозорою, передбаченою договором і не має характеру прихованої плати за користування кредитом. Отже, з огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що умова кредитного договору щодо сплати комісії є законною, узгодженою сторонами, такою, що не порушує вимог цивільного законодавства та не підлягає визнанню недійсною, а вимоги щодо її стягнення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до розрахунку позивача, який не спростований відповідачем, заборгованість за кредитним договором становить 18060,00 грн., а саме, заборгованість по тілу кредиту 6000,00 грн., заборгованість по процентам 7440,00 грн., комісії 1620,00 грн., заборгованість по неустойці за кожен день невиконання, неналежного виконання кожного окремого зобов`язання 3000,00 грн. В той же час, з 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено режим воєнного стану. 15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено новими пунктом 18 відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 Цивільного кодексу України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З розрахунку заборгованості вбачається, що впродовж дії воєнного стану відповідачу нараховувалась неустойка в сумі 3000,00 грн., яка на підставі вказаних законів стягненню не підлягає. Таким чином, виходячи з вимог вищевказаних Законів, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути заборгованість за кредитним договором з відповідача на користь позивача в сумі 15 060?,00? грн. Також, з матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн. За таких обставин, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково (15 060?х100%:18060,00 = 83,39%), то з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 2020,04 грн. судових витрат по оплаті судового збору (2 422,40х83,39%:100% = 2020,04).

Outcome: partial