Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

позивач через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, просить в порядку поділу майна подружжя: визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на: ???квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] ; ???на будинок, розташований за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на: квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі з 1998 року, який було розірвано рішенням суду від 08.04.2024. За час спільного життя та за спільні кошти ними було набуто нерухоме майно: квартира, розташована за адресою [ADDRESS] ; будинок, розташований за адресою [ADDRESS] та квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . Через відсутність згоди щодо добровільного поділу майна, [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просить в порядку поділу майна подружжя визнати за ним право власності на квартиру по [ADDRESS] за [PERSON] право власності на квартиру по [ADDRESS] , оскільки майно купувалося та облаштовувалося спільно, воно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу виходячи з рівності часток подружжя, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, тому на підставі ст.60, 61, 63, 69-71 СК України, ст.368, 372 ЦК України просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 28.10.2024 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання 26.11.2024, яке за клопотанням сторін з метою мирного врегулювання спору неодноразово відкладалося, востаннє на 05.11.2025. Ухвалою підготовчого засідання від 05.11.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 04.12.2025, яке за клопотанням представника позивача було відкладено на 03.02.2026. Ухвалою судового засідання постановлено на підставі п.1 ч.5 ст.207 ЦПК України в затвердженні мирової угоди відмовити, оскільки умови такої щодо поділу нерухомого майна, розташованого за межами України, суперечать закону, та продовжити судовий розгляд. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та просила такі задовольнити, понесені судові витрати залишити за позивачем. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив частково та просив здійснити поділ спільного майна подружжя, виділивши у власність кожного по 1/2 частці об`єктів нерухомого майна. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. 20.11.1998 між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с.8), який розірвано рішенням Личаківського районного суду міста Львова від 08.04.2024, яке не оскаржувалось та набрало законної сили 08.05.2024 (а.с.11-12). Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Сторонами визнано та підтверджується матеріалами справи, зокрема Інформаційними довідками №366051360 та №366050699 від 15.02.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за відповідачем [PERSON] 03.05.2007 на підставі договору купівлі-продажу від 27.04.2007 (а.с.13), а право власності на ???квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] та ???на будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , зареєстровано за позивачем [PERSON] 18.03.2008 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2008 та 10.01.2012 на підставі договору купівлі-продажу від 10.01.2012 відповідно (а.с.14-15). Таким чином, судом встановлено, що вищевказане нерухоме майно набуте сторонами за час шлюбу, а тому в силу ст.60 СК України є їхньою спільною сумісною власністю. При цьому, судом не беруться до уваги посилання відповідача на те, що позивачем за час шлюбу придбано значну кількість об`єктів нерухомого майна, право власності на які оформлено на інших осіб, оскільки жодних доказів на підтвердження вказаних обставин суду не представлено. Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до вимог ч.1, 4 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як вбачається з представлених позивачем довідок про оціночну вартість об`єктів нерухомості оціночна вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 3921555 грн. 78 коп. (а.с.16), оціночна вартість квартири, розташованою за адресою [ADDRESS] , становить 1875700 грн. 62 коп. (а.с.17-18). Звертаючись до суду із вимогами про поділ спільного нерухомого майна подружжя позивач просив здійснити такий шляхом визнання за кожним зі сторін права власності на окремі об`єкти нерухомого майна, заперечуючи проти задоволення яких представник відповідача просив визнати за сторонами право власності на 1/2 ідеальної частки об`єктів нерухомого майна. Щодо способу поділу спільного сумісного майна подружжя, суд враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений в постанові Верховного Суду від 27.11.2024 у справі №154/1393/14-ц, який відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинен враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України). Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка,дітей та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 71 СК України). Позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20)). Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року в справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)). Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абзацу другого частини першої статті 71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (див. пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2023 року по справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21) зазначено, що «застосований спосіб поділу спірного майна, за яким одному і другому з подружжя виділяється окремий житловий будинок, є найбільш прийнятним у цьому випадку, оскільки вирішує спір по суті і забезпечує кожному з подружжя можливість володіння і користування окремим, а не спільним, нерухомим майном. Запропонований позивачем спосіб поділу не вирішує спір, оскільки залишає закінчений будівництвом будинок і незавершений будівництвом будинок у спільній власності». Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20))». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 757/64512/16-ц (провадження № 61-12274св21) зазначено: «склад та обсяг майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та підлягає поділу між ними, дозволяв суду здійснити його реальний поділ шляхом передачі кожному з подружжя окремих об`єктів нерухомого майна. Саме такі мотиви, викладені у постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у цій справі, що стали однією з підстав передачі судом касаційної інстанції справи на новий апеляційний розгляд. Зважаючи на наведене, суд апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду дійшов обґрунтованого висновку про доцільність проведення у цій справі реального поділу майна між подружжям у спосіб виділення кожному в натурі окремих видів (об`єктів) майна, як просили здійснити сторони в первісному та зустрічному позовах». При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку. Ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, в яких про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач (див.: постанови Верховного Суду: від 29 квітня 2020 року в справі № 210/4854/15-ц, провадження № 61-30421св18 та від 03 червня 2020 року в справі № 487/6195/16-ц, провадження № 61-46326св18). Враховуючи вищенаведене, так як запропонований позивачем спосіб поділу спільного майна подружжя за яким кожному зі сторін виділяються окремі об`єкти нерухомого майна, є найбільш прийнятним у цьому випадку, оскільки вирішує спір по суті і забезпечує кожному з подружжя можливість володіння і користування окремим, а не спільним нерухомим майном, в той час як доводи представника відповідача про необхідність визнання за сторонами права власності на 1/2 частку кожного з об`єктів нерухомого майна не вирішує спір, оскільки залишає такий у спільній власності сторін, суд приходить до висновку, що слід провести поділ спільного майна подружжя, виділивши в особисту приватну власність [PERSON] право власності на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] та на будинок, розташований за адресою [ADDRESS] , а [PERSON] - право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved