Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У червні 2025 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить суд зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі судового наказу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі №183/5648/23 на користь відповідача на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частини заробітку на 1/6 частину заробітку платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Також позивач просив суд провести належну періодичну індексацію аліментних платежів, починаючи з 18.05.2023, відповідно до чинного законодавства, за зобов`язати боржника здійснювати подальші виплати з урахуванням індексованої суми. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 15.06.2020 по 16.10.2022 проживав разом з відповідачем [PERSON] . За цей час в них народився син [PERSON] , [INFO] . За заявою відповідача, Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі № 183/5648/23 видано судовий наказ, на підставі якого він повинен сплачувати кошти на утримання дитини в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 08.05.2023 до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що протягом всього часу крім сплати аліментів, він здійснював фінансову допомогу на вимогу відповідача, купував подарунки, забезпечував предметами побутової необхідності. Також зазначив, що 10.01.2019 ним укладено шлюб з [PERSON] , від шлюбу має доньку, [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу на підставі рішення суду від 02.09.2021, позивач здійснює сплату аліментів на доньку на підставі рішення Борівського районного суду Харківської області від 02.09.2021 № 614/636/21 в розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 02.09.2021 до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач на час подання позову перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 31.12.2022, існують значні коливання у сумі аліментів, що іноді сягають десятки тисяч гривень на місяць, та є диспропорційним щодо реальних потреб дитини та обмежує можливості позивача щодо утримання власної особи та доньки, на яку також стягуються аліменти. Вважає, що його особисті обставини є істотними, оскільки на даний час в нього на утриманні перебувають одразу дві дитини, та утримання коштів на дітей та сплати аліментів в розмірі частини від заробітку, спричиняє в нього велику заборгованість перед виконавчою службою, що є надмірним тягарем для позивача. У зв`язку з цим, з огляду на положення 181 СК України, позивач звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів до 1/6 частин, що, на думку позивача, не обмежить права його сина [PERSON] та дасть йому змогу належним чином забезпечувати іншу дитину. Представник відповідача, надала відзив на позовну заяву, в якому заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на не доведення позивачем обставин погіршення його матеріального становища, зазначила, що відповідач самостійно виховує дитину, а батько у її вихованні участі не приймає, з дитиною не спілкується, а також зазначила, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Ухвалою суду від 01.07.2025 відкрито провадження у зазначеній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представником відповідача до суду надано відзив на позов, в якому остання зазначила, що позивачем не доведено обставини на які посилається позивач, як на підставу для зменшення розміру аліментів, зокрема погіршення його матеріального становища, заперечувала надання фінансової допомоги понад сплату встановлених судом аліментів, у зв`язку з чим просила відмовити в позові в повному обсязі. Ухвалою суду від 08.10.2025 здійснено перехід до розгляду вказаної цивільної справи за правилами загального позовного провадження, яке 21.11.2025 протокольною ухвалою (без виходу суду у нарадчу кімнату), закрито та справу призначеного до судового розгляду. В судове засідання, призначене на 22.01.2026 позивач, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи не з`явився, надавши 06.01.2026 до суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами, просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи. Через підсистему «Електронний суд», 27.10.2025 представником відповідача подано заяву про розгляд справи без її участі та участі відповідача. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 22.01.2026, є дата складення повного судового рішення 27.01.2026. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріального утримувати дитину до повноліття. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За положеннями ч. 1 ст. 184 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28.05.2021 у справі №715/2073/20 (провадження №61-1031св21) викладено такий правовий висновок щодо застосування ст. 192 СК України: «Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану». При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , про що видано свідоцтво серії [NUMBER] від 04.09.2021, актовий запис № 569 здійснений Новомосковським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Позивач, проходить службу у Збройних Силах України, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 25.03.2025. Відповідно до відкритої інформації, викладеній в Єдиному державному реєстрі судових рішень, судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/5648/23 від 18.05.2023 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 08.05.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Також відповідно до відкритої інформації, викладеної в Єдиному державному реєстрі судових рішень, рішенням Борівського районного суду Харківської області від 02.09.2021 у справі № 614/633/21 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду 02.09.2021 і до досягнення нею повноліття. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива за обов`язкової сукупності наступних обставин. По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, чи виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо), або змінився сімейний стан (одруження, народження дітей, поява інших утриманців тощо). По-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними. При цьому, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст. 182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 80 ЦП К України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, звертаючись до суду з цим позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів позивач вказував на те, що оскільки він перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 31.12.2022, існують значні коливання у сумі аліментів, що іноді сягають десятки тисяч гривень на місяць, та є диспропорційним щодо реальних потреб дитини та обмежує можливості позивача щодо утримання власної особи та іншої дитини, доньки, [PERSON] , на яку також стягуються аліменти. Вважає, що його особисті обставини є істотними, оскільки на даний час в нього на утриманні перебувають одразу дві дитини, та утримання коштів на дітей та сплати аліментів в розмірі частини від заробітку, спричиняє в нього велику заборгованість перед виконавчою службою, що є надмірним тягарем для позивача. Будь-яких відомостей щодо існування у позивача заборгованості при виконанні судових рішень щодо стягнення аліментів на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , та доньки, [PERSON] , [INFO] , суду надано не було. Також, позивач не надав суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився, порівняно із майновим станом на час ухвалення рішень про стягнення аліментів. Надані позивачем довідки, сформовані засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України від 10.06.2025 щодо сум заробітку для нарахування пенсії за 2023,2024,2025 не дають суду підстав для висновку про зміну матеріального становища позивача, а нерівномірний дохід позивача, який складається з грошового забезпечення позивача та надбавок та бойових виплат, на думку суду не є підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів в розумінні положень ст.192 СК України. Отже, суд висновує, що зменшення розміру аліментів на утримання дитини сторін, у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще одну дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам. Суд також враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку на матір. Отже, суд дійшов висновку, що розмір аліментів на дитину [PERSON] , [INFO] , що стягується за судовим наказом Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.05.2023 у справі № 183/5648/23 відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні ще дитину, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення його сина [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме його інтересам, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог, судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed