Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому вказувала, що 16 грудня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Вознесенському району Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, актовий запис №27. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини не склалися та фактично припинені. На примирення позивачка не згодна. У зв`язку з цим [PERSON] вважала неможливим збереження шлюбу та просила про його розірвання. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2025 року відкрито провадження у справі та справу в порядку спрощеного позовного провадження призначено до судового розгляду. Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року сторонам надано строк на примирення в три місяці, у зв`язку з чим провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року провадження у справі відновлено та справу призначено до судового розгляду. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте в позові просила про розгляд справи без її участі та задоволення вимог про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав повністю. Додатково в заяві зазначав, що наданий строк на примирення позитивних результатів не приніс, спорів щодо місця проживання дітей та поділу спільного майна подружжя з його боку немає. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів про взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 206 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. При цьому, суд встановив, що 16 грудня 2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Вознесенському району Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області сторони зареєстрували між собою шлюб, актовий запис №27. Від шлюбу мають спільних малолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Проте сімейні відносини між позивачкою та відповідачем не склалися та припинені. Сторони жодним чином не виявили бажання зберегти сім`ю. Наданий сторонам строк на примирення позитивних результатів не приніс. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачкою та відповідачем, відсутність у них спільного бажання досягти примирення, суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, що мають істотне значення, і шлюб між сторонами відповідно до вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 Сімейного кодексу України має бути розірвано.

Outcome: approved