Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

у серпні 2025 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» (далі позивач, Кредитор) звернулось до суду з цим позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09 лютого 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] (далі відповідач, Позичальник) укладено Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» № 2083656 (далі Кредитний договір, Договір), додатки та додані угоди до якого є його невід`ємними частинами та є обов`язковими для виконання їх сторонами. У порушення умов Кредитного договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 129 152,00 грн, з яких: 38 800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 70 952,00 грн сума заборгованості за відсотками, 19 400,00 грн сума заборгованості за штрафними санкціями. Відповідач заборгованість за договором не сплатив, не вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду. Постановленою суддею ухвалою від 28 серпня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові просив про розгляд справи у відсутність представника, задовольнити позовні вимоги, не заперечував проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно, належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву чи будь-яких доказів на спростування доводів позивача відповідачем до суду не подано. У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за відсутності заперечень позивача, вважає за можливе, проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Судом установлено, що 09 лютого 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір № 2083656 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort». Відповідно до положень Кредитного договору Товариство надає Споживачеві кредит в сумі 36 200,00 грн, а Споживач зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. За договором строк кредиту 360 днів. Відповідно до п. 1.5.1. Договору за користування кредитом Споживач сплачує Товариству 1% в день. Пунктом 6.4. Договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 5 430,00 гривень на третій день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 1 086,00 гривень починаючи з четвертого дня, за кожний день невиконання та/або неналежного виконання /а.с.6-14/. Кредитний договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно з Законом України «Про електронну комерцію». Підписаний одноразовим ідентифікатором зі сторони відповідача Н923 /а.с.10 зворот-16 зворот/. 09 лютого 2025 року відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Н608 підписано Паспорт споживчого кредиту ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» /а.с.18-19/, Додаток № 1 до Договору № 2083656 про надання споживчого кредиту у виді Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту /а.с.17/. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконало свої зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором, перерахувавши відповідачеві на банківську картку, номер якої зазначений в Кредитному договорі грошові кошти в сумі 36 200,00 грн /а.с.24/. 10 лютого 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Договору № 2083656 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» від 09 лютого 2025 року, якою сторони домовились збільшити суму кредиту на 2 600,00 грн та загальна сума наданого кредиту склала 38 800,00 грн /а.с.21/. Також 10 лютого 2025 року сторони погодили Додаток № 1 до Договору № 2083656 про надання споживчого кредиту в редакції Додаткової угоди від 10 лютого 2025 року у виді Графіку платежів та розрахунку сукупної вартості кредиту /а.с.22/. ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконало свої зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором, перерахувавши відповідачеві на банківську картку, номер якої зазначений в Кредитному договорі грошові кошти в сумі 2 600,00 грн /а.с.23 зворот/. З наданого суду розрахунку заборгованості [PERSON] за Кредитним договором № 2083656 від 09 лютого 2025 року вбачається, що станом на 11 серпня 2025 року заборгованість відповідача перед позивачем складає 129 152,00 грн, з яких: 38 800,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 70 952,00 грн сума заборгованості за відсотками, 19 400,00 грн сума заборгованості за штрафними санкціями /а.с.24 зворот-26 зворот/. Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. Стаття 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або за законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Матеріали справи свідчать, що Кредитний договір укладений сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені в ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як установлено ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610, ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. На час розгляду справи судом сторонами не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості відповідачем за Кредитним договором, про причини несвоєчасного погашення заборгованості. Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, суд висновує про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за основною сумою боргу за Кредитним договором та несплаченим відсоткам. Вирішуючи вимоги позивача про стягнення з відповідача 19 400,00 грн штрафних санкцій, суд ураховує таке. Пунктом 6.4. Договору передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 5 430,00 гривень на третій день такого невиконання та/або неналежного виконання; та у розмірі 1 086,00 гривень починаючи з четвертого дня, за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. При цьому, нарахування штрафу за своїм змістом є мірою відповідальності позичальника, що відповідає положенню ст. 549 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. В той же час, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування уразі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (не виконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Беручи до уваги, що заборгованість у виді штрафу в сумі 19 400,00 грн за Кредитним договором нарахована в період дії в Україні воєнного стану, тому в силу вищевказаних положень чинного законодавства позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення та відповідно позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 19 400,00 грн штрафу за вищевказаним Кредитним договором задоволенню не підлягає. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд висновує про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 109 752,00 грн, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 38 800,00 грн та за відсотками у розмірі 70 952,00 грн. У решті позову належить відмовити. Крім того, у позовній заяві позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються, у тому числі з витрат на правову допомогу, у розмірі 21 872,80 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги статті 137 ЦПК України, котрими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: договір № 52 про надання правової допомоги від 10 березня 2025 року /а.с.28 зворот-29/, рахунок на оплату № 287 від 17 липня 2025 року за надані послуги: «правова допомога, аналіз обставин справи, збір доказів та підготовка, написання та оформлення позовної заяви про стягнення боргу з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] » на загальну суму 2 500,00 грн /а.с.30/, платіжну інструкцію № 1082 від 11 серпня 2025 року на суму 202 500,00 грн з призначенням платежу: «сплата за правову допомогу, аналіз обставин справи, збір доказів та підготовка, написання та оформлення позовних заяв про стягнення боргу згідно з реєстром б/н від 17 липня 2025 року по договору № 52 від 10 березня 2025 року про надання правової допомоги» /а.с.31/. Таким чином, суд висновує, що позивачем підтверджено належними доказами понесення витрат на правничу допомогу у вищевказаному розмірі. Водночас, суд вважає, що суму витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу завищено, оскільки вид правової допомоги та невелика складність справи не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи та значних витрат часу на виконання даних робіт адвокатом. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21 872,80 грн неспівмірними зі складністю справи, оскільки позов стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, не потребує вивчення великої кількості судової практики, справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження, представник позивача в судові засідання не з`явився. Крім того, суд ураховує, що відповідно до рахунку на оплату № 287 від 17 липня 2025 року сума правової допомоги у справі про стягнення боргу з [PERSON] становить 2 500,00 грн. Унаслідок зазначеного суд висновує, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 2 500,00 грн. Також, суд ураховує, що позов задоволено на суму 109 752,00 грн з заявлених до стягнення 129 152,00 грн, що складає 84,97 % від ціни позову. Відтак, пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума 2 124,25 грн витрат на правову допомогу. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов висновку про задоволення позовних вимог на 84,97 %, судовий збір сплачено в розмірі 2 422,40 грн, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 058,31 грн. У решті судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial