Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У листопаді 2025 року ТОВ «Новий Колектор» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому вказувало, що 02 грудня 2020 року ТОВ «Споживчий центр» уклало з [PERSON] кредитний договір №02.12.2020-100006672. Відповідно до договору ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 8 000 грн зі строком користування коштами протягом 14 календарних днів (з правом неодноразової пролонгації вказаного строку за ініціативою позичальника), а відповідач зобов`язався повернути кредит до 15 грудня 2020 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2 % за кожен день користування коштами (процентна ставка «Економ», що застосовується в межах первинного або пролонгованого строку користування кредитом), а також проценти у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом (процентна ставка «Стандарт», що застосовується після/в період закінчення первинного та/або пролонгованого строків). У разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання останній зобов`язався сплачувати на користь кредитодавця неустойку у розмірі 160 грн за кожен день прострочення, а також відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити 881,64 % річних за період прострочення. 09 жовтня 2024 року ТОВ «Споживчий Центр» уклало з ТОВ «Новий Колектор» Договір факторингу №СЦ-091024-14, за яким ТОВ «Споживчий Центр» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] а зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 02.12.2020-100006672 від 02 грудня 2020 року. Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 26 листопада 2025 року виникла заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 24 000 грн, у тому числі: - заборгованість за кредитом 8 000 грн; - заборгованість за процентами за користування кредитом 16 000 грн. Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі. В судове засідання представник позивача Овчаренко І.С. не з`явився, проте в матеріалах справи (позові) міститься заява про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 02 грудня 2020року ТОВ «Споживчий центр» уклало з [PERSON] кредитний договір №02.12.2020-100006672, який складається із пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) та заявки на отримання кредиту. Відповідно до договору ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 8 000 грн зі строком користування коштами протягом 14 календарних днів (з правом неодноразової пролонгації вказаного строку за ініціативою позичальника), а відповідач зобов`язався повернути кредит до 15 грудня 2020 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2 % за кожен день користування коштами (процентна ставка «Економ», що застосовується в межах первинного або пролонгованого строку користування кредитом), а також проценти у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом (процентна ставка «Стандарт», що застосовується після/в період закінчення первинного та/або пролонгованого строків). У разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання останній зобов`язався сплачувати на користь кредитодавця неустойку у розмірі 160 грн за кожен день прострочення, а також відповідно до ст. 625 ЦК України сплатити 881,64 % річних за період прострочення. 09 жовтня 2024 року ТОВ «Споживчий Центр» уклало з ТОВ «Новий Колектор» Договір факторингу №СЦ-091024-14, за яким ТОВ «Споживчий Центр» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до [PERSON] а зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору № 02.12.2020-100006672 від 02 грудня 2020 року. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (в редакції на час укладення правочину) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» уклали між собою кредитний договір в електронній формі, узгодили у ньому усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник підписав кредитний договір. Таким чином, [PERSON] набув статусу, прав та обов`язків позичальника у кредитних правовідносинах з ТОВ «Споживчий Центр». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання шляхом перерахування позичальнику кредиту, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції (а. с. 32). Зі свого боку [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав. За встановленого, до ТОВ «Новий Колектор», як фактора, перейшли всі права кредитора, що виникли з кредитного договору №02.12.2020-100006672 від 02 грудня 2020 року, у тому числі право вимоги сплати заборгованості за кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 26 листопада 2025 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 24 000 грн, у тому числі: - заборгованість за кредитом 8 000 грн; - заборгованість за процентами за користування кредитом 16 000 грн. Однак суд не погоджується з вказаним розрахунком, який не відповідає умовам договору. Зокрема, як раніше встановлено судом, сторони кредитного договору узгодили строк кредитування у 14 днів зі сплатою процентів за користування кредитом протягом цього строку в 2 % за кожен день користування коштами. Умовами договору дійсно передбачено можливість пролонгації строку кредитування за ініціативою позичальника, який для цього повинен сплатити проценти за весь попередній строк кредитування. Однак матеріали справи не містять жодної інформації та доказів щодо вчинення відповідачем дій з метою виконання вказаної умови, тобто не доведено сам факт пролонгації строку кредитування. У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 вказала, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України. Позивач не довів необхідними доказами факт пролонгації строку кредитування та не заявляв окремих вимог про застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання. Таким чином, обґрунтований розмір заборгованості за процентами в межах встановленого договором строку кредитування становить 2 240 грн (8000 грн (заборгованість за кредитом) х 2 %/100 х 14 (днів встановленого в договорі строку кредитування). Тому загальна заборгованість до стягнення становить 9 240 грн, у тому числі: - заборгованість за кредитом 7 000 грн; - заборгованість за процентами за користування кредитом 2 240 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню (згідно розміру задоволених вимог) 932 грн судового збору.

Outcome: partial