Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

28.10.2025 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просила суд розірвати шлюб з відповідачем, укладений між ними 08.12.2017 року. В обґрунтування позову позивачем зазначено, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Подружжя втратило почуття любові та взаємоповаги одне до одного, спільне проживання разом не можливе через різні погляди на життя та сім`ю. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави суду від 04.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 22.12.2025 року позивач направила до суду заяву, в якій прохала розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає суд їх задовольнити. В судові засідання відповідач, будучи повідомлений про день, місце та час слухання справи, повторно не з`явився, заяв чи клопотань не надсилав. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст.247ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, укладеному 08.12.2017 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місця проживання, виховання та утримання дитини між сторонами немає. Як встановлено з позовної заяви, фактично подружжя шлюбно-сімейні відносини припинили, спільне господарство не ведуть. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до п.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка не наполягала на зміні прізвища після розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.141ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211грн. 20коп. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved