Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищевказаним позовом. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалась на те, що перебуває з відповідачем [PERSON] у шлюбі, який був зареєстрований 28 липня 2016 року Сокирянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №46. Крім того, позивач зазначила, що від шлюбу мають двох спільних неповнолітніх дітей, доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які в даний час проживають з позивачем та перебувають на її вихованні та утриманні. Зокрема [PERSON] вказала, що їхня з відповідачем сім`я остаточно розпалася близько п`яти років тому, з тих пір вона з дітьми проживають в будинку її матері в с. Вашківці. Відповідач залишився проживати в будинку його матері в с. Романківці. Причиною розпаду їхньої сім`ї є те, що відповідач грубо поводиться з позивачем, здійснює моральний тиск та погрожує фізичним знищенням, не шанує та не поважає її, як жінку та свою дружину. Зустрічаючись з дітьми, відповідач налаштовує їх проти [PERSON] , внаслідок чого їх відношення до неї стає негативним, а діти ростуть нервовими, неврівноваженими. Така поведінка відповідача призвела до того, що позивач втратила до нього почуття кохання, поваги та ніжності, на яких грунтується шлюб, тому прийшла до твердого переконання розірвати шлюб. 25.09.2025 року від відповідача [PERSON] на електронну пошту суду направлено заяву про надання строку на примирення, в якій просить зупинити провадження у даній справи та надати йому з позивачем [PERSON] строк для примирення на 3 місяці. 30.09.2025 року ухвалою Сокирянського районного суду сторонам надавався трьохмісячний строк для примирення, у зв`язку з чим провадження по справі було зупинено до 24.12.2025 року. 24.12.2025 року у зв`язку з тим, що минув строк для примирення і будь-яких відомостей про їх примирення сторонами суду не надано, провадження по справі поновлено та призначено до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак в прохальній частині позовної заяви позивач просить проводити розгляд справи без її присутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Просить судові витрати з відповідача на її користь не стягувати. Відповідач у судові засідання з`явився, вказав, що під час наданого на примирення судом строку згоди з позивачем дійти не вдалось, тому він не заперечив проти розірвання шлюбу з позивачем. Підстав, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] повторно виданого 14.08.2025 року, сторони 28.07.2016 року зареєстрували шлюб у Сокирянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області за актовим записом №46. За час перебування у шлюбі, мають двох спільних неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу, не допускається. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Виходячи з цього, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість. Таким чином, у суду відсутні підстави для примусового збереження сім`ї між сторонами при наявності категоричного заперечення щодо цього позивача. Позивач підтвердила поданою заявою, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, позивач миритись не бажає, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно, окрім того судом надавався час на примирення терміном три місяці. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак в прохальній частині позовної заяви позивач просила судові витрати з відповідача на її користь не стягувати. На підставі ст.ст. 24, 110, 112 СК України та

Outcome: approved