Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

04 листопада 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Житлово-будівельного кооперативу «УНІВЕРСИТЕТ-2 до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 48 932,15 гривень, здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 05 листопада 2025 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано позивачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. Копія позову з додатками та копія ухвали суду від 05.11.2025 року була направлена відповідачеві за зареєстрованим місцем проживання листом із рекомендованим повідомленням про вручення, та який було вручено 16.11.2025 року, що підтверджується відповідною відміткою на повідомленні. 05 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ЖБК «УНІВЕРСИТЕТ-2» створено фізичними особами, що добровільно об`єднались на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних і інших потреб на умовах самоврядування. Метою діяльності ЖБК є задоволення економічних, соціальних, житлових і інших потреб членів ЖБК на основі поєднання їх особистих інтересів, поділ між ними ризиків, витрат, розвитку їх самоорганізації, самоврядування і самоконтролю. Предметом діяльності Кооперативу є обслуговування, ремонт, реконструкція, експлуатація, утримання та управління багатоквартирного житлового будинку та прибудинкової території за рахунок внесків членів кооперативу та не членів ЖБК, яка не суперечить чинному законодавству. Одним із видів діяльності ЖБК є здійснення господарської діяльності для забезпечення власних потреб; ремонт, реконструкція і технічне оснащення житлових будинків ЖБК; забезпечення належного утримання будинків, споруд і прибудинкової території; сприяння мешканцям будинку в отриманні комунальних та інших послуг. Зазначене підтверджується копією статуту ЖБК «УНІВЕРСИТЕТ-2». [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05.11.2025 року №450817392. Тобто, будинок [ADDRESS] , де, зокрема, знаходиться майно [PERSON] перебуває в управлінні ЖБК «УНІВЕРСИТЕТ-2». З метою виконання своїх завдань та функцій, передбачених Статусом та чинним законодавством, 12 серпня 2018 року між ЖБК «Університет-2» та ТОВ «СОЮЗ» було укладено договір на вивіз твердих відходів, що утворюються в процесі господарської діяльності, за яким ТОВ «СОЮЗ» зобов`язався надавати послуги зі збирання, вивезення та утилізації ТПВ за адресою: [ADDRESS] , а замовник зобов`язався оплачувати зазначені послуги. 09 квітня 2021 року між ЖБК «Університет-2» та ТОВ «ІНФОКС» було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення №10656, за яким виконавець зобов`язався надавати послуги по подачі води та водовідведенню за адресою: [ADDRESS] , а замовник зобов`язався оплачувати надані послуги. 12 червня 2025 року між ЖБК «Університет-2» та ТОВ «ІНФОКС» було укладено договір на послуги водопостачання та водовідведення №11350 , за яким виконавець зобов`язався надавати послуги по подачі води та водовідведенню за адресою: [ADDRESS] , а замовник зобов`язався оплачувати надані послуги. 01 листопада 2006 року між ЖБК «Університет-2» та КП «Теплопостачання міста Одеси» було укладено договір на послуги постачання теплової енергії №2203, за яким виконавець зобов`язався надавати послуги на постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , а замовник зобов`язався оплачувати надані послуги. 01 вересня 2022 року між ЖБК «Університет-2» та КП «Теплопостачання міста Одеси» було укладено договір на послуги постачання теплової енергії №2203, за яким виконавець зобов`язався надавати послуги на постачання теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , а замовник зобов`язався оплачувати надані послуги. Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що до житлово-комунальних послуг належать: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. У постанові КЦС ВС від 23.11.2022 у справі № 761/43664/18 вказано, що частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. У ч.1 ст. 10 Закону вказано, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). На підставі наданих суду доказів, було встановлено, що ЖБК «Університет-2» є управителем житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , де, зокрема, розташоване майно [PERSON] . тоді як остання належним чином не виконує свої обов`язки, які є похідними від належних їй як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном, шляхом невнесення плати за житлово-комунальні послуги. Протоколом загальних зборів ЖБК «Університет-2» №6-01/2025 від 05.09.2025 року було прийняте рішення провести заходи щодо роботи з боржниками власників квартир [ADDRESS] [PERSON] на суму боргу 24 395,22 грн та №68 [PERSON] на суму боргу 41 983,13 гривень та підписати договір з надання правничої допомоги з АК «БОРОГАН». Згідно розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 01.01.2022 року по 01.09.2025 року, розмір заборгованості [PERSON] за житлово-комунальні послуги станом на 01.09.2025 року становить 48 932,15 гривень, що складається з: -основна сума боргу 41 983,13 гривень; -3% річних 1 401,11 гривень; -інфляційні втрати 5 547,91 гривень. Суд не погоджується із зазначеними доводами з огляду на наступне. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат здійснювалося ним у період з січня 2024 року по серпень 2025 року. 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до сьогодні. Кабінет Міністрів України своєю Постановою № 1405 від 29 грудня 2023 року вніс зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану (Офіційний вісник України, 2022 р., № 25, ст. 1290; 2023 р., № 46, ст. 2465) виклавши його в такій редакції: «Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285)». Наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Змін до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» від 15.07.2025 року №1151, усю територію Одеської міської територіальної громади віднесли до території можливих бойових дій з 26 травня 2025 року. Оскільки, територія міста Одеси віднесена до території можливих бойових дій з 26 травня 2025 року, саме з цього моменту відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, а тому, позивач безпідставно здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних з 26 травня 2025 року по 31 серпня 2025 року. За таких обставин, розрахунок заборгованості повинен виглядати наступним чином: - основна сума боргу 41 983,13 гривень; - інфляційні втрати 4 927,51 гривень (5 547,91 620,4 (серпень, липень, червень 2025 року)); - три відсотки річних 1 161,31 гривень (1 401,11 239,8 (серпень, липень, червень і 6 днів травня 2025) - всього 48 071,95 гривень. У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що стягнення інфляційних втрат у розмірі 5 547,91 грн та 3% річних у розмірі 1401,11 грн за період з 01.01.2022 року по 01.09.2025 року не підлягає задоволенню у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Проте, гідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 статтею 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Згідно з ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Законом № 540-ІХ внесено зміни до пункту розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та передбачено, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова № 211). Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності). Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25 серпня 2021 року у справі №914/1560/20. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Проте, указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час. Згідно п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності», згідно з яким п. 19 розділу виключається. Конституція та закони України встановлюють принцип заборони зворотної дії закону в часі. Тому, позовну давність слід розраховувати із урахуванням строку, на який строк позовної давності був зупинений. При цьому, посилання на те, що в даній справі відсутні об`єктивні перешкоди для пред`явлення такого позову в межах строку, оскільки позивач не довів, що воєнний стан став такою обставиною, яка унеможливила своєчасне звернення до суду - не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки, ЦК України встановлювало імперативну норму щодо зупинення строку позовної давності, а тому, позивач не зобов`язаний доводити вплив воєнного стану на неможливість подання позову. Таким чином, строк позовної давності за вимогами про стягнення неустойки (штрафу, пені) у даному випадку становить один рік і підлягає обчисленню з 04 вересня 2025 року. З огляду на те, що позовну заяву було подано 04 листопада 2025 року, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущена строк позовної давності. У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що додана до позовної заяви довідка про заборгованість не дозволяє визначити реальний та обґрунтований розмір боргу, оскільки, містить суперечності у періодах заборгованості та сумах, містить непояснені графи, суперечить рішенням зборів та містить арифметичні помилки. Протоколом загальних зборів ЖБК «Університет-2» від 19.06.2021 року було затверджено кошторис 270 000,00 грн на рік, розмір внеску на утримання будинку та прибудинкової території 7,50 грн за метр квадратної площі квартир з 01.07.2021 р., у випадку проведення великих ремонтів, нараховувати цільові внески. Протоколом загальних зборів ЖБК «Університет-2» №2/2023 від 23.12.2023 року було прийняте рішення затвердити кошторис 290 368,80 грн на 2024 рік та внесків з утримання багатоквартирного будинку ЖБК «Університет-2» в розмірі 7,50 гривень за квадратний метр загальної площі квартири, щомісячно витрати технічного використання загальнобудинкової води, абонентська плата за обслуговування GSM-модуля, різниця показників лічильників нараховується окремо. Нараховувати витрати опалення місць загального користування, всім квартирам, в тому числі квартири з індивідуальним опаленням у розмірі 10% від рахунка оплати за комунальну послугу з теплопостачання, загальної площі квартир. Послуга з погодження побутовими відходами нараховувати за кількістю мешканців. Також прийняли рішення затвердити рішення нарахувати цільовий збір коштів за встановлення електронного приладу (GSM) модуль дистанційної передачі даних показників витрати холодної води загальнобудинкового вузла обліку ЖБК «Університет-2», у зв`язку із вимогою ТОВ «Інфоксводоканал» під час модернізації загальнобудинкового вузла обліку води, встановлюється прилад дистанційної передачі даних показників витрати води. Вартість приладу (GSM) модуля складає у сумі 24 500,00 гривень нарахувати до сплати кожною квартирою у сумі внеску 350,00 гривень одноразово, та внести для оплати до платіжного документу. Сплатити нарахування у січні, лютому 2024 року. Заявляючи про невідповідність розрахунку умовам вказаного протоколу, відповідачка не визначила, у чому саме полягає така невідповідність. Не надано також контрозрахунку, у якому б містилося посилання на невідповідність нарахувань умовам протоколів, посилання на те, де саме містяться арифметичні помилки та розбіжності у сумах. При цьому, у розрахунку чітко визначено період нарахування, дату нарахування, її розмір. Щодо посилання на незрозумілість нарахування в графі «Всього нарахування Д-т», зокрема, їх складових, то такі складові чітко визначені у колонках 10-14 розрахунку та складаються з: внесків на управління будинку, внесків на вивіз сміття, воду холодну, опалення та цільові внески (ремонт). Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що протоколи, якими було затверджені тарифи визнавалися недійсними. Заявляючи про невідповідність розрахунку умовам рішення зборів та наявності в ньому помилок, відповідачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували виконання нею зобов`язання зі сплати житлово-комунальних послуг як власника квартири. Заявляючи про незрозумілість складових розрахунку, відповідачка не надала доказів на підтвердження того, що зверталася до позивача із заявою, у якій просила роз`яснити такі складові, проте їй було відмовлено в роз`ясненні або вона взагалі не отримала жодної відповіді. Тому, посилання на невідповідність розрахунку заборгованості умовам рішень зборів та наявності в ньому помилок не підтверджується жодними доказами у справі та спрямовано виключно на ухилення відповідачкою від цивільно-правової відповідальності. У відзиві на позовну заяву відповідачка посилається на те, що строки дії договорів доданих до позову закінчилися, що ставить під сумнів їх дійсність. Так, умовами п.7.1. Договору від 12.08.2018 року №170ОЖП92/18 встановлено строк дії договору до 31.12.2019 року. В той же час, у п.7.2. Договору встановлено, що у разі, якщо за 15 днів до закінчення строку ні одна сторона не направила письмові повідомлення про припинення дії договору, він продовжується на той же термін, на який був укладений. У п. 56 Договору від 09.04.2021 року №10656 передбачено, що договір укладається строком на один рік. Якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на один рік. Згідно п.10.1 Договору від 01.11.2006 року №2203, строк дії договору встановлений до 31.12.2007 року. Пунктом 10.4 Договору встановлено, що договір вважається пролонгованим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії, про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін. Такі ж умови визначені у п.39-40 Договору від 01.09.2022 року №2203. Заявляючи про наявність сумніву у дійсності таких договорів, відповідачка не надала жодного доказу, який підтверджував би ту обставину, що протягом розрахункового періоду, за який просять стягнути заборгованість у останньої було відсутнє водопостачання, теплопостачання або ж не здійснювався вивіз твердих побутових відходів. Також не надано доказів на підтвердження того, що такі послуги надавалися неналежної якості або з порушенням умов договору. За таких обставин, підстави ставити під сумнів дійсність вказаних договорів відсутня. Щодо посилання на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження повноважень адвоката та доказів сплати судового збору, то на аркуші справи №9 наявний ордер адвоката, виданий ЖБК «УНІВЕРСИТЕТ-2» адвокатом Бороганом Валентином Володимировичем на представництво в Приморському районному суді м. Одеси. Ордер містить дату складання, підпис адвоката та скріплений печаткою. Також на аркуші справи №8 наявна платіжна інструкція від 28.10.2025 року №66, яка підтверджує сплату позивачем суми судового збору. Тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь ЖБК «Університет-2», заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 48 071,95 гривень. Щодо судового збору суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 3 028,00 гривень. Згідно платіжної інструкції від 28 жовтня 2025 року №66, ЖБК «Університет-2» сплатило в якості судового збору грошову суму у розмірі 3 028,00 гривень. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову 48 932,15 гривень. Розмір задоволених позовних вимог 48 071,95 гривень. Питома вага 0,982 (48 071,95/48 932,15). Розмір судового збору, пропорційного розміру задоволених позовних вимог 2 973,49 гривень (3 028*0,982). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви, з відповідача в порядку розподілу судових витрат підлягає стягненню сума сплаченого судового збору, пропорційна до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2 973,49 гривень. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. 15 вересня 2025 року між ЖБК «Університет-2» та АБ «БОРОГАН» в особі керуючого адвоката Борогана Валентина Володимировича укладено договір про надання правової допомоги, за яким АБ прийняло на себе зобов`язання усіма законними методами та способами надати клієнту правничу допомогу у представництві інтересів клієнта у справі за позовом клієнта до власника квартири [ADDRESS] про стягнення заборгованості. Згідно п.4.1. Договору, розмір грошової винагороди за договором становить 25 000,00 гривень. З акту приймання передачі виконаної роботи від року вбачається, що адвокатом було вчинено наступні види робіт: - усна консультація; - вивчення документів; - формування правової позиції; - підготовка позовної заяви; - участь у судових засіданнях. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial