Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що 13 грудня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у справі. Від шлюбу вони мають спільних дітей доньку [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у сторін не склалося, відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем та ігнорування налагодження сімейних відносин призвели до втрати почуття поваги та любові. Сторони понад один рік спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, не підтримують сімейно-шлюбних відносин, не мають спільного бюджету та не живуть однією сім`єю. Примирення між сторонами є неможливим, шлюб існує лише формально, тому позивач просить суд розірвати шлюб. Сторони в судове засідання не викликались, так як справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідачем у визначений судом строк заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву суду не надано. Позивач [PERSON] подала до суду заяву від 21.01.2026, у якій просила розірвати шлюб та розглянути справу за її відсутності в порядку письмового провадження. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву від 20.01.2026, у якій просив розглянути справу за його відсутності, щодо розірвання шлюбу не заперечував. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного провадження у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Так, судом встановлено, що 13 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллінецького районного управління юстиції у Вінницькій області було зареєстровано шлюб між позивачем та відповідачем, про що 13 грудня 2013 року складено актовий запис № 109 що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Спільне життя у сторін не склалось, шлюбні відносини фактично припинені, шлюб існує лише формально, а подальше його збереження є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік, за змістом ст. 55 СК України, зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи наведені обставини, суд вважає, що подальше збереження сім`ї неможливе та недоцільне, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст. 113 Сімейного кодексу України, особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved