Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У грудні 2025 року до суду звернулася [PERSON] з вищезазначеним позовом, вимоги якого обґрунтовані тим, що 24 грудня 2021 року між сторонами було укладено шлюб, який 15 серпня 2024 року розірваний рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Спільна дитина проживає з [PERSON] та перебуває на її утриманні. У свою чергу [PERSON] жодної матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, хоча є працездатним та може працювати, стягнень по виконавчих документах з нього не здійснюється, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків чи повнолітніх дітей не має. Посилаючись на вищезазначені обставини, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та до досягнення нею повноліття. Ухвалою судді від 07 січня 2026 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначене судове засідання на 02 лютого 2026 року. У судове засідання учасники процесу не з`явилися. 02 лютого 2026 року до суду надійшло клопотання позивачки про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с. 20). Направлена відповідачу судова повістка повернулася до суду з відміткою поштового відділення «відмова» (а. с. 19). Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Таким чином відповідач про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 19). Відзиву на позов, будь-яких заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на викладене суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України. У зв`язку з вищевикладеним суд вирішив проводити судове засідання, враховуючи положення частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, доходить наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 15 серпня 2024 року у справі № 546/678/24, яке набрало законної сили 17 вересня 2024 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який був укладений 24 грудня 2021 року (а.с. 7-8). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 12 листопада 2024 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб. Після дежавної реєстрації шлюб прізвище [PERSON] було змінене на [PERSON] (а.с. 12). Спільний син сторін [PERSON] проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою 17 грудня 2025 року Виконавчим комітетом Решетилівської міської ради (а.с. 10). Згідно з довідкою, виданою 05 грудня 2025 року відділом обслуговування громадян № 11 Управління обслуговування громадян Головного управління у Полтавській області Пенсійного фонду України, [PERSON] перебуває на обліку в ПФУ в Полтавській області та їй з 01 лютого 2025 року по 31 грудня 2030 року призначена допомога на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях (а.с. 11). Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд Згідно зі статтею 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Приписами статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, а проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною першою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Положеннями частин першої, другої статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частини першої статті 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. Відповідачем не було надано суду доказів, що між сторонами були досягнуто згоди щодо добровільного утримання [PERSON] спільної дитини. Отже судом встановлено, що спільна дитина сторін [PERSON] на даний момент проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач є особою молодого віку та працездатним, що дає йому можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному позивачкою розмірі. На спростування даних обставин відповідачем докази не подавалися, а матеріали справи таких доказів не містять. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно з частиною першою статті 430 ЦПК України суд допускає стягнення аліментів у межах суми за один місяць до негайного виконання. З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Щодо судових витрат Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі складає 3028,00 грн. Таким чином судовий збір за подання позовної заяви становить 1211,20 грн (3028,00 грн х 0,4). Відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Тобто, позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору у даній справі. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З огляду на зазначене та у зв`язку із задоволенням позову судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача у справі в розмірі 1211,20 грн на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved