Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 7 вересня 2023 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено Договір позики№76497413, відповідно до якого товариство надало особі фінансовий кредит в сумі 10500грн із зобов`язанням повернути його разом із відсотками за користування терміном на 30 днів у строк до 07.10.2023 року. ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором; [PERSON] не повернув своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у додатку до Договору позикита Розрахунку заборгованості; надалі на підставі Договору факторингу від 14.06.2021 року та додаткових угод №2 від 28.07.2021 року, №7 від 13.06.2022р. та №20 від 27.02.2024р. укладених між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів», - останнє 27.02.2024р. набуло право вимоги заборгованості за вказаним Договором позики; враховуючи порушення зобов`язання за Договором №76497413 [PERSON] має заборгованість в сумі 42000грн, з яких 10500грн заборгованість за основною сумою боргу, 31500грн заборгованість за відсотками. Відтак просять присудити стягнути із відповідача вказану суму за договором та понесені судові витрати. Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача і у порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення. У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити частковоз наступних підстав: Судом установлено, що 7 вересня 2023 року між ТзОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено Договір позики №76497413, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 10500грн терміном на 30 днів строком до 07.10.2023р.; із сплатою денної процентної ставки 2,5%,а відповідач у свою чергу зобов`язувався повернути кошти із відсотками за користування. Із Додатку №1 до Договору позики №76497413вбачається, що чиста сума кредиту за розрахунковий період з 07.09.2023р. по 07.10.2023р. становить 18375грн, з яких 10500грн сума кредиту за договором, 7875грн - проценти за користування кредитом. Згідно Договору факторингу від 14.06.2021 року та додаткових угод №2 від 28.07.2021 року, №7 від 13.06.2022р. та №20 від 27.02.2024р. ТзОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги заборгованості за вищевказаним Договором позики. Відтак із Витягу з реєстру боржників від 27.02.2024р. №17 до Договору факторингу, додатків до нього та розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] заборгував позивачу за Договором позики №76497413 42000грн, з яких 10500грн заборгованість за основною сумою боргу, 31500грн заборгованість за відсотками. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як встановлено судом відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитних договорів суду не представлено. Зазначене підтверджується наданим розрахунком заборгованості. Разом з тим, одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6) частини 1 статті 3 ЦК України. Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 1 червня 2021 року в справі №910/12876/19 (пункти 7.6-7.10). Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 5 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 зазначила, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Аналогічних висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28.03.2018 в справі №444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04.02.2020 в справі №912/1120/16 (пункт 6.19). Отже, право кредитора (як первісних так і нового) нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилися після спливу визначеного договором строку кредитування, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, розмір заборгованості за Договором позики №76497413 від 07.09.2023р. в межах строку кредитування 30 днів становить 18375грн, з яких 10500грн сума кредиту за договором та 7875грн проценти за користування кредитом, оскільки такі нараховані в межах строку кредитування. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] підлягають задоволенню частково в сумі 18375грн (10500грн + 7875грн). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. ТОВ «ФК «ЄАПБ» при поданні позову сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 3028грн., що підтверджено наданою позивачем платіжною інструкцією №143087 від 24.10.2025р. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» задоволено частково, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1324,75грн (18375х 100% : 42000= 43,75%; 3028 грн. х 43,75% = 1324,75грн).

Outcome: partial