Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

10.06.2025 року [PERSON] через представника адвоката Рижкову Вікторію Олегівну звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживача, зобов`язання вчинити певні дії, повернення безпідставно стягнутих коштів та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що мав у своєму розпорядженні картку і картковий рахунок № [NUMBER] , на якому були його власні кошти в сумі 983 грн. 41 коп. і кредитні ліміти банку. 15.03.2025 року близько 10 год. 10 хв. зателефонував номер [NUMBER] з якого повідомили, що з карткового рахунку позивача бажають зняти 100 грн., позивач відхилив дзвінок. Після цього знову відбувся телефонний дзвінок та повідомили, що з рахунку бажають зняти 700 грн., позивач знову відхилив дзвінок. Потім, позивач не зміг зайти в додаток Приват 24 з власного телефону, так як додаток був заблокований. Після цього, позивач зателефонував на №3700 гарячої лінії Приват Банк, де оператор відповів, що з картки здійснювалась операція. Позивач повідомив, що не здійснював операцій і жодних коштів не знімав. Натомість, оператором було повідомлено, що з картки позивача було знято 983 грн. 49 коп., а потім 22679 грн. 08 коп. з кредитного ліміту. Після цього, позивач попрохав оператора заблокувати усі його картки. Надалі, позивач зателефонував на лінію 102. Потім, позивач зателефонував директору АТ КБ «ПриватБанк» та повідомив, що з його рахунку знято кошти без його відома і дозволу. 17.03.2025 року позивач звернувся знову до відділення АТ КБ «ПриватБанк», де отримав роздруківку, відповідно якої кошти в сумі 983 грн. 41 коп. були зараховані на картку № [NUMBER] [PERSON] , а інша сума 22679 грн. 08 коп. була перерахована на AIR ARABIA 3D ABU DHABI. Позивач на вказані перекази дозволу не надавав, не проводив жодних операцій, пін-код не повідомляв, авторизацію не підтверджував і дозволу іншим особам не передавав. Позивач звертався із заявою до директора АТ КБ «ПриватБанк» в м. Бобринець Шеремет А.О. про несанкціонований доступ до його картки і зняття з неї готівки, просив провести розслідування і повернути кошти. Позивач також звертався в Офіс Президента України та голови правління АТ КБ «ПриватБанк», урядову гарячу лінію на що отримав відповідь від відповідача, що банк не може повернути кошти. За фактом крадіжки коштів з рахунку позивач звернувся до поліції та було відкрито кримінальне провадження №12025121050000039 за ч.4 ст.185 КК України. Посилаючись на вказані обставини позивач просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» відновити [PERSON] залишок кредитних коштів на рахунку № [NUMBER] до стану здійснення несанкціонованих операцій станом на 10.00 год. 15.03.2025 року до 22679 грн. 08 коп., списати нараховані на цю суму відсотки, комісії, повернути безпідставно стягнуті кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості та нарахованих відсотків до набрання рішенням суду законної сили, а також повернути 983 грн. 41 коп.; стягнути моральну шкоду в сумі 2300 грн. 29.10.2025 року представник відповідача [PERSON] подав відзив на позовну заяву, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що за результатом службової перевірки за фактом можливих шахрайських дій у відношенні клієнта [PERSON] (пригода - 30198, к.д. № 8183486), проведеної виконавцем - фахівцем з безпеки УБ по Центральному макрорегіональному управлінню Грабко І.С., підтверджено, що зняттю коштів з карти позивача передувало те, що [PERSON] надав третім особам конфіденційні дані (дані картки, Приват24, ОТП-паролі, тощо), які були використані зловмисниками для отримання доступу до акаунту Приват24 клієнта, та подальшого проведення несанкціонованих шахрайських операцій по його картковим рахункам, тому банк не несе відповідальність за проведені операції. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що позивач негайно повідомив АТ КБ «ПриватБанк» за контактним телефоном 3700 про несанкційоновані незаконні платіжні операції з вимогою про блокування рахунків та надав всю відому йому інформацію про те, що трапилося. Наявність кримінального провадження не може свідчити, в силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно [PERSON] до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Крім того зазначив, що вже після спірних операцій позивач здійснив повне погашення власного боргу та здійснив укладення договору страхування фінансових ризиків за стандартним страховим продуктом «Захист від шахрайства» (Т1 а.с.178-189). 30.10.2025 ркоу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] подав письмові пояснення, згідно яких пояснив, що дійсно отримав переказ на свою банківську картку № [NUMBER] приблизно 15.03.2025 року приблизно в сумі 950 грн. Вказані кошти отримав не як безпідставний переказ, а як оплату за цивільно-правову угоду. Зазначив, що займається обміном криптовалют (P2P-трейдинг) через автоматизований сервіс Telegram-бот «КриптоБот». 15.03.2025 року о 09 год. 20 хв. уклав угоду через вказаний бот в рамках якої продав 21,708144 USDT (стейблкоїн, прив`язаний до долара США) та отримав за них 950 грн. на свою картку. Курс угоди становив 44,2 UAН за 1 USDT. Угода була успішно завершена системою. Вказує, що не має жодних зобов`язань щодо позивача, оскільки отримав кошти на законних підставах як оплату за проданий актив (Т2 а.с.29-31). 06.11.2025 року представник відповідача Колодочка П.О. подав письмові пояснення, згідно яких зазначив, що матеріалами справи підтверджується зміни в акаунті позивача Приват 24, згідно яких відбувалось блокування аккаунту також і до дня зі спірними операціями, а саме 09.03.2025 року о 23:25:46, про що позивач АТ КБ «ПриватБанк» не повідомив. Також зазначив, що позивач проявивши необачність та бездіяльність сприяв зловмиснику у доступі до приватної інформації, якою останній скористався для списання коштів з рахунку позивача, чим сприяв незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (Т2 а.с.34-37). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 16.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (Т1 а.с.20-21). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14.08.2025 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Рижкової В.О. про витребування доказів. Цією ж ухвалою задоволено заяву представника відповідача Кирдан Андрія Васильовича про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції (Т1 а.с.47-49). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29.09.2025 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (Т1 а.с.94-95). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30.10.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Колодочка П.О. про зупинення провадження у справі до вирішення кримінального провадження №12025121050000039 від 16.03.2025 року - справа №383/362/25 (провадження №1-кс/383/54/25) (Т1 а.с.248-250). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 30.10.2025 року залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] (Т2 а.с.1-2). Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 18.11.2025 року відмовлено у задоволенні клопотань представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Колодочка П.О. про здійснення розгляду справи у загальному провадженні та витребування від [PERSON] відомостей про вхідні дзвінки, в тому числі за інформацією від оператора зв`язку, послугами якого користується позивач [PERSON] (довідка оператора зв`язку, тощо) (Т2 а.с.75-78). Позивач та представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві та поясненнях. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, неявка якого не перешкоджає розгляду справи. Подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (Т2 а.с.27-28). Суд, заслухавши позивача та представників сторін, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 20.04.2011 року позивач мав договірні відносини з АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується: заявою №0515021100215243622 від 20.04.2011 року (Т1 а.с.118); довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» по договору №SAMDN50000044172848 (Т1 а.с.18 зворот); заявою про приєднання до умов та правил надання послуг (Т1 а.с.119-126); анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 02.09.2019 року (Т1 а.с.127); заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 19.08.2021 року (Т1 а.с.128-138); анкетою-заявою клієнта фізичної особи про приєднання до умов та правил надання послуг від 28.09.2021 року (Т1 а.с.139, 140); анкетою належної перевірки клієнта фізичної особи-підприємця або особи, яка провадить незалежну професійну діяльність від 06.10.2023 року (Т1 а.с.141-142); заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 06.10.2023 року (Т1 а.с.142-144); договором про використання простого електронного підпису від 30.05.2024 року (Т1 а.с.145-146); заявою про відкриття поточного рахунку та приєднання до умов та правил надання послуги Картка для виплат «Національний кешбек» №241214B1DI366415NJQBMAIN від 14.12.2024 року (Т1 а.с.147-152); заявою про приєднання до умов та правил надання послуг №250318B1DT092336FYMZMAIN від 18.03.2025 року (Т1 а.с.153-168). Також, судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» відкрив на ім`я позивача поточний рахунок № [NUMBER] та видав картку № [NUMBER] , на якому були його власні кошти в сумі 983 грн. 41 коп. і кредитні ліміти банку, що підтверджується копією довідки за реквізитами АТ КБ «ПриватБанк» від 05.05.2025 року (Т1 а.с.8) та копією виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 17.03.2025 року по картці/рахунку (Т1 а.с.9), та не оспорюється відповідачем. Спірні транзакції з карткою (рахунком) позивача здійснені 15.03.2025 року з використанням мобільного додатку Приват 24: 15.03.2025 року 10:16:44 було здійснено переказ на суму валюти картки 22679,08 грн. (сума валюти операції 1990,33AED) за придбання авіаквитка; 15.03.2025 року 10:17:44 здійснено переказ на суму валюти картки 983,41 грн. на платіжну картку АТ КБ «Приват Банк» № [NUMBER] належну [PERSON] , опис транзакції борг (Т1 а.с.197-200), яка в сукупності з скріншотом укладення угоди №D23014994 (Т2 а.с.31) свідчить про придбання 15.03.2025 року невстановленою особою у [PERSON] криптовалюту 21,708144 USDT за кошти позивача. 17.03.2025 року позивач звернувся до директора «ПриватБанк» Шеремет А.О. із заявою, в якій просив провести службове розслідування і повернути грошові кошти, які були на рахунках. При цьому в заяві позивач стверджував, що нічого не знімав та не проводив ніяких операцій 15.03.2025 року (Т1 а.с.9 зворот). 17.03.2025 року позивач за фактом здійснення шахрайських дій - заволодіння його коштами з рахунку № [NUMBER] 15.03.2025 року звернувся з клопотанням до начальника Бобринецького відділу Знам`янської окружної прокуратури (Т1 а.с.10 зворот). Також позивач звернувся до голови правління АТ КБ «Приватбанк» із заявою від 24.03.2025 року в якій повідомив, що 15.03.2025 року з його картки і карткового рахунку невстановленими особами без його відома та дозволу було проведено списання грошових коштів в сумі 23662 грн. 49 коп. внаслідок чого в нього виникла кредитна заборгованість на вказану суму. Просив вирішити питання щодо з`ясування обставин списання коштів та винних осіб, а також звільнити його від сплати кредитної заборгованості (Т1 а.с.10). 02.06.2025 року позивач звернувся до директора відділення АТ КБ «ПриватБанк» Шеремет А.О. із заявою в якій повідомив обставини незаконного зняття його власних коштів та кредитного ліміту з його карткового рахунку, яке відбулося 15.03.2025 року. При цьому в заяві позивач стверджував, що дозволу нікому не надавав, ніяких операцій не проводив, авторизацію не підтверджував, дозволу на картку, ані банківський рахунок, ані пін-код картки іншим особам не передавав та нікому не повідомляв. Просив вирішити питання щодо звільнення його від сплати кредитної заборгованості та повернення власних коштів (а.с.11). Стосовно повернення коштів, які були списані з платіжної картки №4149609024917652 позивач 26.03.2025 року звертався до Офісу Президента України, яке було надіслано за належністю для розгляду до АТ КБ «ПриватБанк» (Т1 а.с.12). Листом від 29.04.2025 року АТ КБ «ПриватБанк» у відповідь на звернення позивача стосовно повернення коштів, які були списані з платіжної картки № [NUMBER] повідомило про відмову у повернення коштів (Т1 а.с.12-13). Листом від 02.05.2025 року АТ КБ «ПриватБанк» у відповідь на звернення позивача на урядову гарячу лінію, номер реєстрації РО-18777331 стосовно повернення коштів, які були списані з платіжної картки № [NUMBER] , повідомило про відмову у повернення коштів, призупинення нарахування відсотків за кредитом та списати заборгованість. Повідомило, що переказ 15.03.2025 року коштів з картки № [NUMBER] був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват 24. Вхід в Приват 24 був здійснений під його авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват 24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього до банку надходить платіжне доручення, відповідно до якого банк здійснює переказ коштів. Списання коштів стороннім інтернет ресурсом проводиться після введення номеру картки, CVV-коду, терміну дії. Дана операція була підтверджена шляхом використання «Технології безпеки З-D Secure» (Verified By Visa або MasterCard SecureCode) (Т1 а.с.14-15). За даними сервісу Voice Record System аудіозаписів розмов [PERSON] з операторами гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанка» за період з 01.02.2025 року по 15.03.2025 року (Т1 а.с.169-175, 192-193) встановлено записи розмов позивача з операторами АТ КБ «ПриватБанк» наступного змісту: № [NUMBER] від 16.02.2025 року (13:08:11), №817519384 від 16.02.2025 року (13:10:40) стосовно «білого чеку» (чистий папір) з необхідністю здійснити повернення коштів через POS-термінал із з`ясуванням його серійного номеру, наданням роз`яснень оператором, які не стосуються суті спору, а тому судом не беруться до уваги як неналежний доказ; №820194223 від 15.03.2025 року (10:41:37) стосовно спірних шахрайських операцій, роз`ясненням оператора щодо шляху розблокування Приват24, який заблоковано через невірно введений пін код; повідомленням оператора про необхідність блокування картки та Приват24 повністю через 2 (дві) операції о 10:16 на суму 22679,08 грн. та 10:17 на суму 983,41 грн., які позивачем не визнавались із рекомендацією сформувати заявку про шахрайство з блокуванням картки на постійній основі без можливості її використання з отриманням нової картки у відділенні банку; роз`ясненням оператора про проведення перевірки протягом доби, також рекомендовано звернутись у відділення банку для перевипуску картки та в поліцію; оператором надано інформацію про залишки коштів на картах [PERSON] з уточненням стосовно боргового залишку на кредитній картці «Універсальна»; № [NUMBER] від 15.03.2025 року (11:18:55) [PERSON] надав дозвіл оператору АТ КБ «ПриватБанк» надати працівнику поліції інформацію щодо його звернень з приводу здійснення несанкціонованих ним операцій. Оператором надані роз`яснення про наявність заявки на шахрайство, деталізацію спірних операцій, можливість додаткового повідомлення клієнта у випадку скасування транзакцій та з рекомендацією подання офіційного запиту від поліції на адресу банку; №820197182 від 15.03.2025 року (11:55:42) щодо з`єднання зі спеціалістом по карткам фізичних осіб; №820197642 від 15.03.2025 року (11:57:51), під час якої позивач разом з інспектором з протидії шахрайства цікавляться у оператора АТ КБ «ПриватБанк» оформленням заявки про здійснення шахрайських дій, скасування банківської операції та чи подавалась заявка на таке скасування. Оператор роз`яснює про подану заявку по шахрайству, інформує як про відновлення користування Приват24, так і про розслідування шахрайських операцій, а також про списання і деталізацію спірних операцій; №820204010 від 15.03.2025 року (14:12:33) за зверненням [PERSON] оператор АТ КБ «ПриватБанк» роз`яснює щодо необхідності звернення у поліцію, до відділення банку для відновлення картки і отримання необхідних відомостей та виписок з наданням їх до поліції, а також повідомляє про вірогідні способи здійснення шахрайських дій та про вже проведені банком заходи; На вищевказаних аудіозаписах №820194223, №820195803, №820197182, №820197642 №820204010 від 15.03.2025 року зафіксовано ініційовання [PERSON] скасування банківських операцій, які він не ініціював та дозволу на проведення яких не надавав, розслідування за фактом заволодіння невідомими особами його коштами, тобто вищевказані аудіозаписи зафіксовані після протиправного розпорядження коштами через акаунт [PERSON] у АТ КБ «ПриватБанк». З інформації про зміну аканту «Приват24» [PERSON] та входів до нього (Т1 а.с. 192-193, 201-204, 205, 206-208) вбачається зміни акаунту Приват24 по клієнту [PERSON] зміни в обліковому запису, без зміни Login (380971970700) - зміна паролю входження з використанням іншого/не типового для клієнта пристрою (типовий для клієнта IMEI 1714B38D-E94F-471E-933C-CC58D83B2F25, Device Model iPhone12,1): 2025-03-15 10:09:18 BLOCK_ACCOUNT Your access to the system is blocked. You have entered wrong username or password three times in a row. 38.22.17.113 (Atlanta, Джорджия,США), IMEI cdb261b656d36278 0.0 0.0 Device Mode Phone 2409BRN2CA|Redmi Android 14; 2025-03-15 10:10:48 CHANGE_PASSWORD Change password 38.22.17.113 (Atlanta, Джорджия, США), IMEI cdb261b656d36278 0.0 0.0 Device Model2409BRN2CA|Redmi, p24mob4149609024917652; 2025-03-15 10:10:50 UNLOCK_ACCOUNT restore access 38.22.17.113 (Atlanta, Джорджия, США) IMEI cdb261b656d36278 0.0 0.0 Phone Device Model 2409BRN2CA|Redmi Android14; а також зафіксовано входження з не нетипового для клієнта пристрою: 2025-03-15 10:10:50 Phone, Модель девайса 2409BRN2CA|Redmi Android, 14 null, null MOBILE, imei cdb261b656d36278 0, 0 null, null false GTHost, Ip [NUMBER] (Atlanta, Джорджия, США). По зверненню клієнта АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] службовою особою відділення поліції №3 (м.Бобринець) Кропивницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025121050000039 від 16.03.2025 року за фактом вчинення можливого кримінального провадження, з попередньою правовою кваліфікацією за ч.4 ст.185 КК України, за яким органом розслідування отримано доступ до речей і документів стосовно відомостей, що становлять банківську таємницю по банківському рахунку № [NUMBER] , які знаходяться у володінні АТ КБ «Приват Банк» (Т1 а.с.15, а.с.209-215, 236-246). За приписами ч.ч. 1, 2 ст.202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст.626 ЦК України). В силу ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч. 1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарського кодексу України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 56 частини першої статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 року №164, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Відповідно до пункту 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 року №164, передбачено обов`язок користувача не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. Згідно із пунктом 146 розділу VII вказаного Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до пункту 147 розділу VII вказаного Положення власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг внаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням встановлених законодавством України строків. Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13.05.2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі №202/10128/14, від 13.09.2019 року у справі №501/4443/14, від 20.11.2019 року у справі №577/4224/16, від 17.06.2021 року у справі №759/4025/19, від 16.08.2023 року у справі №176/1445/22, від 06.09.2023 року у справі №686/30030/21. У постанові Верховного Суду від 08.02.2018 року у справі №552/2819/16-ц вказано, що «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, Верховний Суд виходив з того, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. У постанові Верховного Суду від 20.06.2018 року у справі №691/699/16 ц вказано, що «встановивши, що позивачем не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, а відповідач, виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт, врахувавши наявність кримінального провадження, у межах якого встановлюється особа, яка протиправно заволоділа грошовими коштами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Також у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №537/3312/16 (провадження №61-17629св18) зазначено, що «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції». Крім цього, у постанові Верховного Суду від 16.08.2023 року у справі №176/1445/22 зазначено, що «саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними». З матеріалів справи встановлено, що 15.03.2025 року були здійснені несанкціоновані перекази коштів в сумі 22679,08 грн. та 983,41 грн. з рахунку [PERSON] , за даним фактом триває досудове розслідування. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). У ч.2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим АТ КБ «ПриватБанк»не було доведено, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персональної інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, оскільки саме банк має доводити вказані факти. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Твердження відповідача, які зводяться до того, що [PERSON] здійснив підтвердження зміни пароля до свого аканту у мобільному додатку Приват24 АТ КБ «ПриватБанк» ґрунтується на припущеннях, які не можуть бути покладені в основу судового рішення. Таким чином, внаслідок шахрайських дій невстаноленої сторонньої особи, яка з не нетипового для клієнта [PERSON] пристрою Redmi, 15.03.2025 року отримала без достоволу останнього несанкціонований доступ до аканту [PERSON] у мобільному додатку Приват24 АТ КБ «ПриватБанк» і навної в ньому конфіденційної інформації, було здійснено спірні банківські операції з коштами на рахунках, відкритих АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] . Натомість ПАТ КБ «ПриватБанк» не підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які б безспірно доводили, що [PERSON] , як користувач банківських послуг АТ КБ «ПриватБанка», своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до відомостей по картках, його особових рахунків, акаунту чи мобільного додатку Приват24, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції 15.03.2025 року щодо перерахування з його рахунків грошових коштів на суми 22679,08 грн. та 983,41 грн. Отже, суд вважає, що у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк»не доведено належними і допустимими доказами, що позивач, як клієнт, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його карткового рахунку чи надав інформацію третім особам, що дало змогу ініціювати платіжні операції від його імені, що свідчить про відсутність вини позивача у розпорядженні спірними грошовими коштами. Також суд враховує факт звернення позивача до правоохоронних органів з приводу вчинених стосовно нього кримінально караних дій. Отже, наведені вище обставини у сукупності свідчать про те, що у позивача дійсно була відсутня воля на вчинення таких транзакцій. Крім цього, слід взяти до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою. Тому враховуючи споживчий характер правовідносин між сторонами, суд виходить з того, що за відсутності належних та допустимих доказів, сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними. Таким чином, з огляду на безпідставність транзакцій, які були здійснені 15.03.2025 року 10:16:44 на суму валюти картки 22679,08 грн. (сума валюти операції 1990,33AED) та 15.03.2025 року 10:17:44 на суму валюти картки 983,41 грн. по рахунку № [NUMBER] , належного [PERSON] у АТ КБ «Приват Банк», залишок кредитних коштів на рахунку № [NUMBER] , належного [PERSON] до стану здійснення несанкціонованої операції о 10 год. 16 хв. 15.03.2025 року в сумі 22679 грн. 08 коп. підлягає відновленню, нараховані на цю суму відсотки і комісії підлягають списанню, а безпідставно списані кошти в сумі 983 грн. 41 коп. - поверненню на рахунок № [NUMBER] , відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Погашення [PERSON] після відкриття провадження у справі за цим позовом кредитної заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» (Т1 а.с.98, 216) з метою мінімізації шкоди, недопущення нарахування відсотків та застосування санкцій (супутніх платежів) на суму кредиту, який він фактично не отримував, не спростовує неправомірне здійснення банківських операції з коштами на банківському рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] в АТ КБ «ПриватБанк» та не перешкоджає задоволенню позову в частині відновлення залишку кредитних коштів на рахунку № [NUMBER] , належного [PERSON] до стану здійснення несанкціонованої операції о 10 год. 16 хв. 15.03.2025 року в сумі 22679 грн. 08 коп. та списання нараховані на цю суму відсотків і комісії. Сама по собі відсутність вироку у кримінальній справі за фактом незаконного заволодіння невстановленими особами грошовими коштами із використанням рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] у АТ КБ «Приват Банк», не є підставою для відмови у задоволенні позову. Твердження відповідача про те, що позивач негайно не повідомив АТ КБ «ПриватБанк» про несанкційоновані незаконні платіжні операції з вимогою про блокування рахунків, спростовуються вищевказаними аудіозаписами № [NUMBER] (10:41:37), № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] від 15.03.2025 року про спілкування [PERSON] з оператором АТ КБ «Приват Банк» з приводу події. Твердження відповідача про розголошення позивачем конфіденційної інформації, зокрема паролю та логіну для входу у його акаунт у «Приват 24» не підтверджуються належними, достовірними та допустимими доказами, а надані відповідачем докази не підтверджують фактичні обставини, на які посилається відповідач щодо вини позивача у несанкціонованому доступі до акауту позивача у «Приват 24» сторонніх осіб. Вимога про повернення безпідставно стягнутих коштів в рахунок погашення кредитної заборгованості та нарахованих відсотків до набрання рішенням суду законної сили задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що відповідач одноосібно стягнув належні позивачу кошти з його рахунку без згоди позивача в рахунок погашення кредитної заборгованості. Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 2300 грн. суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровА`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України). У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 вказаної Постанови). Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. На обґрунтування моральної шкоди позивач не зазначив в чому вона полягає та не надав до суду допустимих та належних доказів завдання йому моральної шкоди та її розміру. З огляду на зазначене вище, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди. У відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Outcome: partial