Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Чернівецької міської ради про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що [INFO] у віці 94 роки померла її двоюрідна бабуся (тітка матері) - [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 24 вересня 2022 року був зроблений відповідний актовий запис № 2250, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.09.2022 року, Серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , що належала померлій на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 27.12.1996 року. Також дані обставини підтверджуються копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2016 р. та копією довідки БТІ № 96/06 від 07.05.2023 р. За час життя спадкодавець [PERSON] склала заповіт від 21.09.2016 року на все своє майно, посвідчений приватним нотаріусом Скінтей Ю. І. Чернівецького міського нотаріального округу. Згідно заповіту спадкодавець заповіла частки квартири [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , і частки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - по частці кожній. [INFO] [PERSON] рідна сестра позивачки у віці 39 років померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть № 3024 від 09.02.2021 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану м. Лісабон, Португалія. [INFO] [PERSON] мати позивача у віці 62 років померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть 27 жовтня 2021 року був зроблений відповідний актовий запис № 2968, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.10.2021 року, Серія [NUMBER] . На момент смерті спадкодавця, із зазначених осіб у Заповіті залишилася тільки позивач. Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом не має. Згідно заповіту позивач має право на спадщину на частки вище зазначеної квартири, частки квартири має право спадкувати по закону відповідно до ст. 1265 ЦК України - п?ята черга спадкоємців за законом (інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно). Зазначає, що позивач являється єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується копією довідки №60/02-14 від 23.05.2025 р. виданої нотаріусом та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. 23 березня 2023 року позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини, а саме квартири [ADDRESS] до приватного нотаріуса Войціховського Андрія Васильовича, Чернівецького міського округу, однак постановою від 27 серпня 2025 року № 109/02-31 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку із тим, що [PERSON] не подано документів, що підтверджують їх родинні стосунки із спадкодавцем та не надані документи, які посвідчують права власності померлої на вказане майно. Мати позивача - [PERSON] являлася племінницею померлої [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження матері [PERSON] , [PERSON] , від 03.01.1959 року серія [NUMBER] виданого виконкомом Чернівецької міської ради, у графі баки зазначено: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, 24 квітня 1980 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після державної реєстрації прізвище дружини стало - « [PERSON] ». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.05.2025 року зазначено відомості про реєстрацію шлюбу 08.12.1948 року між батьками матері позивача, де зазначено відомості про чоловіка - [PERSON] , та дружини - [PERSON] , її прізвище після реєстрації шлюбу стало « [PERSON] ». Також дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого 08.11.1948 року. Згідно копії титульної сторінки трудової книжки померлої [PERSON] від 1950 року, у графі прізвище зазначено « [PERSON] » та внесено запис прізвища « [PERSON] » у зв?язку зі зміною прізвища. Інші підтверджуючі документи родинних стосунків між позивача мамою [PERSON] та двоюрідною бабусею [PERSON] відсутні, оскільки бабуся і двоюрідна бабуся позивача народилися на території РФ. [PERSON] , являється дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 18.01.2001 року Серії [NUMBER] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.05.2025 року зазначено відомості про реєстрацію шлюбу позивача, де зазначено відомості про чоловіка - [PERSON] , та дружини - [PERSON] , позивача прізвище після реєстрації шлюбу стало « [PERSON] ». На підставі вище викладено у зв?язку із реалізацією своїх спадкових справ у позивача виникає необхідність встановити факт родинних стосунків із спадкодавцем. Щодо відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини не наданні позивачем документів, які посвідчують права власності померлої на вказане майно, зазначає, що дійсно у позивача відсутній оригінал договору купівлі-продажу від 27.12.1996 року на спадкове майно і не має можливості отримати дублікат. На підставі вищевикладеного просить суд встановити факт, що має юридичне значення, факт родинних відносин, а саме що [PERSON] , яка померла [INFO] була двоюрідною бабусею [PERSON] , [INFO] . Визнати за [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Чернівці. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 07.11.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вивчивши та дослідивши письмові докази по справі, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] у віці 94 роки померла позивача двоюрідна бабуся (тітка матері) - [PERSON] , про що в книзі реєстрації актів про смерть 24 вересня 2022 року був зроблений відповідний актовий запис № 2250, підтвердженням чого є свідоцтво про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24.09.2022 року, Серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] згідно копії спадкової справи № 7/2023 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на квартиру [ADDRESS] , що належала померлій на праві власності згідно договору купівлі-продажу від 27.12.1996 року. Також дані обставини підтверджуються копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2016 р. та копією довідки БТІ № 96/06 від 07.05.2023 р. Згідно заповіту спадкодавець заповіла частки квартири [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , і частки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - по частці кожній. [INFO] [PERSON] рідна сестра позивачки у віці 39 років померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть № 3024 від 09.02.2021 року. [INFO] [PERSON] мати позивача у віці 62 років померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть 27 жовтня 2021 року був зроблений відповідний актовий запис № 2968, що підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 27.10.2021 року, Серія [NUMBER] . Позивач являється єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , що підтверджується копією довідки №60/02-14 від 23.05.2025 р. виданої нотаріусом та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі. 23 березня 2023 року позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини, а саме квартири [ADDRESS] до приватного нотаріуса Войціховського Андрія Васильовича, Чернівецького міського округу, однак постановою від 27 серпня 2025 року № 109/02-31 нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку із тим, що [PERSON] не подано документів, що підтверджують їх родинні стосунки із спадкодавцем та не надані документи, які посвідчують права власності померлої на вказане майно. Мати позивача - [PERSON] являлася племінницею померлої [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження матері [PERSON] , [PERSON] , від 03.01.1959 року серія [NUMBER] , у графі баки зазначено: мати - [PERSON] , батько - [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, 24 квітня 1980 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , після державної реєстрації прізвище дружини стало - « [PERSON] ». Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.05.2025 року зазначено відомості про реєстрацію шлюбу 08.12.1948 року між батьками матері позивача, де зазначено відомості про чоловіка - [PERSON] , та дружини - [PERSON] , її прізвище після реєстрації шлюбу стало « [PERSON] ». Також дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого 08.11.1948 року. Згідно копії титульної сторінки трудової книжки померлої [PERSON] від 1950 року, у графі прізвище зазначено « [PERSON] » та внесено запис прізвища « [PERSON] » зв?язку зі зміною прізвища. [PERSON] , являється дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 18.01.2001 року Серії [NUMBER] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 23.05.2025 року зазначено відомості про реєстрацію шлюбу позивача, де зазначено відомості про чоловіка - [PERSON] , та дружини - [PERSON] , позивача прізвище після реєстрації шлюбу стало « [PERSON] ». Згідно письмових пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] зазначено, що вони підтверджують, що [PERSON] , яка померла [INFO] була двоюрідною бабусею [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає способи захисту цивільних прав, одним з яких є визнання відповідного права. Відповідно до положення ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених Законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Зі змісту ст.ст.1216 - 1218 ЦК України вбачається, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1ст.1222 ЦК України). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 7постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість заявлених позовних вимог. На підставі дослідження письмових доказів, які є належними та допустимими, письмових пояснень свідків, суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження юридичний факт того, що [PERSON] , яка померла [INFO] була двоюрідною бабусею [PERSON] , [INFO] . Так, згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що позивач, як спадкоємець за законом п`ятої черги, своєчасно прийняла спадщину після смерті [PERSON] , звернувшись у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, разом з тим, у позивача існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у зв`язку з відсутністю оригіналу договору купівлі-продажу від 27.12.1996 року, факт законного володіння і розпорядження за життя [PERSON] спірною квартирою знайшов своє підтвердження в судовому засіданні вищенаведеними письмовими доказами; а тому суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , яке складається з квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч.5 ст.81 ЦПК України). Частиною 1 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин, а також не спростовують наведені судом твердження. Суд вважає, що позивачем надано належні докази, які є підставою для задоволення його позовних вимог. На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст.264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд, окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Outcome: approved