Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з Комунального підприємства (надалі - КП) «Міський тролейбус» на свою користь 28682,50 грн. ненарахованої та невиплаченої частини заробітної плати, утвореної внаслідок ненарахування щомісячної надбавки за безперервний стаж роботи у розмірі 15% годинної тарифної ставки за період з 01.01.2025 по 30.09.2025, а також 35829,64 грн. ненарахованої та невиплаченої частини заробітної плати, утвореної внаслідок заниженя годинної тарифної ставки за період з 01.04.2025 по 30.09.2025. В обґрунтування позову посилається на те, що він працює з 23.02.2012 водієм тролейбуса третього класу у КП «Міський тролейбус». З 21.08.2025 йому стало відомо, що з 01.01.2025 набула чинності Галузева територіальна угода на 2025-2027 роки. Галузева територіальна угода на 2025-2027 роки пройшла повідомну реєстрацію в Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради та зареєстрована за №37 від 17.02.2025 без зауважень. Позивачу, як працівнику однієї з основних професій підприємства (водію тролейбуса), відповідно до Додатку №10 до Галузевої територіальної угоди на 2025-2027 роки, передбачена щомісячна доплата у розмірі 15% до годинної тарифної ставки за безперервний стаж роботи на підприємстві. Однак в розрахункових листах за січень-вересень 2025 зазначені доплати і підвищення тарифної ставки відсутні. З метою досудового врегулювання позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок заробітної плати та нарахування доплати за безперервний стаж роботи, однак, отримав лист про відмову у перерахунку. У зв`язку з чим, він змушений звернутись до суду за захистом своїх трудових прав. Ухвалою суду від 14.10.2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, не визнаючи їх, посилався на те, що Угода не породжує автоматичної індивідуальної виплати у вигляді 250% ПМ та 15% за стаж. Для виникнення права на конкретні нарахування потрібно: локальне закріплення показників та умов у колективному договорі/ іншому локальному акті підприємства, дотримання процедур, передбачених Угодою. Наведене випливає з тексту Угоди та норм КЗпП України, які визначають саме колективний договір як місце встановлення конкретних розмірів і порядку виплат. У межах воєнного стану відповідач діяв правомірно, пропорційно й добросовісно: забезпечило всі державні мінімальні гарантії, а автоматичні підвищення тимчасово відклало. На момент планування кошторису на 2025-й рік у підприємства не було ні офіційного тексту, ні доведених фінансових параметрів для закладання нових зобов`язань. Доводи позивача не є аргументованими. Тобто, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та застосувати строки позовної давності. Позивачем до суду було скеровано відповідь на відзив, в якому він зазначає, що доводи наведені відповідачем є необгрунтованими, не підтвердженні належними та допустимими доказами, суперечать нормам чинного законодавства, положенням Галузевої територіальної угоди на 2025-2027 роки та не спростовують доводів викладених у позовній заяві. Відповідачем не доведено правомірність його дій щодо незастосування мінімальних гарантій оплати праці, встановлених Галузевою угодою, а також відсутність вини у порушені прав позивача. Відповідачем було подано до суду заперечення, в яких зазначає, що пряма дія Угоди не означає автоматичну дію її норм на всі підприємства, для кожного роботодавця така дія виникає лише після імплементації положень Угоди до колективного договору або після офіційного приєднання до угоди у встановленому законом порядку. Твердження позивача про пряму дію та безумовне поширення Галузевої угоди на КП «Міський тролейбус» не мають правових підстав і повинна бути відхилені як такі, що суперечать закону та фактичним обставинам справи. Відповідач правомірно визнає дію Галузевої угоди, але реалізує її положення в межах Колективного договору, відповідно до фінансових можливостей і вимог спеціального законодавства воєнного часу, а тому твердження позивача про пряму дію Угоди та необхідність автоматичного перерахунку заробітної плати є безпідставними, юридично некоректними і такими, що суперечать системі джерел трудового права України. Угода визначає рамкові соціальні стандарти, але не замінює собою локальне договірне регулювання, передбачене трудовим законодавством. Навіть за умови включення КП «Міський тролейбус» до переліку підприємств у додатку Угоди, така обставина не породжує «автоматичного» перерахунку тарифних ставок або доплат; відповідні зміни можуть застосовуватись лише після їх погодження сторонами соціального діалогу та закріплення у колективному договорі. Дії керівництва КП «Міський тролейбус» були законними, обгрунтованими і пропорційними. Доводи позивача не спростовують правомірності дій підприємства, а тому не можуть бути підставою для задоволення позову. Також, позивачем до суду скеровано додаткові пояснення, в яких він зазначає, що відповідач не звертався до первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України працівників транспорту Криворіжжя як сторони Спільного представницького органу профспілкових організацій з пропозицією про внесення змін до Колективного договору чи про укладення додаткової угоди з метою закріплення мінімальних гарантій Галузевої територіальної угоди. Цей факт свідчить про системну недобросовісність відповідача. Порушення прав позивача є триваючим, оскільки роботодавець досі не виплачує заробітну плату у встановленому законом та угодами розмірі. Згідно зі ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , працює водієм тролейбуса з 23.02.2012 по час звернення з позовом до суду в КП «Міський тролейбус», відповідно до копії трудової книжки серії [NUMBER] . Даний факт не оспорюється відповідачем. Між департаментом житлово-комунального господарства та будівництва Дніпровської обласної державної адміністрації, Галузевою організацією роботодавців житлово-комунального господарства Дніпропетровської області і Дніпропетровською обласною організацією профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2025-2027 роки укладено Галузеву територіальну угоду. Згідно листа №7/3-80 від 17.02.2025 Інспекції з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради, Галузеву територіальну угоду розглянуто на відповідність чинному законодавству України та зареєстровано за №37 від 17.02.2025 без зауважень. Відповідно до інформації, розміщеною Інспекцією з питань праці та зайнятості населення Дніпровської міської ради за посиланням: https://dniprorada.gov.ua/uk/page/inspekciya-z-pitan-praci-ta-zajnyatosti-naselennya-dniprovskoi-miskoi-radi#gsc.tab=0, дана Галузева угода набула чинності з 23.12.2024. Згідно п. 4.2 Угоди встановлено мінімальну тарифну ставку (оклад) з 01 квітня 2025 року: за просту некваліфіковану працю у розмірі не менше 220% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб; тарифну ставку робітника 1 розряду в розмірі не менше 250% розміру прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб; конкретний розмір цих відсотків встановлюється в колдоговорі підприємства; до 01 квітня 2025 року діють коефіцієнти, які були встановлені змінами та доповненнями №4 від 20 грудня 2023 року до територіальної угоди на 2021-2024 роки (180% та 200%відповідно). Відповідно до п.4.6.4 Угоди закріплено обов`язок роботодавця виплачувати надбавку до тарифної ставки чи посадового окладу працівникам основних професій за безперервний стаж роботи на підприємствах тепло, водопостачання та водовідведення, міського електричного транспорту, що визначається колективним договором згідно із Порядком про встановлення і умовами виплати щомісячної надбавки. Додатком №10 до галузевої територіальної угоди на 2025-2027 роки визначено, що за безперервний стаж роботи на підприємствах та організаціях сфери тепло-, водопостачання та водовідведення, підприємствах міського електричного транспорту розмір щомісячної надбавки (у відсотках до тарифної ставки чи посадвого окладу): понад 3 роки - 7 відсотків; понад 5 років - 10 відсотків; понад 10 років - 15 відсотків; понад 15 років - 20 відсотків; понад 25 років - 25 відсотків. Відповідно до п. 45 додатку №13 Галузевої територіальної угоди на 2025-2027 роки КП «Міський тролейбус» входить до переліку підприємств житлово-комунального господарства, міського електричного транспорту, на які розповсюджується угода в обов`язковому порядку. З долучених роздруківок нарахувань заробітної плати [PERSON] вбачається, що надбавки за безперервний стаж роботи йому нараховано за період з 01.01.2025 по 30.09.2025 не було та годинна тарифна стака застосована у розмірі 200% прожиткового мінімуму, що становить 112,88 грн. 22.08.2025 [PERSON] звернувся до директора КП «Міський тролейбус» з вимогою про негайне проведення перерахунку та виплату належних йому сум заробітної плати та інших передбачених законодавством і Галузевою територіальною угодою виплат. 17.09.2025 йому було відмовлено в задоволенні його заяви, оскільки в ній не було зазначено обгрунтованої суми заборгованості підприємства перед позивачем. Надаючи оцінку доводам відповідача з приводу пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позов, суд ввжає дані зауваження необгрунтованими, оскільки 11.12.2025 Велика Палата Конституційного Суду України ухвалила рішення №1-р/2025, яким визнала неконституційною норму частини першої ст. 233 КЗпП України, що обмежувала працівників тримісячним стоком для звернення до суду щодо стягнення заробітної плати та інших виплат. З огляду на зазначене, позивач не порушив строки на звернення до суду та позовна заява підлягає розгляду. Оцінюючи доводи позивача та представника відповідача суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст. 13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно зі ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод. Забороняється включати до трудових договорів умови, що погіршують становище працівників порівняно з чинним законодавством, колективними договорами та угодами. Частинами першою та другою статті 9 цього Закону визначено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Колективний договір, угода набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Згідно з частиною третьою та четвертою цієї статті конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Статтею 14 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів. Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців. Аналізуючи наведені нормативно-правові акти, суд приходить до висновку, що Галузевої територіальної угоди на 2025-2027 роки, є обов`язковою для підприємств, на які вона поширюється, тобто і на відповідача, про що зазначено у п. 45 додатку №13 до неї, та діє безпосередньо, тобто незалежно від її імплементації у колективний договір підприємства. Разом із цим, суд враховує заперечення відповідача щодо можливості введення тимчасових обмежень конституційних прав громадян, у тому числі у галузі трудових відносин, у зв`язку із введенням воєнного стану. Так, Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» був прийнятий 15 березня 2022 року та набув чинності 24 березня 2022 року. Відповідно до статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи. Відповідно до Змін до колективного договору КП "Міський тролейбус" між адміністрацією та трудовим колективом на 2016-2018 роки, схвалених згідно з протоколом від 29.01.2025 №15, внесено зміни до розділу ІV "Оплата праці" та встановлено, що з 01.10.2024 п. 4.5 Колективного договору викладено у такій редакції: "Формування тарифної сітки проводити на основі мінімальної тарифної ставки (окладу): - за просту некваліфіковану працю у розмірі 180% прожиткового мінімуму , встановленого законодавством для працездатних осіб; - тарифну ставку робітника 1 розряду у розмірі 200% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб; та з урахуванням міжрозрядних коефіцієнтів та коефіцієнтів співвідношень за окремими професіями і видами робіт, коефіцієнтів співвідношень розмірів місячних посадових окладів керівних працівників, професіоналів і фахівців, технічних службовців. На момент розгляду справи суду не надано відомостей про те, що п. 4.5 розділу ІV колективного договору, що діє на підприємстві після його зміни, скасовано чи повторно змінено підприємством або визнано недійсним у судовому порядку. Таким чином, суд вважає, що у період дії воєнного стану, підприємство було наділено повноваженнями на обмеження рівня оплати праці своїх працівників. Тому, беручи до уваги те, що у колективному договорі прямо передбачено застосування граничної тарифної ставки робіника 1 розряду у розмірі 200% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб, незважаючи на збільшення тарифної ставки умовами Галузевої територіальної угоди на 2025-2027 роки до 250% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб, відповідач має право на період дії воєнного стану та до внесення відповідних змін до колективного договору підприємства про скасування обмежень розміру тарифної ставки не нараховувати та не виплачувати заробітну плату у більшому розмірі, зокрема, з розрахунку 250% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб. З огляду на зазначене, суд вважає, що вимоги позивача у цій частині не підлягають задоволенню. Разом із цим, оцінюючи вимоги позивача, щодо нарахування надбавки за безперервний стаж роботи у розмірі 15% тарифної ставки за період з 01.01.2025 по 30.09.2025, суд зазначає наступне. Доданими сторонами колективним договором підприємства відповідача та змінами до нього, як і положеннями про оплату праці та преміювання працівників підприємства не обумовлено взагалі питання встановлення надбавки за безперервний стаж роботи, як і не встановлено обмежень щодо даного виду надбавки на період дії воєнного стану. Пунктом 2.1. Порядку встановлення і умови виплати щомісячної надбавки до тарифної ставки чи посадового окладу працівникам основних професій за безперервний стаж роботи на підприємствах та в організаціях сфери тепло-, водопостачання і водовідведення, міського електричного транспорту, що є додатком №12 до Галузевої територіальної угоди на 2025-2027 роки, передбачено, що до стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки, зараховується час безперервної работи на підприємствах міського електричного транспорту, а також на підприємствах та в організаціях, створених після реорганізації підприємств, які надавали аналогічні види послуг. Додатком №10 до Галузевої територіальної угоди на 2025-2027 роки закріплено, що розмір щомісячної надбавки (у відсотках до тарифної ставки чи посадового окладу) за безперервний стаж роботи на підприємствах міського електричного транспорту понад 10 років складає 15%. Так, судом було встановлено, що позивач [PERSON] працює водієм тролейбуса з 23.02.2012 по час звернення з позовом до суду, а, оже, має безперервний стаж роботи на підприємстві відповідача більше 10 років. З огляду на зазначене, оскільки раніше суд дійшов висновку, що Галузева територіальна угода на 2025-2027 роки, є обов`язковою для відповідача та діє незалежно від її імплементації у колективний договір підприємства, умовами колективного договору підприємства не встановлено обмежень на нарахування щомісячної надбавки за безперервний стаж роботи на підприємстві, а тому відсутні обмеження, передбачені ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), тому позивач має право на нарахування та отримання щомісячної надбавки за безперервний стаж роботи у розмірі 15% до тарифної ставки, а, отже, позовні вимог в цій частині підлягають задоволенню. Ураховуючи викладене, суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача в цій частині, викладені у відзиві, вважаючи їх необґрунтованими. Відповідно до п.3.2. Порядку встановлення і умови виплати щомісячної надбавки до тарифної ставки чи посадового окладу працівникам основних професій за безперервний стаж роботи на підприємствах та в організаціях сфери тепло-, водопостачання і водовідведення, міського електричного транспорту, що є додатком №12 до Галузевої територіальної угоди на 2025-2027 роки, закріплено, що працівникам, у яких протягом календарного місяця виникло право на одерження надбавки за безперервний стаж роботи, виплата проводиться з 1 числа наступного місяця. З огляду на те, що судом з відкритих джерел було встановлено, що Галузева територіальна угода на 2025-2027 роки набула чинності з 23.12.2024, тому у позивача виникло право на нарахування надбавки за безперервний стаж роботи з 01.01.2025. Разом із цим, беручи до уваги, що суд вважає безпідставним застосування тарифної ставки з 01.04.2025 у розмірі 250% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб, тому вважає за необхідним здійснити перерахунок, наданий позивачем, та розрахувати і стягнути на користь позивача розмір ненарахованої та невиплаченої надбавки за безперервний стаж роботи, виходячи з долучених позивачем відомостей про розмір годинної тарифної ставки та кількості відпрацьованих у місяці годин, таким чином: січень 2025 року - 112,88 грн*0,15*43,75 год=740,78 грн; лютий 2025 року - 112,88грн*0,15*147,50 год=2497,47 грн; березень 2025 року - 112,88грн*0,15*176,25 год=2984,27 грн; квітень 2025 року - 112,88грн*0,15*195,25 год=3305,97 грн; травень 2025 року - 112,88грн*0,15*192,50 год=3259,41 грн; червень 2025 року - 112,88грн*0,15*170,00 год=2878,44 грн; липень 2025 року - 112,88грн*0,15*139,75 год=2366,25 грн; серпень 2025 року - 112,88грн*0,15*182,00 год=3081,62 грн; вересень 2025 року - 112,88грн*0,15*181,75 год=3077,40 грн. Таким чином, загальна сума надбавки за безперервний стаж роботи з січня 2025 року по вересень 2025 року складає 24191,61 грн. Враховуючи вищезазначене, оцінивши доводи позивача та відповідача, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, а саме: на користь позивача повинна бути стягнуто не виплачену надбавку за безперервний стаж роботи з 01.01.2025 по 30.09.2025 у розмірі 24191,61 грн, при цьому вимога щодо виплати тарифної ставки у розмірі 250% прожиткового мінімуму, встановленого законодавством для працездатних осіб з 01.04.2025 по 30.09.2025 задоволенню не підлягає. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави, так як позивач при поданні позову до суду звільнений від сплати судового збору, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial