Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрований між ними 20 грудня 2003 року виконавчим комітетом Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області, оскільки сімейні стосунки не склалися, вони не проживають разом, їхній син вже повнолітній та проживає окремо, відповідач [PERSON] добровільно розірвати шлюб не хоче. Зазначав, що між ними немає спору про поділ спільного майна подружжя. Ухвалою судді від 29.09.2025 року відкрито провадження по вищевказаній цивільній справі та призначено справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 17 листопада 2025 року через канцелярію суду [PERSON] подала до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, оскільки між ними є спір щодо поділу спільного майна, набутого за час шлюбу та згоди щодо поділу такого майна між ними не досягнуто, просила об?єднати вимоги в одне провадження та перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Зазначала, що 20 грудня 2003 року у виконавчому комітеті Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області вона та [PERSON] зареєстрували шлюб, у шлюбі в них народився син [PERSON] , [INFO] , який вже набув повноліття та проживає окремо. У період з 25.05.2004 року по 12.04.2014 року всі вони разом сім`єю були зареєстровані в службовому житлі в Національному природному парку Залісся, а 25 березня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку вона та відповідач [PERSON] за спільні кошти придбали на ім`я останнього домоволодіння у складі житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 29,6 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м, разом з надвірними будівлями: сарай Б, вбиральня В, погріб Д, колодязь К, огорожа N та незакінченим будівництвом житловим будинком Е готовністю 68 %. Після чого рішенням Семиполківської сільської ради Броварського районного Київської області від 13.06.2006 року № 60 [PERSON] , як титульному власнику домоволодіння та за його заявою, було передано у власність земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,2500 га з кадастровим номером 3221288801:01:059:0011, цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, та суміжну земельну ділянку в [ADDRESS] площею 0,2000 га з кадастровим номером 3221288801:01:059:0010, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Оскільки під вказаним домоволодінням та біля нього загальна площа землі становила 0,4500 га, але як вказано в п. 4.3 договору купівлі-продажу житлового будинку земельна ділянка, на якій розташоване відчужуване домоволодіння, не приватизована. Згоди щодо поділу зазначеного домоволодіння і земельних ділянок між нею та відповідачем не досягнуто, тому з метою захисту та подальшого юридичного оформлення права власності на частки вказаних об`єктів спільного майна вона змушена звернутись до суду з цим позовом в порядку поділу спільного майна подружжя, в тому числі просить визнати спірні об?єкти нерухомого майна об?єктами спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 22.12.2025 року зустрічну позовну заяву [PERSON] про поділ спільного майна подружжя прийнято до спільного розгляду з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу, об?єднано в одне провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, здійснено перехід з розгляду справи № 361/11187/25 в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи у порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 02 лютого 2026 року о 10 год. 00 хв. 02 лютого 2026 року через канцелярію суду від представника [PERSON] - адвоката Онопрієнко З.В., надійшла заява про розгляд справи без участі [PERSON] та визнання ним зустрічного позову [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, просить не стягувати з останньої судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу. 02 лютого 2026 року від представника [PERSON] - адвоката Мозгового О.О., через підсистему Електронний суд надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача за зустрічним позовом [PERSON] , її зустрічний позов підтримує і просить задовольнити та не стягувати з відповідача за зустрічним позовом [PERSON] судовий збір, також просив задовольнити позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Письмові відзиви сторони не подавали, у підготовче засідання сторони та їхні представники не з`явились. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що з 20 грудня 2003 року між сторонами зареєстровано шлюб у виконкомі Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 22, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 17.03.2004 року. У шлюбі в сторін народився син - [PERSON] , [INFO] . Неповнолітніх дітей сторони не мають. Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Єлістратовою С.В. 25 березня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1533, на ім`я [PERSON] придбано домоволодіння в складі житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 29,6 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м, разом з надвірними будівлями: сарай Б, вбиральня В, погріб Д, колодязь К, огорожа N та незакінченим будівництвом житловим будинком готовністю 68 %. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта за № 451604041 від 11.11.2025 року, на ім`я [PERSON] зареєстровано вищевказаний житловий будинок, в тому числі разом із незакінченим будівництвом житловим будинком Е-1 готовністю 68 % (рік побудови 1965), який відповідно не може відноситись до самочинного будівництва, оскільки зареєстрований у державному реєстрі прав. Юридичний факт державної реєстрації на ім`я [PERSON] зазначеного житлового будинку разом із незакінченим будівництвом житловим будинком Е-1 готовністю 68 % підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 19579589 від 26.03.2014 року. Згідно з архівним рішенням третьої сесії V скликання Семиполківської сільської ради Броварського районного Київської області від 13.06.2006 року № 60 затверджено виготовлений ТОВ НВФ Абрис проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у [ADDRESS] та для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS] гр. [PERSON] та передано йому у власність земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,20 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу сільської ради. Право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером 3221288801:01:059:0011 у [ADDRESS] , цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 681804 від 26.06.2007 року. А його право власності на земельну ділянку площею 0,2000 га з кадастровим номером 3221288801:01:059:0010 у [ADDRESS] , цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 681805 від 26.06.2007 року. Згідно з ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 114 СК України визначено, що у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом повно і всебічно встановлено, що подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя в шлюбі та його збереження суперечить інтересам сторін, оскільки вони не бажають зберегти шлюб. Зокрема [PERSON] позов визнала. Суд також враховує факт добровільності шлюбу як одну з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред?явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб?єктивне право на поділ майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з подружжя незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім?ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім?ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов?язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з?ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім?я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов?язаннями, що виникли в інтересах сім?ї. У постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 691/1240/18, провадження № 61-4680св23, роз?яснено, що визнання права на частину спірного майна, тобто визнання права на ідеальну частку у майні без його виділу в натурі, є поділом майна подружжя у розумінні частини першої ст. 71 СК України. Таким чином, судом повно і всебічно встановлено, що спірні об`єкти нерухомого майна були набуті сторонами за час шлюбу, а тому згідно з чинним законодавством вони є об?єктами прав спільної сумісної власності подружжя сторін і можуть бути поділені в спосіб визнання за позивачем права власності на ідеальну, тобто на частку кожного з цих об?єктів. З?ясувавши фактичні обставини справи, перевіривши їх доказами, враховуючи зокрема визнання відповідачем [PERSON] зустрічного позову, суд дійшов висновку, що зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд дійшов наступного висновку. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки сторони просили не стягувати судовий збір один з одного, суд не стягує з них понесені ними витрати зі сплати судового збору за подання позовів.

Outcome: approved