Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач ТОВ «Споживчий центр», інтереси якого представляє Лисенко О.С., звернувся до Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 16.12.2024 р. ТОВ «Споживчий центр» уклав з [PERSON] кредитний договір (оферти) № 14.12.2024-100001630, за яким ТОВ «Споживчий центр» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 7 000 гривень, а [PERSON] зобов`язалася протягом 140 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами. ТОВ «Споживчий центр» виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000,00 гривень. Відповідач належним чином не виконувала грошові зобов`язання, тому у неї виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 16444,12 гривень, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6672,24 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 6551,88 грн та заборгованість за неустойкою у розмірі 3220,00 грн. Тому ТОВ «Споживчий центр» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 16444,12 грн та судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. 07.01.2026 представник відповідача Хопти Н.О. через систему «Електронний суд» подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає частково. Вказав, що позивачем не враховано положення ЗУ «Про споживче кредитування». Не долучено розрахунок заборгованості по відсотках, неустойці, тому дана вимога є абстрактною та яку не можливо перевірити, відслідкувати та обґрунтувати їх нарахування. Зауважив, що стягнення неустойки на період воєнного стану заборонено. Також заперечив стягнення комісії, пов`язаної з наданням кредиту (плату за надання кредиту) розміром 20% від суми кредиту, що дорівнює 1400,00 грн, оскільки така вимога не зазначена і не передбачена графіком платежів, та встановлення такої заборонено ч.3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та п. 14 розділу ІІ Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий кредит), затверджені постановою Правління НБУ № 113 від 03.11.21р. Встановлення плати за надання кредиту у розмірі 1400 грн є нікчемною умовою. На підставі наведеного, визнає заборгованість по тілу кредиту (6672,24-1400) тільки 5272,24 грн, щодо відсотків- перші 45 днів відповідач сплачувала згідно графіка та сплатила 4947,76 грн, звідси заборгованість по відсотках становить (52,72 х 140 -4947,76 грн.) всього - 2433,04 грн, а інші вимоги заперечує. 12.01.2026 представник позивача через систему «Електронний суд долучив детальний розрахунок заборгованості по кредитному договору № 14.12.2024-100001630 від 16.12.2024. 20.01.2026 представник позивача через систему «Електронний суд» подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідач не заперечувала факт укладення кредитного договору в електронній формі. Відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Зауважив, що матеріали справи не містять жодних розрахунків, які б спростовували правильність розрахунків заборгованості долучених до матеріалів справи позивачем, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі №753/7883/15, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку. Додаткового звертає увагу, що проценти розраховуються у відповідності до бази розрахунку, тобто залишку непогашеного залишку від всієї суми [тіла] кредиту та нараховуються щодня протягом строку, на який надається кредит. Обрахування загальних витрат за споживчим кредитом базуються на припущені, що позичальник буде виконувати свої зобов`язання належним чином, а саме згідно з графіком платежів. У випадку належного виконання зобов`язання проценти наступного чергового періоду були б обраховані, враховуючи зменшену базу розрахунку. Відтак, розрахунок заборгованості за кредитним договором проведений з урахуванням строку кредитування, виходячи із розміру процентної ставки, визначеної в кредитному договорі. TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором №14.12.2024-100001630 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору. Будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. У спірному кредитному договорі зазначено всю інформацію, визначену ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак, він не є нікчемним в силу закону. Також сторона відповідача не зазначила, яке саме її право, як споживача фінансової послуги, було обмежено кредитним договором. На підставі наведеного просить задовольнити позовні вимоги. 22.01.2026 представник відповідача через систему «Електронний суд» подав заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що пояснення та аргументи позивача не стосуються предмету спору, так як відповідачка [PERSON] повністю визнає укладення кредитного договору та отримання кредиту. Відповідач заперечує тільки стягнення неустойки, частину нарахованих відсотків та комісію за надання кредиту розміром 1400 грн, водночас на спростування аргументів по цих питаннях від позивача ТОВ «Споживчий центр» не поступило жодного заперечення у відповіді на відзив, таким чином позивач визнав доводи та проведені контррозрахунки, викладені у відзиві на позовну заяву. Доказ у вигляді розрахунку заборгованості за договором № 14.12.2024-100001630 від 14.12.2024 року, станом на 12.01.2026р. залишити без розгляду та не брати його до уваги. З огляду на викладене, просить позов задоволити частково та стягнути з [PERSON] заборгованість по тілу кредиту розміром 5272,24 грн та відсотків розміром- 2433,04 грн, в іншому позивачу відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визначала частково. Не заперечувала ту обставину, що вона укладала кредитний договір. Перші три платежі вона сплатила вчасно, в подальшому через матеріальні труднощі погасити заборгованість не мала можливості. Визнала вимоги в частині тіла кредиту у розмірі 5272,24 грн та відсотків у розмірі 2433,04 грн, Представник відповідача у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити частково, з підстав, зазначених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Вважає, що вимога про стягнення комісії до задоволення не підлягає, неустойка на період воєнного стану не стягується, Просив врахувати, що відповідач частково погасила заборгованість на загальну суму 4947,76 грн. Суд, вислухавши пояснення відповідача та її представника, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 12,13,81,89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що 16 грудня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» і відповідачем [PERSON] було укладено електронний кредитний договір № 14.12.2024-100001630 шляхом підписання пропозиції на укладення кредитного договору (оферти), анкети та заявки на отримання споживчого кредиту. Цим договором передбачені наступні умови кредитування: дата надання/видачі кредиту - 16.12.2024 року, сума кредиту - 7000,00 грн; строк, на який надається кредит - 140 днів з дати його надання, дата повернення (виплати) кредиту - 04.05.2025. Продовження(пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Продовження (пролонгація) строку договору не передбачена. Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування Кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі - "процентна ставка"). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки: 0,87% = (8559,14/7000)/140 х 100%. Проценти (економічна сутність - плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі - "Комісія", економічна сутність - плата за надання кредиту) - 20% від суми кредиту та дорівнює 1400 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту (а.с.14-20). Зі змісту кредитного договору вбачається, що його підписано позичальником [PERSON] одноразовим ідентифікатором Е233. З заявки на отримання споживчого кредиту вбачається, що відповідач [PERSON] підписала заявку на отримання кредиту, чим підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, орієнтовною загальною вартістю кредиту, наданою виходячи з обраних нею умов кредитування, в тому числі щодо розміру кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру відсотків, розміру комісії, відповідальності за порушення умов договору (а.с. 14-21). Відповідно до умов договору відповідачу [PERSON] надано кредит у розмірі 7000,00 грн, шляхом перерахування цієї суми на платіжну картку, що підтверджується квитанцією платежу 596786068 від 16 грудня 2024 року, сформованою через систему платежів ТОВ «УПР» (а.с.13). В судовому засіданні відповідач [PERSON] повністю визнала укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів. За довідкою-розрахунком про стан заборгованості, заборгованість за кредитним договором № 14.12.2024-100001630 від 16 грудня 2024 року відповідача [PERSON] по вищезазначеному кредитному договору становить: 6672,24 грн - основний борг, 6551,88 грн - проценти, 3220 грн - неустойка, разом 16444,12 грн. Проценти по кредиту нараховані за період з 16.12.2024 по 04.05.2025 (а.с.29). Згідно детального розрахунку заборгованості за кредитним договором № 14.12.2024-100001630 від 16 грудня 2024 року, вбачається, що загальна заборгованість станом на 12.01.2026, становить 16444,12 грн, з яких: 6672,24 грн - заборгованість за тілом кредиту; 6551,88 грн - заборгованість за процентами, 3220 грн - залишок штрафів, 0,00 грн - залишок комісій, 0,00 грн - залишок відсотків за ст.625 ЦК України. Загальна сума сплачених відповідачем в рахунок погашення заборгованості коштів за період з 16.12.2024 по 04.05.2025 становить 4947,76 грн: 28.12.2024-1555,92 грн, 12.01.2025 - 1555,92 грн, 30.01.2025 - 1835,92 грн. Відсотки нараховані з 16.12.2024 по 04.05.2025 (а.с.62-66). Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником (відповідачем [PERSON] ) взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем (ТОВ «Споживчий центр») за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Як передбачено ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку, а також, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно норм статей 628, 638 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Що ж до форми договору, то положеннями статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом частини 2 статті 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2024 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору № 14.12.2024-100001630. [PERSON] , будучи вільною в укладенні кредитного договору, виборі контрагента і визначенні умов договору, будучи обізнаною з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами та інших платежів, підписала електронним одноразовим ідентифікатором кредитний договір, чим погодила його умови. Даний договір був укладений в електронній формі у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», що повністю підтверджується матеріалами справи. [PERSON] отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі. Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту, як і його певні умови недійсними не визнавалися. З наданої позивачем інформації за укладеним договором вбачається, що з 16 грудня 2024 року відповідач користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за кредитом. Судом встановлено, що відповідачем порушено умови укладеного кредитного договору щодо погашення кредиту та процентів за його користування відповідно до умов кредиту, оскільки кредит нею в повному обсязі не повернуто, Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором в повній мірі не виконала, суму кредиту у передбачений в договорі строк у повному розмірі не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) у розмірі 6672,74 грн, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за кредитним договором, суд зазначає таке. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позивач, пред`являючи вимоги до [PERSON] , просив, у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за відсотками. З наданого позивачем розрахунку заборгованості за спірним договором встановлено, що заборгованість за процентами за користування кредитними коштами нарахована за період з 16.12.2024 по 04.05.2025, за 140 днів, тобто в межах строку договору. Загальна сума сплачених відповідачем в рахунок погашення заборгованості коштів за період з 16.12.2024 по 04.05.2025 становить 4947,76 грн. Відсотки за кредитним договором нараховувалися позивачем відповідно до вимог ЗУ «Про споживче кредитування» у розмірі 1 %. За період з 16.12.2024 по 30.01.2025 відсотки нараховувалися у розмірі 70 грн в день, за вказаний період була нарахована заборгованість по відсоткам, яка частково погашена відповідачем, також відповідачем частково погашена заборгованість по тілу кредиту на суму 327,76 грн. Починаючи з 31.01.2025 по 04.05.2025 року нарахування відсотків здійснювалося, виходячи з процентної ставки 1% на суму залишку по тілу кредиту - 6672,24 грн. Отже, за період з 31.01.2025 по 04.05.2025 року відсотки мають становити 6271,68 грн (94 дні х 6672,24 грн х 1% =6271,68 грн). Відтак правомірно нарахованою заборгованістю за відсотками за користування кредитними коштами за договором № 14.12.2024-100001630 від 16.12.2024, яка нарахована у межах строку кредитування (з урахуванням часткового погашення заборгованості за відсотками), слід уважати 6271,68 грн. Щодо вимог позивача про стягнення комісії за надання кредиту, суд зважив на таке. Суд звертає увагу, що за умовами кредитного договору № 14.12.2024-100001630 від 16.12.2024, а саме п.7 передбачено комісію за надання Кредиту у розмірі 20% від суми кредиту та дорівнює 1400,00 грн. При цьому графік платежів містить умови погашення тіла кредиту, процентів та комісії за надання кредиту. Зазначеним договором передбачено, що позичальник підтверджує, що він ознайомлений з договором про надання кредиту та Правилами, текст яких розміщено на сайті кредитодавця, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань та погоджується неухильно дотримуватись їх, та відповідно, укладає договір. Позичальник підтверджує ознайомлення з інформацією, передбаченою законодавством України, зокрема ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», ч. 1,5 ст. 7 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг. В свою чергу, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. Аналізуючи умови кредитного договору № 14.12.2024-100001630 від 16.12.2024, суд дійшов висновку про правомірність дій товариства щодо встановлення комісії за надання кредиту, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем кредитним договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів, а Правилами надання споживчих кредитів передбачено, що до загальних витрат за кредитом включаються доходи кредитодавця у вигляді процентів, комісії, інших обов`язкових платежів. Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. У зв`язку з наведеним, суд дійшов висновку, що нарахування комісії є правомірним та обґрунтованим та погоджується з розміром нарахованої позивачем комісії (з урахуванням проведених відповідачем оплат) в сумі 1400,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. З детального розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач сплатила комісію у повному розмірі станом на 30.01.2025. З наведених підстав суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо стягнення з відповідача комісії за надання кредиту. Щодо стягнення з відповідача неустойки, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки в сумі 3220,000 грн за невиконання грошового зобов`язання у період дії воєнного стану не відповідає вимогам Закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідачем істотно порушено умови укладеного кредитного договору зокрема, у встановленому порядку та строки не погашено кредит та проценти за користування кредитом, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення боргу в загальному розмірі 12943, 92 грн (а саме: борг за тілом кредиту 6672,74 грн та борг за процентами 6271,68 грн) необхідно задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача, а у задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити за безпідставністю. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцією позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2422,40 грн (а.с.9). Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 16444,12 грн, однак позов підлягає задоволенню на суму 12943,92 грн, тобто відсоток задоволених позовних вимог становить 78,71 %, тому сума судового збору, яка підлягає стягненню, складає 1906,67 грн (2422,40 х 78,71 % : 100). На підставі викладеного,

Outcome: partial