Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] 23.10.2025 звернулась до Хаджибейського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про зміну прізвища дитини, а саме: змінити прізвище [PERSON] , [INFO] , на [PERSON] , [INFO] , внести відповідні зміни у свідоцтві про народження, серія [NUMBER] та актовий запис №1322. В обґрунтування позову зазначила, що 17 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, актовий запис за №236 зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управлянні юстиції. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку « [PERSON] » та дружині « [PERSON] ». За час шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія [NUMBER] , актовий запис №1322, зроблений відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), де в графі батьки зазначені: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] ». Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. Позивачка стверджує, що з моменту розірвання шлюбу та по теперішній час, неповнолітній син [PERSON] мешкає з нею; зареєстрований за місцем її реєстрації (довідка про реєстрацію місця проживання особи, де зазначено що [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) та повністю знаходиться на утриманні матері. Відповідно до заяви від 10.07.2018 року, зареєстрованою у реєстрі за №1547, [PERSON] , батько неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , дав згоду на зняття з реєстрації місця проживання дитини. Відповідач [PERSON] , з часу розлучення подружжя, мав декілька шлюбів, в яких народились інші діти. Колишній чоловік долею спільної дитини не цікавиться взагалі, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та взагалі не цікавиться дитиною, його здоров`ям, не сплачує аліменти на його утримання, не приймає участі в його вихованні та добровільно не бажає змінювати прізвище дитини. Позивачка стверджує, що на теперішній час син досяг того віку, коли розуміє, що батько не цікавиться ним, не займається його вихованням та утриманням та не бажає залишатися на його прізвищі. З цього приводу позивачка зверталася до Хаджибейського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі та відповідно до листа Хаджибейського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі за №3670/24.25-21, адресованого [PERSON] , вбачається що у задоволенні заяви про зміну прізвища дитини, їй відмовлено, так як потрібна заява від обох батьків та рекомендовано звернутись безпосередньо до суду: «той з батьків хто бажає змінити прізвище дитини, може безпосередньо звернутись до суду, не звертаючись до органів опіки та піклування». Враховуючи, що батько дитини добровільно не бажає змінювати прівище дитини та взагалі не цікавиться дитиною, аморальну поведінку відповідача та його небажання приймати участі у вихованні сина, а також бажання дитини носити спільне з матір`ю прізвище, позивачка звернулася до суду з даним позовом, який просить задовольнити. Ухвалою судді Хаджибейського районного суду Одеської області від 27.10.2025 матеріали цивільної справи передано за підсудністю на розгляд до Київського районного суду м. Одеси в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25.11.2025 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Призначене судове засідання на 13.01.2025. Вказаною ухвалою до участі у справі залучено Хаджибейський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністернства юстиції (м. Одеса) в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до участі у справі №521/18591/25 про зміну призвіща дитини. Відповідачу визначений п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Копія ухвали про відкриття провадження у справі надіслана за зареєстрованим місцем проживання відповідача: [ADDRESS] . Відповідач правом на подання відзиву на позов та/або письмових пояснень не скористався. Через відсутність інформації про належне повідомлення відповідача та тертіх осіб, відсутність з їх сторони повідомлень щодо причин неявки у судове засідання, а також відсутність заяв, клопотань, судове засідання, призначене на 13.01.2026, відкладене на 26.01.2026. У судове засідання 26.01.2026 сторони не з`явились. Згідно з Довідкою АТ "Укрпоштиа" про причини повернення, поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням відповідача про розгляд справи. Представник позивачки - адвокат Целух О.В. надала заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представники третіх осіб: Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради та Хаджибейського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністернства юстиції (м. Одеса), до судового засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Ураховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом установлено, що 17 квітня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] укладений шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управлянні юстиції за актовим записом № 236. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку - « [PERSON] », дружині - « [PERSON] ». За час шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №1322, виданим повторно 19.09.2022 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеській області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси), де в графі батьки зазначені: батько « [PERSON] », мати « [PERSON] ». Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що спільний син сторін зареєстрований за прізвищем « [INFO] ». Листом від 04.10.2025 року № 3670/24.25-21 Хаджибейський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відмовив [PERSON] у внесенні змін (зміна прізвища дитини) до актового запису про народження сина № 1322 від 14.02.2012 року. В обґрунтування відмови зазначив, що відповідно до вимог пункту 5 статті 148 Сімейного кодексу України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Крім того, відповідно до пункту 2,13,7 розділу 11 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та припинення, їхньої дії затвердженого наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011 - заява про зміну прізвища малолітньої дитини подається обома батьками у разі зміни прізвища одного з них та згоди дитини, яка досягла семи років, згідно з частиною третьою статті 148 Сімейного кодексу України. Статтею 51 Конституції України, ч.ч. 2, 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Частиною 1ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини має право на збереження індивідуальності. Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частинами 3, 5 ст. 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Тлумачення ч. 5 ст. 148 СК України, здійснене Верховним Судом у постанові від 15.08.2018 року у справі № 759/3363/16, дозволяє зробити висновок, що при вирішенні спору між батьками щодо зміни прізвища дитини приймаються до уваги різні обставини, які мають свідчити про те, що зміна прізвища дитини відповідає її інтересам. До них відноситься: виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини; інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища дитини її інтересам. Тобто інтереси дитини є пріоритетним і визначальним для вирішення спору щодо зміни прізвища дитини. При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі й з тим із батьків, хто проживає окремо. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний. З моменту розірвання шлюбу та по теперішній час, неповнолітній син [PERSON] мешкає з матір`ю; зареєстрований за місцем її реєстрації (довідка про реєстрацію місця проживання особи), де зазначено що [PERSON] [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] та повністю знаходиться на утриманні матері. Відповідно до заяви від 10.07.2018 року, зареєстрованою у реєстрі за №1547, [PERSON] , батько неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , дав згоду на зняття з реєстрації місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] , з часу розлучення подружжя, мав декілька шлюбів, в яких народились інші діти. Відповідач долею спільної дитини не цікавиться взагалі, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та взагалі не цікавиться дитиною, його здоров`ям, не сплачує аліменти на його утримання, не приймає участі в його вихованні та добровільно не бажає змінювати прізвище дитини за бажанням сина. Позивачка доводить, що на теперішній час син досяг того віку, коли розуміє, що батько не цікавиться ним та не бажає залишатися на його прізвищі. Як встановлено судом, позивачка зверталась до Хаджибейського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі із заявою про зміну прізвища дитини з " [INFO] " на прізвище матері " [INFO] ", однак отримала відмову, оксільки необхідна заява від обох батьків. Також державним органом реєстрації актів цивільного стану розяснено позивачці, що той з батьків хто бажає змінити прізвище дитини, може безпосередньо звернутись до суду, не звертаючись до органів опіки та піклування. Ураховуючи, що батько дитини добровільно не бажає змінювати прівище дитини та взагалі не цікавиться дитиною, аморальну поведінку відповідача та його небажання приймати участі у вихованні сина, а також бажання дитини носити спільне з матір`ю прізвище, а вирішити це питання іншим шляхом не надається можливим, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Під час ухвалення рішення суд відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України повинен вирішити чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з вимогами пунктів 1.1. та 2.16.7. Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 55/18793 від 14.01.2011 року, внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у випадках, передбачених чинним законодавством. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Згідно з п.п. 2.13.1. п. 2.13. Правил, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Таким чином суд вбачає, що існують перешкоди у матері дитини щодо зміни його прізвища. Відповідно до чинного законодавства батько дитини ухиляється від вирішення цього питання та зміну прізвища дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] » у позасудовому порядку. Згідно зі ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом справ щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо роз`яснення спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків а також на підставі інших документів, що стосуються справи. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 -Х11 від 27.02.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як зазначено у ч. 1 ст. 18 вказаної Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, духовного і соціального розвитку дитини. Частиною 1 ст. 27 цієї Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». В судовому засіданні встановлено, що відповідач не приділяє уваги фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченню своїй дитині, не забезпечує рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені обставини суд вважає обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню та відповідають іншим підставам згідно п.п. 2.13.1. п. 2.13 Правил для внесення змін в актовий запис дитини про народження щодо її прізвища. Згідно з абзацом 1 п. 1.7 розділу І вищевказаним Правил, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відтак, надавши об`єктивну оцінку аргументам позивачки, наявним доказам у справі та врахувавши відсутність думки батька дитини з цього приводу, який відзив на позов не наддав та доводи позивачки не спростував, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про зміну прізвища дитини з «[INFO] » на « [INFO] ».

Outcome: approved