Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У вересні 2025 року позивач ТОВ "Коллект Центр" звернулося до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25 жовтня 2021 року ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 2320092, за умовами якого ТОВ "Мілоан" надало позичальнику [PERSON] кредит у сумі 8000,00 грн на строк 15 днів до 09 листопада 2021 року.Комісія за надання кредиту - 1520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19 % від суми кредиту одноразово. Процентна ставка за користування кредитом становила 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становила 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач не дотримувався умов кредитного договору, своєчасно не повернув кредит та не сплатив проценти за користування ним. Заборгованість [PERSON] за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 становить 48120,00 грн, у тому числі за тілом кредиту у сумі 8000,00 грн, процентами за користування кредитом у сумі 38600,00 грн та комісія у сумі 1520,00 грн. Як зазначав позивач, на підставі договору факторингу від 26 січня 2022 року № 26-01/2022-83 первісний кредитор ТОВ "Мілоан" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092. 28 жовтня 2021 року між ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" та [PERSON] укладено кредитний договір № 9129647, згідно з умовами якого ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" надало позичальнику [PERSON] кредит у сумі 4500,00 грн на строк 60 днів до 27 грудня 2021 року. Проценти за користування кредитом з 1-го до 30-го дня становили 1,99 %, а з 31-го до 60-го дня - 2,5 % Відповідач [PERSON] не дотримувався умов кредитного договору, своєчасно не повернув кредит та не сплатив проценти за користування ним. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року № 77567617 становить 10752,89 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 4500,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 6061,50 грн, втрати від інфляції у сумі 159,22 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 32,17 грн. За договором відступлення прав вимоги від 29 листопада 2021 року № 29/11-1, укладеним між первісним кредитором ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" та ТОВ "Вердикт Капітал", первісний кредитор відступив ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року № 9129647. На підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року № 10-01/2023 ТОВ "Вердикт Капітал" відступило ТОВ "Коллект Центр" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 та кредитним договором від 28 жовтня 2021 року № 9129647. З цих підстав позивач просив суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 та кредитним договором від 28 жовтня 2021 року № 9129647 у сумі 58872,89 грн, судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року прийнято до провадження позовну заяву ТОВ "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованостіта відкрито спрощене позовне провадження у справі. Зазначена ухвала була надіслана відповідачеві за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання. Поштове відправлення з ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повернуто відправнику з проставленням 06 жовтня 2025 року у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи у місці проживання. Отже, за положеннями п. 4 ч. 6 ст. 272 ЦПК України ухвала судді Оболонського районного суду міста Києва від 25 вересня 2025 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі вважається врученою відповідачеві 06 жовтня 2025 року (зазначене узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 752/5040/19, від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18). Відповідач відзив на позовну заяву ТОВ "Коллект Центр" до суду не подав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, у позовній заяві позивач просив суд розглянути справу за відсутності його представника, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ч. 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Судом з`ясовано, що 25 жовтня 2021 року ТОВ "Мілоан" та [PERSON] укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", договір про споживчий кредит № 2320092, за умовами якого ТОВ "Мілоан" зобов`язалось надати [PERSON] кредит у сумі 8000,00 грн на строк 15 днів до 09 листопада 2021 року. 28 жовтня 2021 року між ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" та [PERSON] укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", укладено кредитний договір № 9129647, згідно з яким ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" зобов`язалось надати позичальнику [PERSON] кредит у сумі 4500,00 грн на строк 60 днів до 27 грудня 2021 року. Оскільки ці договори укладені за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав їх електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такі договори не були би укладеними. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі № 234/7298/20. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ТОВ "Мілоан" виконало зобов`язання за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 щодо надання [PERSON] кредиту у сумі 8000,00 грн (а. с. 38). ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" виконало умови кредитного договору від 28 жовтня 2021 року № 9129647, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі 4500,00 грн (а. с. 40). Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Позичальник [PERSON] не виконав зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, допустив заборгованість за договором споживчого кредиту від 25 жовтня 2025 року № 2320092, зокрема за тілом кредиту, у сумі 8000,00 грн. Відповідач також не виконав зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року № 9129647. Розмір заборгованості за тілом кредиту становить 4500,00 грн. За приписами ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до п. п. 1.5, 1.6, 1.7 договору про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 процентна ставка за користування кредитом становить 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2, 2.3 цього договору. Згідно з пп. пп. 2.2.2, 2.2.3 п. 2.2 договору про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених пп. 2.2.3 договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в пп. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування, визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору. Якщо визначена пп. 1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно пп. 2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п. 1.6 договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п. 1.6 та процентною ставкою визначеною пп. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди позичальника. У п. 2.3 договору про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 сторони погодили пролонгацію строку кредитування. Продовження вказаного в п. 1.3 договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. Відповідно до пп. 2.3.1.2. п. 2.3 договору про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Отже, сторони договору погодили продовження строку кредитування на стандартних (базових) умовах у випадку, якщо позичальник не повернув тіло кредиту та продовжує користуватися кредитним коштами після 09 листопада 2021 року. Таким чином, за цей період кредитодавець вправі нараховувати проценти за користування кредитом, виходячи з стандартної (базової) процентної ставки, що становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Зважаючи на те, що позичальник [PERSON] не повернув тіло кредиту та продовжив користуватись кредитними коштами після 09 листопада 2021 року, за умовами п. 2.3 договору про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 вважається, що строк кредитування продовжено, а тому кредитодавець управі нараховувати проценти за користування до моменту повернення позичальником тіла кредиту, але не більше 60 днів. Отже, проценти за користування кредитом за період з 25 жовтня 2021 року до 08 січня 2022 року та становлять 27000,00 грн ((8000,00 грн х 15 днів (з 26 жовтня 2021 року до 09 листопада 2021 року) х 2,5 % + (8000,00 грн х 60 днів (з 10 листопада 2021 року до 08 січня 2022 року) х 5 % = 27000,00 грн). Підстави для нарахування процентів після 08 січня 2022 року відповідно до положень договору про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 відсутні. Відповідно до п. п. 1.6, 1.7 кредитного договору № 9129647 від 28 жовтня 2021 року позичальник сплачує проценти за кожний день користування кредитом у розмірі: з 1-го до 30-го дня користування кредитом - 1,99 %; з 31-го до 60-го дня користування кредитом - 2,5 %. Термін повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом - 27 грудня 2021 року. Проценти за користування кредитом нараховані кредитодавцем за період з 28 жовтня 2021 року до 27 грудня 2021 року та становлять 6061,50 грн. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку чи іншій кредитній установі встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту. Виходячи з аналізу вимог п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (кредитною установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості кредитодавця як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо сплати комісії, так і в подальшому нараховувати її та вимагати її сплати позичальником (у тому числі і в судовому порядку). Відповідно до пп. 1.5.1 п. 1.5 договору про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 комісія за надання кредиту: 1520,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово. Комісія не була прихованою, позичальник [PERSON] ознайомився і погодився з її розміром підписуючи кредитний договір, та в подальшому не оспорював її в судовому порядку. Сума комісії, яку не сплатив відповідач за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092, становить 1520,00 грн. Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях (такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 130/1058/16). Три проценти річних від простроченої суми за кредитним договором № 9129647 від 28 жовтня 2021 року, розраховані позивачем, становлять 32,17 грн. Зважаючи на те, що зобов`язання [PERSON] з повернення кредитних коштів визначене у гривні, кредитодавець має право вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. Втрати позивача від інфляції, розраховані ним, становлять 159,22 грн, а три проценти річних від простроченої суми - 32,17 грн. Доказів на спростування розрахунку цих сум чи власного розрахунку відповідач суду не надав. Втрати від інфляції та три проценти річних нараховані до 24 лютого 2022 року. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність визначена ст. 258 цього Кодексу. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі - Закон № 540-IX) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року. Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2". Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року. Водночас Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" було введено воєнний стан в Україні із 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року. Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року. 04 вересня 2025 року набрав чинності Закон України від 14 травня 2025 року № 4434-IX "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності". Цим Законом виключено з ЦК України п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення", а отже поновлено перебіг позовної давності. Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а з 30 січня 2024 року до 04 вересня 2025 року. Наведене свідчить, що у разі якщо позовна давність до вимог ТОВ "Коллект Центр" не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду було продовжено до 04 вересня 2025 року. Отже, позовна давність до вимог ТОВ "Коллект Центр" про стягнення заборгованості з [PERSON] не спливла. За договором факторингу від 26 січня 2022 року № 26-01/2022-83 первісний кредитор ТОВ "Мілоан" відступило на користь нового кредитора ТОВ "Вердикт Капітал" право вимоги до позичальника [PERSON] за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092. Відповідно до договору відступлення прав вимоги від 29 листопада 2021 року № 29/11-1, укладеного між первісним кредитором ТОВ "Бі Ел Джи Мікрофінанс" та новим кредитором ТОВ "Вердикт Капітал", первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до позичальника [PERSON] за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року № 9129647. На підставі договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10 січня 2023 року № 10-01/2023 ТОВ "Вердикт Капітал" відступило ТОВ "Коллект Центр" право вимоги до позичальника [PERSON] договором за споживчий кредитом від 25 жовтня 2021 року № 2320092 та кредитним договором від 28 жовтня 2021 року № 9129647. З огляду на викладене суд вважає, що позов слід задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Коллект Центр": заборгованість за договором про споживчий кредит від 25 жовтня 2021 року № 2320092 у сумі 36520,00 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 8000,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 27000,00 грн та комісією у сумі 1520,00 грн та за кредитним договором від 28 жовтня 2021 року № 9129647 у сумі 10752,89 грн, у тому числі заборгованість за тілом кредиту у сумі 4500,00 грн, проценти за користування кредитом у сумі 6061,50 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 32,17 грн, втрати від інфляції у сумі 159,22 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 01 липня 2024 року № 01/07/2024, укладений між ТОВ "Коллект Центр" та адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс", прайс-лист адвокатського об`єднання "Лігал Ассістанс", заявку на надання юридичної допомоги від 01 серпня 2025 року № 1755, витяг з акта про надання юридичної допомоги від 31серпня 2025 року № 13. У витязі з акта про надання юридичної допомоги від 31 серпня 2025 року № 13 зазначено, що адвокатським об`єднанням "Лігал Ассістанс" надано клієнту ТОВ "Коллект Центр", а клієнт отримав такі послуги: 1) надання усної консультації (витрачено 2 год, вартість послуг - 4000,00 грн); 2) складання позовної заяви про стягнення боргу для її подачі до суду (витрачено 4 год, вартість послуг - 12000,00 грн). При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у рішенні від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" v. Ukraine" ("Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України") від 23 січня 2014 року зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим, вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Ураховуючи те, що обставини справи є стандартними для ТОВ "Коллект Центр" та адвокатського об`єднання "Лігал Ассістанс" (стягнення заборгованості за кредитним договором), обсяг доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги, є типовими у переважній більшості таких справ, послуги щодо надання усної консультації тривалістю 2 год не можна вважати необхідними та обгрунтованими за критерієм їх неминучості. Ці послуги охоплюються складанням позовної заяви ТОВ "Коллект Центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості (тривалість 4 год, вартість - 12000,00 грн). Отже, виходячи з критеріїв реальності наданих адвокатських послуг та їх необхідності, обґрунтованими є витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12000,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на правову допомогу покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь ТОВ "Коллект Центр" компенсації підлягають витрати професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог у сумі 9635,58 грн (47272,89 грн / 58872,89 грн х 12000,00 грн = 9635,89 грн). Також суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 1945,10 грн (47272,89 грн / 58872,89 грн х 2422,40 грн = 1945,10 грн).

Outcome: partial