Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 жовтня 2020 року Відділом РАЦСУ адміністрації Жодинського міськвиконкому Мінської області (Білорусь), про що видано свідоцтво серії [NUMBER] від 03 жовтня 2020 року та в книзі актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 289. Від даного шлюбу сторони дітей не мають. В обґрунтування позивач вказує, що подружні стосунки між сторонами зазнали істотного погіршення. Сторони мають різні, часто взаємовиключні, погляди на шлюб, сімейні цінності та способи організації спільного життя, що спричинило зростання напруги у взаєминах. Подружжя фактично припинило спільне проживання та не веде спільного господарства. Між сторонами склалися тривалі конфліктні відносини, зумовлені як побутовими обставинами, так і принциповими розбіжностями щодо бачення сім`ї. Унаслідок цього між позивачем та відповідачем виникла стійка взаємна неприязнь, втрачено емоційний зв`язок, почуття любові та поваги. За час окремого проживання кожен із подружжя вибудував власне особисте життя, незалежне від іншої сторони. З огляду на вказане, позивач просив шлюб між ним та відповідачем розірвати. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. Заперечень щодо розгляду справи без виклику сторін не надійшло. 15.12.2025 року від відповідача на адресу Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла заява про визнання позову. Визнаючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, відповідач просила врахувати наступні пояснення. Так, за твердженнями відповідача, погляди сторін на розвиток відносин між ними та шлюб, сімейні цінності та спільний побут суттєво відрізняються. Вказане призводило до частих конфліктів та взаємних образ. Спільного майна за час шлюбу сторонами набуто не було. Сторони не проживають разом більше трьох років та не ведуть спільного господарства. Жодного прагнення чи бачення можливих способів до відновлення стосунків з позивачем відповідач не має та вважає збереження шлюбу неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 03 жовтня 2020 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом РАЦСУ адміністрації Жодинського міськвиконкому Мінської області (Білорусь), про що видано свідоцтво серії [NUMBER] від 03 жовтня 2020 року та в книзі актів про укладення шлюбу зроблено запис за № 289. Спільних дітей в сторін немає. Позивач та відповідач проживають окремо, сімейного життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Відповідно до п. 1 ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України; якщо на території України відповідач у справі має місце проживання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є громадянином Республіки Білорусь, зареєстрованого місця проживання/перебування в Україні немає, зареєстроване місце проживання в країні громадянства: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є громадянкою України, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] та має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування ч. 2 ст. 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про міжнародне приватне право», особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. В матеріалах справи наявна копія укладеного 29.10.2025 року між сторонами Договору подружжя про вибір права, що застосовується до правових наслідків шлюбу та вибір суду. Відповідно до п. 4 Договору, сторони домовились, що до правових наслідків шлюбу, укладеного між ними і про який йдеться в пункті 1 цього Договору буде застосовуватись право України, як право особистого закону дружини. Відповідно до п. 5 Договору, сторони вирішили, що в разі виникнення між ними спору щодо дійсності шлюбу, правових наслідків шлюбу, розірвання шлюбу та подання одним із подружжя позовної заяви про розірвання шлюбу, подання спільної заяви про розірвання шлюбу, розгляд такого спору, позову та/або заяви належатимуть до територіальної юрисдикції (будуть підсудні) суду України, юрисдикція якого розповсюджується на зареєстроване місце проживання дружини, а саме Києво-Святошинському районному суду Київської області. Враховуючи вищевикладене, дана справа належить до територіальної юрисдикції (підсудна) Києво-Святошинському районному суду Київської області, а правом, яке застосовується до правових наслідків шлюбу, укладеного між сторонами, є право України. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.

Outcome: approved