Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

До Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра звернулась позивач із вищевказаним позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частки від усіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дати пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач послалась на те, що відповідач позбавлений батьківських прав заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 28 квітня 2025 року, відносно малолітнього [PERSON] [INFO] , мати дитини, [PERSON] , померла [INFO] . Розпорядженням начальника Білозерської міської військової адміністрації від 31 липня 2025 року [PERSON] призначено опікуном над малолітнім [PERSON] . Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є працездатною особою, інших дітей не має, а тому позивач просить суд задовольнити позов в повному обсязі. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 01 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьком якого є відповідач, а матір`ю дочка позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . З червня 2023 року малолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з бабусею позивачем по справі, окремо від батька, за адресою [ADDRESS] , де для дитини створено всі необхідні умови про проживання, навчання та виховання. Наведені двома абзацами вище фактичні обставини встановлені заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 28 квітня 2025 року по цивільній справі №227/2829/24 (провадження №2/199/1133/25), яке набрало чинності 30 травня 2025 року, а отже у відповідності до ст.82 ч.5 ЦПК України має преюдиційне значення для розгляду даної цивільної справи. Також в ході розгляду справи встановлено, що відповідач згаданим вище заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 28 квітня 2025 року по цивільній справі №227/2829/24 позбавлений батьківських прав відносно свого сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розпорядження начальника Білозерської міської військової адміністрації Покровського району Донецької області від 31 липня 2025 року позивача призначено опікуном над малолітнім [PERSON] , який наразі проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідками від 26 серпня 2025 року № 1625-7002293462 та №1625-7002293421 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та копіями актів обстеження умов проживання родини [PERSON] від 23 липня 2025 року та 26 серпня 2025 року. Також, як встановлено судом в ході розгляду справи та не спростовується матеріалами справи, відповідач регулярної та достатньої матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини. Так, відповідно до ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Способом захисту сімейних прав та інтересів зокрема є примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналогічні положення містить ст.27 Конвенції про права дитини, якою також визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.ст.141, 180 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, такий обов`язок є рівним для обох батьків, а розірвання шлюбу між ними, проживання батьків окремо від дитини не звільняє від даного обов`язку щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Нормою ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Нормою ст.166 ч.2 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно норми ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Положеннями ст.7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Схожі за змістом положенням містить ст.3 Конвенція про прав дитини. Оцінюючи дослідженні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті. На підставі таких доказів, наведених вище норм діючого законодавства, враховуючи, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , якого зобов`язаний утримувати до досягнення повноліття, однак регулярної та достатньої матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає, хоча об`єктивних перешкод для цього або визначених законом, зокрема нормами ст.ст.188, 190 СК України, підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, припинення права на аліменти тощо судом не встановлено, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved