Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, посилаючись на наступне. Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності подружжя належала моїм батькам [PERSON] та [PERSON] , оскільки була придбана в їх зареєстрованому шлюбі за Договором купівлі-продажу квартири, укладеного від імені батька [PERSON] та посвідченого 08 червня 2007 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Наявко І.М. за реєстровим № 1340. В п.4.13 Договору зазначено, що дружина Покупця надала згоду на купівлю цієї квартири. Право власності [PERSON] було зареєстровано в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 5021536, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.06.2007 року. Шлюб між батьками було зареєстровано 24 липня 1966 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . Ст.60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Зважаючи на це, вищезазначена квартира має статус спільного сумісного майна подружжя. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Ч.1 ст.70 СК України визначено, що, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1 ст.368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Ч.2 ст.370 ЦК України передбачає, що, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. [INFO] помер його батько [PERSON] , який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] не склав заповіту. Ч.2 ст.1223 ЦК України передбачає, що, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. До спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] відносились дружина (його мати) [PERSON] та він - його син. Його родинні відносини з [PERSON] підтверджені його повторним свідоцтвом про народження, копія якого долучена до позовної заяви. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , як частина спільного сумісного майна подружжя з [PERSON] , яка належала спадкодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08 червня 2007 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Наявко І.М. за реєстровим № 1340. Ч.3 ст.1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Дружина спадкодавця [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] , тож спадщину після його смерті прийняла, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, тобто, шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Він в передбачений законом 6-ти місячний строк з часу відкриття спадщини після смерті батька з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, на час відкриття спадщини не проживав разом з батьком, тож спадщину після його смерті не прийняв. [INFO] померла його мати [PERSON] , яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , частка якої належала померлій як частина спільного сумісного майна подружжя у шлюбі з [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08 червня 2007 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Наявко І.М. за реєстровим № 1340, та частка якої належала померлій як спадщина після смерті її чоловіка [PERSON] , що була прийнята, але на яку за життя не були оформлені спадкові права. [PERSON] за життя не склала заповіту. Він як син померлої є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] . Ч.1 ст.1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На час відкриття спадщини після смерті матері він постійно проживав разом з нею в квартирі по [ADDRESS] , хоча, взагалі, не мав на той час та не має на теперішній час зареєстрованого місця проживання, тож вважає себе таким, що спадщину після її смерті прийняв фактично, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України. Саме постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця його проживання за адресою реєстрації спадкодавця. Адже, відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини він не заявив про свою відмову від спадщини, а отже, згідно ч.3 ст.1286 ЦК України, він як спадкоємець за законом вважається таким, що прийняв спадщину. Після смерті матері він повністю взяв на себе обов`язки щодо організації її поховання і надання суміжних послуг, що підтверджується довідкою наданою ФОП [PERSON] . На даний час він проходить військову службу по мобілізації в лавах Збройних Сил України. На його письмове звернення щодо прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунов С.О. надав Роз`яснення по спадщині № 95/02-14 від 16 грудня 2025 року, в якому зазначив, що не може видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки в передбачений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, він не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а також не має оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Що стосується оформлення права власності у порядку спадкування за законом, то, звертаючись до суду з даним позовом, обирає спосіб захисту свого майнового права, визначений п.1 ч.2 ст.16 ЦК України визнання права, оскільки лише поновлення строку для прийняття спадщини не забезпечить належного захисту його майнових прав через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на це майно та, відповідно, неможливості оформити спадок через нотаріальну контору. Зважаючи, що інших спадкоємців після смерті матері не залишилось, у якості відповідача по справі ним залучено Нікопольську міську раду. За таких обставин звернувся до суду і просить визнати за ним, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , але за життя не оформила свої спадкові права. В судове засідання сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивач на задоволенні позовних вимог наполягав (а.с.36), представник відповідача проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с.43, 44). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в Постанові „Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року в п.23, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як встановлено в судовому засіданні, квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві спільної сумісної власності подружжя належала батькам позивача по справі (а.с.11) [PERSON] та [PERSON] , оскільки була придбана в їх зареєстрованому шлюбі (а.с.7) за Договором купівлі-продажу квартири, укладеного від імені [PERSON] та посвідченого 08 червня 2007 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Наявко І.М. за реєстровим № 1340 (а.с.8-9). В п.4.13 Договору зазначено, що дружина Покупця надала згоду на купівлю цієї квартири. Право власності [PERSON] було зареєстровано в КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» за реєстраційним номером 5021536, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.06.2007 року (а.с.9). Шлюб між батьками було зареєстровано 24 липня 1966 року, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.7). Зважаючи на це, вищезазначена квартира має статус спільного сумісного майна подружжя. [INFO] помер його батько [PERSON] (а.с.5), який до дня смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] не склав заповіту. До спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] відносились його дружина мати позивача [PERSON] та позивач по справі - його син. Родинні відносини позивача та [PERSON] підтверджені його повторним свідоцтвом про народження (а.с.11). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , як частина спільного сумісного майна подружжя з [PERSON] , яка належала спадкодавцеві на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08 червня 2007 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Наявко І.М. за реєстровим № 1340. Дружина спадкодавця та мати позивача по справі [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом зі своїм чоловіком [PERSON] , тож спадщину після його смерті прийняла, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Він в передбачений законом 6-ти місячний строк з часу відкриття спадщини після смерті батька з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, на час відкриття спадщини не проживав разом з батьком, тож спадщину після його смерті не прийняв. [INFO] померла мати позивача [PERSON] (а.с.6), яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , частка якої належала померлій як частина спільного сумісного майна подружжя у шлюбі з [PERSON] , на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 08 червня 2007 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Наявко І.М. за реєстровим № 1340, та частка якої належала померлій як спадщина після смерті її чоловіка [PERSON] , що була прийнята, але на яку за життя не були оформлені спадкові права. [PERSON] за життя не склала заповіту. Позивач як син померлої є єдиним спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] . На час відкриття спадщини після смерті матері він постійно проживав разом з нею в квартирі по [ADDRESS] , хоча, взагалі, не мав на той час та не має на теперішній час зареєстрованого місця проживання, тож вважає себе таким, що спадщину після її смерті батьків прийняв фактично, згідно ч.3 ст.1268 ЦК України. Після смерті матері позивач повністю взяв на себе обов`язки щодо організації її поховання і надання суміжних послуг, що підтверджується довідкою наданою ФОП [PERSON] (а.с.12). На даний час позивач проходить військову службу по мобілізації в лавах Збройних Сил України. На його письмове звернення щодо прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунов С.О. надав Роз`яснення по спадщині № 95/02-14 від 16 грудня 2025 року, в якому зазначив, що не може видати на його ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки в передбачений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, він не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а також не має оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с.10). Спадкова справа не заводилась (а.с.32-34). Статтею 1270 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Таким чином, закон не вимагає від особи, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, подання заяви про прийняття спадщини. Якщо протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця такий спадкоємець не заявив про відмову від спадщини, він може одержати свідоцтво про право на спадщину на загальних підставах. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини позивач заяву про відмову від спадщини не подавав, а тому вважається таким, що прийняв спадщину фактично. За таких обставин суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Враховуючи викладене та

Outcome: approved