Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування надмірно виплаченої пенсії, у якому прохали стягнути із [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області суму надмірно виплаченої пенсії у розмірі 2903,41 грн. Позов обгрунтований тим, що на обліку в управлінні перебувала гр. [PERSON] , яка отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо. Відповідач отримувала частку пенсії по втраті годувальника. В ході проведення контрольних заходів органами Пенсійного фонду встановлено, що у зв`язку з проведенням індивідуального перерахунку по пенсійній справі виникла переплата пенсії в розмірі 2903,41 грн. за період із 01.06.2019 по 31.07.2019. Відповідачу було направлено досудову вимогу про повернення коштів, проте така залишена без реагування з боку останньої. Позивач вказує на той факт, що відсутність надходження коштів до Пенсійного фонду України завдає шкоди державним інтересам у сфері соціального захисту населення та ускладнює процедуру виплати пенсій, що і стало підставою звернення до суду із даним позовом. Ухвалою судді від 19.02.2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Відповідачу рекомендованим листом були направлені копії матеріалів справи та ухвали про відкриття провадження, проте відзив від відповідача на адресу суду не надходив. Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, щона обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області перебувала гр. [PERSON] , яка отримувала пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ст. 4 вказаного Закону вбачається, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні. Відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаного Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування". Відповідно ст. 36 вказаного Закону пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності у годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії у разі встановлення III групи інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та зазначеним у частині другій цієї статті членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування. Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного члена сім`ї, зазначеного у частині другій статті 36 цього Закону, - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше членів сім`ї, зазначених у частині другій статті 36 цього Закону, - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками". Відповідно до ст. 39 вказаного Закону на всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія. На вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо. Виділення частки пенсії провадиться з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла заява про виділення частки пенсії На вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 73 вказаного Закону кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом. [PERSON] отримувала частку пенсії по втраті годувальника. Так, згідно листа відділу з питань призначення та перерахунку пенсій № 18 Управління застосування пенсійного законодавства було встановлено, що відповідно до розпорядження від 10.07.2019 по пенсійній справі №811056/023 [PERSON] , виникла переплата пенсії в сумі 2903 грн. 41 коп. за період із 01.06.2019 по 31.07.2019. У позасудовому порядку врегулювати повернення коштів із відповідача не представилось за можливе. Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до суду із позовом про стягнення такої переплати із [PERSON] , посилаючись на те, що остання не здійснила оплату по поверненню таких коштів на рахунок управління у добровільному порядку. Позивач керується вимогами ст. 1212 ЦК України вказуючи на те, що [PERSON] безпідставно користується вказаними коштами, набула їх без достатньої правової підстави, а тому зобов`язана повернути їх на рахунок фонду. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Юридична природа соціальних виплат, у тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту законних очікувань (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами правової держави та принципу верховенства права. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому, правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. Такий правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та від 22 січня 2014 року у справі №6-151цс13, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковими для судів. В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка вчинила будь-які зловживання зі свого боку або подала позивачу недостовірні дані під час нарахування та виплати їй пенсії по втраті годувальника. Позивачем не доведено факту недобросовісності з боку набувача, що це було результатом його поведінки, також не доведено, що така переплата пенсії, не пов`язана, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування виплати пенсії за віком із пониженням пенсійного віку. Порядок визначення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії конкретній особі передбачений ст. 40 вищевказаного Закону. Саме на органи Пенсійного фонду покладений обов`язок щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не встановлений сам факт наявності рахункової помилки, що становить предмет доказування у даному спорі, а саме: відсутні висновки ревізії, акти перевірок чи службового розслідування, згідно з якими можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, а не помилкою, пов`язаною з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування та перерахунок пенсії, а також здійснення контрольних функцій. Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15 у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі №173/424/17 зазначено, що обов`язковою умовою стягнення надміру виплачених пенсій є допущення зловживань з боку пенсіонера та в жодному випадку вказані суми не можуть бути стягнуті у випадку призначення її на підставі недостовірних даних, формування яких не залежить від пенсіонера. В такому разі суми зайво виплаченої пенсії стягуються зі страхувальника. При цьому, порядок утримання (стягнення) надміру виплачених сум пенсій визначений статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статтею 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», за правилами яких суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів ПФУ чи в судовому порядку (не більше як 20 % пенсії). Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які було відомо пенсіонеру. Таким чином, відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодовувати надміру виплачені суми соціальних виплат, несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів. Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону. Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже зазначене у ст. 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів. При цьому, слід зазначити, що чинне законодавство не визначає такого поняття, як рахункова помилка. Крім того, у § 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачкою отриманих коштів у розмірі 2903,41 грн., які є пенсією призначеною їй позивачем по втраті годувальника, а тому, відповідно до статті 1215 ЦК України, зазначена сума поверненню не підлягає. При зверненні до суду позивач прохав відстрочити йому сплату судового збору за подання вказаного позову до винесення судом рішення у справі. Судовий збір позивачем не сплачений. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі, тому у відповідності до вимог п. 2 ч.2 ст. 141 ЦПК України із позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed