Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

В листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 36 960,00 грн та судового збору у розмірі 2 422,40 грн. В обґрунтування позову вказує, що відповідачка, уклавши з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договір №4699337 від 31.05.2024, отримала грошові кошти шляхом перерахування на картковий рахунок в розмірі 8 000 гривень 00 копійок. Позивач свої зобов`язання за вказаним договором виконав у повному обсязі, а саме надав Відповідачу позику у розмірі, встановленому в договорі. У свою чергу, відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за договором та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов кредитного договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за договором №4699337 від 31.05.2024 у відповідачки виникла заборгованість, яка становить 36 960 гривні 00 копійок, що складаються з: заборгованості по тілу кредиту 8 000,00 грн; заборгованості за відсотках 24 960,00 грн, пеня, штраф 4 000,00 грн. 24.12.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-36/24 відповідно до якого право грошової вимоги перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС». Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. Також, вказаною ухвалою відповідачу було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а також клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відповідач про дату, час і місце слухання справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, отриманих судом відповідно до вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У відповідності до ст. ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї. За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявила, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4699337 від 31.05.2024 згідно з умовами якого відповідач шляхом підписання пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) отримала грошові кошти в розмірі 8 000 гривень 00 копійок, які перераховано на рахунок 4314xxxxxx3747 (а.с.5-21). Договір підписаний Відповідачем шляхом проставлення Електронного підпису одноразовим ідентифікатором 84509 (а.с.14 зворот). Відповідно до п.1.3 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту та п.3 Паспорта споживчого кредиту строк кредиту 360 днів, періодичність сплати процентів кожні 15 днів (а.с.7 зворот,17). Відповідно до п.1.4.1 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту та п.4 Паспорта споживчого кредиту стандартна процентна ставка становить 1,50 % і знижена процентна ставка 0,01 % за кожен день користування кредитом (а.с. 6,17). Факт зарахування кредитних коштів 31.05.2024 на суму 8000,00 грн на картку № [NUMBER] , підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 26.12.2024 року вих. № 1-2612 ( а.с.56). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 24.12.2024 року становить 36 960 гривень 00 копійок, що складаються з: заборгованості по тілу кредиту 8 000,00 грн; заборгованості за відсотках 24 960,00 грн та 4 000 штрафних санкцій (а.с.31-35). Відповідно до договору факторингу № 01.02-36/24 від 24 грудня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» право грошової вимоги до [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4699337 від 31.05.2024 року перейшло до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (а.с. 37-48). Відповідно до витягу до Додатку № 1 до договору факторингу № 10.02-36/24 від 24 грудня 2024 року Реєстр боржників № 1 від 24 грудня 2024 року від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «СВЕА ФІНАНС" перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 36 960,00грн ( а.с.49). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Отже, вказаний кредитний договір укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. На підставі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно умов вищевказаних Договорів відступлення прав вимоги та відповідно до вимог ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України у зобов`язанні позичальника за кредитним договором відбулася заміна кредитора, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора. Первісний кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, відповідно до умов договору. З матеріалів справи вбачається, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. У цій справі судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у сумі 8 000,00 грн. Натомість, відповідач не виконала свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків у повному обсязі. Таким чином, відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача станом на 24 грудня 2024 року становить 36 960,00 грн і складається з: 8 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 24 960,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 4 000,00 грн штрафні санкції. 24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким, зокрема, було доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» новими частинами. Так, частиною п`ятою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказана норма законодавства була введена в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року № 498-IX та набрала чинності 24 грудня 2023 року. Як встановлено в пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, з 31 травня 2024 року до 20 серпня 2024 року позивач міг здійснювати нарахування процентів не перебільшуючи ставку в розмірі 1,5%, а з 20 серпня 2024 року по 20 січня 2025 року процентна ставка не повинна перевищувати 1%. Із наданого позивачем детального розрахунку заборгованості вбачається, що для визначення розміру заборгованості за відсотками позивачем у період з 31 травня 2024 року по 14 червня 2024 року було застосовано денну процентну ставку 0,01 %, а з 16 червня 2024 року по 20 серпня 2025 року було застосовано денну проценту ставку 1,5%, що не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». З 21 серпня 2024 року по 24 грудня 2024 року було застосовану стандартну процентну ставку у розмірі 1,5%, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Судом було здійснено перерахунок заборгованості по відсотках у період з 20 серпня 2024 року по 24 грудня 2024 року (дата зазначена у розрахунку заборгованості як кінцева дата нарахування заборгованості по відсотках), а відтак стягненню із відповідача підлягає наступний розмір процентів: - за період з 20 серпня 2024 по 24 грудня 2024 року за ставкою 1,00 % становить 10 000,00 грн., відповідно розрахунку (8000/100х1,00% х 125); Відтак загальна сума заборгованості відповідачки по відсотках за кредитом складає 19 720,00 грн., відповідно до розрахунку (9720+10 000). Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за Договором про споживчий кредит № 4699337 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31 травня 2024 року, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме щодо стягнення з відповідачки підлягає заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4699337 від 31 травня 2024 у загальному розмірі 31 720,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. - сума заборгованості за кредитом, 19 720,00 грн. - сума заборгованості за процентами, 4 000,00 грн штрафні санкції. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 2078,96 грн.

Outcome: partial