Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

18 грудня 2025 року представник позивача [PERSON] звернулася до Самарського районного суду міста Дніпра із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилається на те, що 27 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1138. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . З початку 2025 року сімейне життя між сторонами почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Причиною припинення шлюбних відносин стала відсутність взаємопорозуміння, кожен з подружжя має різні погляди на сімейні відносини та обов`язки. З вересня 2025 року сторони не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, шлюб фактично припинено. Позивач не вбачає можливості примирення з відповідачем та заперечує проти надання строку на примирення подружжя. Просить розірвати шлюб. Судові витрати залишити за позивачем. Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 19 грудня 2025 року справу призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити позов. Від відповідача [PERSON] надійшла заява з проханням розглядати справу за його відсутності, проти розірвання шлюбу не заперечує та просить ухвалити рішення про розірвання шлюбу. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступні підстави. У відповідності до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 27 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №1138 (а.с.18). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.19). Також судом встановлено, що між сторонами по даній справі сімейні стосунки припинились з вересня 2025 року. Зберігати сім`ю позивач не бажає та наполягає на розірванні шлюбу. Згідно з ч.5 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положенням ч.ч.3,4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.48, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. З огляду на вищевикладене і приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі припинені, суд дійшов висновку про те, що сім`я сторін розпалася остаточно, примирення бути не може і шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного,

Outcome: approved