Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із заявою в порядку окремого провадження, в якій просить установити факт, що вона є рідною дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Також заявниця просить встановити факт, що договір №17 від 02 січня 1992 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на ім`я « [PERSON] » належав [PERSON] , яка померла [INFO] . У поданій заяві зазначено, що заявниця народилася [INFO] у селі Дроздовиця Городнянського (після реформування Чернігівського) району Чернігівської області в сім`ї [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . [INFO] помер батько заявниці [PERSON] . На момент смерті батька разом з ним за адресою: [ADDRESS] проживала мати заявниці [PERSON] . Після смерті батька питання щодо прийняття його спадщини не піднімалося. У 1983 році заявниця разом з матір`ю переїхали із с. Дроздовиця до м. Городня, де почали проживати у квартирі [ADDRESS] . [INFO] померла матір заявниці [PERSON] . На момент смерті мати заявниці була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері, заявниця, як єдиний спадкоємець за законом, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Під час оформлення спадкових документів нотаріус виявила, що в документах, які підтверджують родинні відносини між заявницею та її батьками наявні невідповідності у зазначенні прізвища, а саме у свідоцтві про народження заявниці, яке складене російською мовою, прізвище заявниці та її батьків зазначено « [PERSON] »; у свідоцтві про смерть батька заявниці, яке складено російською мовою, його прізвище зазначено « [PERSON] »; у свідоцтві про смерть матері, яке складено українською мовою, зазначено « [PERSON] » та у паспорті заявниці зазначено її прізвище « [PERSON] ». Крім цього, нотаріус виявила невідповідності у написанні прізвища матері заявниці у правовстановлюючому документі на спадкове майно. Так, за своє життя на підставі договору купівлі-продажу №17 від 02.01.1992, що був посвідчений нотаріально, мати заявниці придбала у власність квартиру [ADDRESS] , до якої згодом було зроблено прибудову. У договорі №17 від 02.01.1992, складеному російською мовою, прізвище матері заявниці зазначено « [PERSON] ». У довідці про присвоєння РНОКПП, свідоцтві про смерть прізвище матері зазначено « [PERSON] ». На думку заявниці, розбіжності в зазначених документах виникли внаслідок невідповідного перекладу з російської мови на українську мову. Отже, для оформлення спадщини після смерті матері, заявниці необхідно встановити факт родинних відносин між нею та померлою матір`ю, а також встановити факт належності матері заявниці правовстановлюючого документа, а саме договору №17 від 02.01.1992 на придбання квартири [ADDRESS] , у зв`язку з чим заявниця звертається до суду з вказаною заявою. Ухвалою судді від 25 грудня 2025 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у даній справі та призначений судовий розгляд справи. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити її вимоги. Вказала, що невідповідності в зазначенні її прізвища та прізвища її батьків у документах виникли ймовірно через неправильний переклад з російської мови, і на разі виникла необхідність встановити факт родинних вдіносин. Заінтересовані особи по справі: 1. Городнянська міська рада Чернігівської області, 2. Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Неволько В. А. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи заінтересовані особи повідомлені належним чином. До початку судового засідання від заінтересованих осіб до суду надійшли письмові заяви з проханням розглянути справу без участі заінтересованих осіб, заперечень щодо заявлених вимог не мають (а. с. 29, 36-37). Суд, заслухавши пояснення заявниці, допитавши свідка, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. З паспорта громадянина України серії [NUMBER] установлено, що його видано [PERSON] , [INFO] . На сторінці 2 паспорта зазначені анкетні дані його власника російською мовою « [PERSON] » (а. с. 7). Зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , складеного російською мовою, установлено, що [PERSON] народилася [INFO] у с. Дроздовиця Городнянського району Чернігівської області, її батьками зазначені російською мовою: « [PERSON] , [PERSON] » (а. с. 9). Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , складеного російською мовою, « [PERSON] » та « [PERSON] » уклали шлюб 30 вересня 1972 року, актовий запис №8. Прізвища подружжя після реєстрації шлюбу, російською мовою « [PERSON] » (а. с. 9). З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , складеного російською мовою, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] у с. Дроздовиця Городнянського району Чернігівської області. Прізвище зазначено мовою оригіналу (а. с. 10). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у віці 71 року у м. Чернігів (а. с. 19). За матеріалами спадкової справи № 92/2024, [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , звернулася до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Неволько В. А. із заявою про прийняття спадщини за законом. Інформація поро видачу свідоцтв про право на спадщину у спадковій справі відсутня (а. с. 31-34). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що вона з 1987 року, коли сама переїхала до [PERSON] , жила по сусідству з померлою матір`ю заявниці. Свідок підтвердила, що заявниця є рідною дочкою померлої [PERSON] . Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Встановлення факту родинних відносин між заявницею та померлою [PERSON] , як дочкою та матір`ю, надасть можливість оформити заявниці спадщину після смерті матері. Також заявницею заявлена вимога про встановлення факту належності правовстановлюючого документу особі. На підставі договору купівлі-продажу від 02 січня 1992 року, складеного російською мовою, посвідченого державним нотаріусом Городнянської державної нотаріальної контори Совою В. Ф., [PERSON] придбала у власність частину будинку з надвірними спорудами, загальною площею 45,0 кв. м, в тому числі житловою 30,1 кв. м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір зареєстрований в органах БТІ 21.01.1992 за №2630 (а. с. 13-14). У записах з домової книги на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою були зареєстровані такі особи [PERSON] та [PERSON] (а. с. 15-16). Згідно з копії інвентаризаційної справи на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] до вказаної квартири було добудовано прибудову (а. с. 17-18). З довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 23.11.1998 установлено, що [PERSON] одержала ідентифікаційний номер [NUMBER] (а. с. 12). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. У листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що викладені заявницею факти знайшли своє підтвердження, а заява підлягає задоволенню, а саме щодо встановлення факту, що договір №17 від 02 січня 1992 року купівлі-продажу квартири [ADDRESS] на ім`я « [PERSON] » належав [PERSON] , яка померла [INFO] . Встановлення вказаних фактів має для заявниці юридичне значення, оскільки надасть можливість останній оформити спадщину після померлої матері. Встановлення заявлених фактів не суперечить чинному законодавству України і не порушує прав або охоронюваних законом інтересів інших осіб. Оскільки факт родинних відносин вказаних осіб та факт належності правовстановлюючого документу особі знайшли своє підтвердження та були доведені належними доказами, а тому заява підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved