Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] у грудні 2025 року звернувся у суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. У позові вказав, що з 31 серпня 2016 року, перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . На даний час сім`я сторін фактично розпалась. Підставою для розпаду сім`ї стали різні погляди на життя, непорозуміння, відсутність спільних інтересів, сторони проживають окремо. Позивач примиритися не бажає, просить шлюб розірвати. Позивач заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, про що подав заяву до суду та просив слухати справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти розірвання шлюбу не заперечувала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.ст. 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб виникає спір. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом установлено, що факт перебування сторін у шлюбі підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Пирятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с. 9). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Після розірвання шлюбу, за спільною згодою, дитина залишається з матір`ю. При розгляді справи про розірвання шлюбу судом було всебічно з`ясовано взаємостосунки сторін, дійсні мотиви розірвання шлюбу. Сторони подружніх відносин не підтримують, загального господарства не ведуть. В даний час шлюб у сторін носить формальний характер. Суд не вбачає за можливе надати сторонам строк на примирення. Згідно ст. 105 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а тому, збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам подружжя та моральним засадам суспільства. Сторони у своїх заявах просили суд розірвати шлюб. Тож, встановивши, що сімейні стосунки сторони не підтримують, шлюб існує формально, суд прийшов до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило інтересам сторін. Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Натомість закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися. Надання строку для примирення є правом суду, а не його обов`язком. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище (ст. 113 СК України). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, позивачем вимога про стягнення з відповідача на його користь понесених ним судових витрат не заявлялася, тому їх слід залишити за позивачем.

Outcome: approved