Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Представник позивача Присяжнюк А.В. 31.10.2025 року звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із даним позовом, посилаючись на наступні обставини. 20.09.2006 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою. Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки між сторонами припинені в березні 2023 року. З тих пір вони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет. Між сторонами зникло взаєморозуміння, з`явились розбіжності в поглядах на сімейні обов`язки та ведення спільного господарства, часто виникали конфлікти та суперечки. З цих підстав [PERSON] вважає подальше збереження шлюбу недоцільним і просить його розірвати. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.11.2025 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути позов в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.17-18). Сторони в судове засідання не з`явились. 26.01.2026 року на адресу суду від представника позивача Присяжнюк А.В. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, на заявлених вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.21-22). Відповідач повідомлялась про розгляд справи, шляхом надсилання на останню відому адресу її реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить конверт (а.с.19), який повернувся на адресу суду, як не вручений, за відсутністю адресата за вказаною адресою, відзиву на позовну заяву на адресу суду у встановлений законом строк не надіслала. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. У відповідності до положень ст. 280 ЦПК України, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, оскільки відповідачем відзиву на позовну заяву не подано, та відсутні заперечення позивача щодо заочного розгляду справи. Справа розглядалась без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Як встановлено судом, 20.09.2006 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №769 (а.с.8). Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Шлюбні стосунки між сторонами припинені в березні 2023 року. Подружжя проживає окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет, а тому шлюб носить формальний характер. Між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного, кожен з них живе своїм окремим життям та власними інтересами, втрачено всі духовні та фізичні зв`язки. Спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами немає. На примирення позивач не згодний. Таким чином, подальше збереження сім`ї суперечить його інтересам. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Враховуючи той факт, що шлюб повинен відповідати волевиявленню особи та, зважаючи на те, що збереження сім`ї буде суперечити інтересам позивача, а також на те, що примушення до шлюбу є неприпустимим, суд дійшов висновку, що шлюб фактично припинив своє існування, а тому необхідно його розірвати, задовольнивши тим самим позовні вимоги. Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. При цьому, позивач не наполягав на відшкодуванні судового збору.

Outcome: approved