Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

19 грудня 2025 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Новодунаєвецької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області про витребування майна із чужого незаконного володіння. Позивач [PERSON] посилається в обґрунтування своїх позовних вимог на те, що вона являється власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,3000 га (кадастровий номер - 6821888900:05:009:0008), розташованої на території Томашівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (на даний час - Новодунаєвецької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області). Право власності позивача підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 016882 від 30 червня 2004 року, виданим Дунаєвецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010475300836. Відомості про належність позивачу [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6821888900:05:009:0008 не були перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, у зв`язку з чим кадастровий номер 6821888900:05:009:0008 було присвоєно іншій земельній ділянці. В місці розташування земельної ділянки, яка належить позивачу, була сформована земельна ділянка площею 1,3000 га, якій присвоєно кадастровий номер 6821888900:05:009:0111. Рішенням Новодунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області від 21 жовтня 2021 року №16-12/2021 року здійснено державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою в особі Новодунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області на земельну ділянку площею 9,1733 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:2002, яку в подальшому було поділено на наступні земельні ділянки: 1) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0106; 2) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0107; 3) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0108; 4) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0109; 5) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0110; 6) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0111; 7) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0112; 8) земельна ділянка площею 0,0733 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0113 На підставі викладеного позивач [PERSON] , як власник, просить суд витребувати з незаконного володіння відповідача Новодунаєвецької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області земельну ділянку площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0111, розташовану за межами с.Томашівка на території Новодунаєвецької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. 22 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечень та пояснень. 23 січня 2026 року від відповідача Новодунаєвецької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області надійшла заява, якою відповідач повідомив, що визнає позов та не заперечує проти його задоволення. В підготовчому засіданні представник позивача Наталюк Н.М. підтримав позов. В підготовче засідання представник відповідача Новодунаєвецької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області не з`явився, про дату, час та місце проведення підготовчого засідання повідомлявся належним чином - відповідач просить суд розглядати справу за відсутності їхнього представника, позов визнає. Суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності представника відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В підготовче засідання відповідач подав окрему процесуальну заяву про визнання позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Враховуючи викладене суд вважає можливим ухвалити рішення в даній цивільній справі за результатами підготовчого провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,3000 га (кадастровий номер - 6821888900:05:009:0008), розташованої на території Томашівської сільської ради Дунаєвецького району Хмельницької області (на даний час - Новодунаєвецької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області). Право власності позивача підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 016882 від 30 червня 2004 року, виданим Дунаєвецькою районною державною адміністрацією Хмельницької області та зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010475300836. Державний акт видано на підставі розпорядження Дунаєвецької районної державної адміністрації Хмельницької області від 27 січня 2004 року № 59/2004-р. В підготовчому засіданні встановлено, що право власності позивача [PERSON] на земельну ділянку площею 1,3000 га, посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХМ № 016882 від 30 червня 2004 року, в установленому законом порядку не припинялось. Разом з тим, відомості про належність позивачу [PERSON] земельної ділянки з кадастровим номером 6821888900:05:009:0008 не були перенесені з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, у зв`язку з чим кадастровий номер 6821888900:05:009:0008 було присвоєно іншій земельній ділянці. В місці розташування земельної ділянки, яка належить позивачу [PERSON] , була сформована земельна ділянка площею 1,3000 га, якій присвоєно кадастровий номер 6821888900:05:009:0111. Рішенням Новодунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області від 21 жовтня 2021 року №16-12/2021 року здійснено державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою в особі Новодунаєвецької селищної ради Дунаєвецького району Хмельницької області на земельну ділянку площею 9,1733 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:2002, яку в подальшому було поділено на наступні земельні ділянки: 1) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0106; 2) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0107; 3) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0108; 4) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0109; 5) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0110; 6) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0111; 7) земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0112; 8) земельна ділянка площею 0,0733 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0113. З листа Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 26 вересня 2025 року № 29-22-0.501-3988/2-25 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 6821888900:05:009:0111 площею 1,3000 га (цільове призначення - 16.00 "Землі запасу", тобто земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), розташована за межами с.Томашівка Новодунаєвецької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, утворена шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 6821888900:05:009:2002 на підставі розробленої ТОВ "Власна справа" технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок. 29 листопада 2024 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6821888900:05:009:0111 було зареєстровано за Новодунаєвецькою селищною радою Кам`янець-Подільського району Хмельницької області. Згідно списку працівників соціальної сфери, які самостійно працюють на земельних ділянках, наданих для ведення особистого селянського господарства по Томашівській сільській раді, [PERSON] надано земельну ділянку під номером 8. Згідно оглядового плану земель державного резервного фонду Томашівської сільської ради, що передаються в приватну власність працівникам соціальної сфери с.Томашівка, земельна ділянка № [NUMBER] відповідає кадастровому номеру земельної ділянки 6821888900:05:009:0111 площею 1,3000 га. Згідно ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції Закону України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч.3 ст.125 ЗК України (в редакції Закону України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ) приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції Закону України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.1 ст.125 ЗК України (в редакції Закону України від 05 березня 2009 року № 1066-VI) п раво власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції Закону України від 07 липня 2011 року № 3613-VI) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ч.1 ст.328 ЦК України п раво власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч.2 ст.328 ЦК України п раво власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно ч.2 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Згідно ч.3 ст.373 ЦК України п раво власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Перший протокол до Конвенції) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право. Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України в ласник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Можливість власника реалізувати своє право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша - третя статті 388 ЦК України). Згідно ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ч.2 ст.388 ЦК України майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна. Згідно ч.3 ст.388 ЦК України якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Натомість, в разі безвідплатного набуття майна в особи, яка не мала права його відчужувати, власник на підставі статті 387 ЦК України має право витребувати його від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, незалежно від добросовісності останньої. Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. На підставі такого рішення суду для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно окремо скасовувати запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем. Відтак, пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 07 листопада 2018 року (справа № 488/5027/14-ц). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 14 листопада 2018 року (справа № 183/1617/16-ц). Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист якого подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 12 березня 2019 року (справа № 911/3594/17). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. При цьому відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Як зазначено вище, задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі Закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 09 листопада 2021 року (справа № 466/8649/16-ц). Згідно ч.1 ст.152 ЗК України д ержава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно ч.2 ст.152 ЗК України в ласник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.3 ст.152 ЗК України з ахист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Земельна ділянка площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0111 вибула з володіння її законного власника [PERSON] та була передана у комунальну власність Новодунаєвецької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області з порушенням норм чинного законодавства України. Право комунальної власності на вказану земельну ділянку є перешкодою для позивача [PERSON] у здійсненні нею права власності. Отже, в підготовчому засіданні доведено факт порушення прав та законних інтересів позивача. Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного суд вважає можливим задовольнити позов та витребувати з незаконного володіння відповідача Новодунаєвецької селищної ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області на користь позивача [PERSON] земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 1,3000 га з кадастровим номером 6821888900:05:009:0111, розташовану за межами с.Томашівка Новодунаєвецької селищної територіальної громади Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Outcome: approved