Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

представник позивача 02.07.2025 року звернувся до Франківського районного суду м.Львова суду із позовом про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність щомісячно і довічно. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивачу встановлено інвалідність ІІ групи. Зазначає, що фактично на час подання позову позивач є непрацездатним, оскільки не може самостійно пересуватись, потребує постійного стороннього догляду, лікування та витрат на реабілітацію, жодних джерел доходів не має, догляд за ним здійснює його престаріла мати. Пенсію по інвалідності позивач не оформляв, оскільки не має можливості пересуватися самостійно. У позивача є син [PERSON] , із його матір`ю позивач розлучився ще у 2002 році. Відповідач не надає жодної допомоги позивачу, тому у позивача виникла необхідність із зверненням до суду із позовом. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова цивільну справу передано до Залізничного районного суду м.Львова за підсудністю. Ухвалою судді від 29.09.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не подав, про розгляд справи Залізничним районним судом м.Львова повідомлявся шляхом надіслання позовної заяви з додатками, ухвали за адресою, яку зазначав позивач у позовній заяві, а також за зареєстрованим місцем проживання відповідача. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі. Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. Виходячи із матеріалів справи, а саме копії свідоцтва про народження, виданого 16.01.1993 року, [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Згідно копій свідоцтв про розірвання шлюбу, [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 05.12.2002 року, а 24.06.2017 року складено відповідний актовий запис про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11,12). Виходячи із змісту Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, номер витягу 184/25/3063/В, дата прийняття рішення 28.04.2025, номер рішення 184/25/3063/Р, [PERSON] , [INFO] , встановлено ІІ групу інвалідності безстроково (а.с.3,4). Позивачем долучено до позовної заяви копії результатів магніторезонансної томографії №2291 від 25.11.2024 року та 28.02.2025 року (а.с.5,6). Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 р. №966-XIV прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» визначено на 2025 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, - 2595 гривень. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач обґрунтовує позовні вимоги посиланням на те, що він не може самостійно пересуватись, потребує постійного стороннього догляду, лікування та витрат на реабілітацію, а догляд за ним здійснює його престаріла мати. Також позивач зазначає, що він не має джерел доходів. Водночас, жодних доказів на підтвердження таких обставин, а відтак на підтвердження необхідності в отриманні матеріальної допомоги з боку відповідача, позивачем суду не подано. Факт непрацездатності позивача сам по собі не є підставою для стягнення аліментів на його утримання. З огляду на вищевикладені обставини, надані позивачем до суду докази з позиції їх належності та достатності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України). Оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. слід компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed