Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник Репало О.О., звернулися до суду із позовом до Городенківської міської ради, в якому просить визначити позивачці додатковий строк для подання у нотаріальні органи заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , - три місяці. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла [PERSON] - сестра [PERSON] , про що 23 березня 2024 року складено відповідний актовий запис №190 Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на день смерті була зареєстрована за вищевказаною адресою одна. [PERSON] є сестрою померлої [INFO] [PERSON] та єдиним спадкоємцем за законом належного їй за життя майна. [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Городенківської державної нотаріальної контори Капріян С.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті своєї сестри [PERSON] . Однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1821/02-31 від 22 жовтня 2024 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно у зв`язку з пропущенням строку для подання заяви про прийняття спадщини, визначеного статтями 1269, 1270 Цивільного кодексу України. На даний час [PERSON] позбавлена можливості у здійсненні права на спадкування в інший спосіб. Після відкриття спадщини позивачка у встановлений законом шестимісячний строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Причиною пропуску строку стало перебування позивачки за межами України, що підтверджується відмітками у закордонному паспорті. Згідно з ними, [PERSON] виїхала за кордон 14 липня 2024 року через пункт пропуску SIRET та повернулася до України лише 06 жовтня 2024 року, тобто після завершення строку для прийняття спадщини. Крім того, у 2024 році на території України діяв правовий режим воєнного стану, що супроводжувався частими повітряними тривогами, обмеженням роботи державних установ, ускладненням транспортного сполучення та загальним обмеженням доступу до нотаріальних послуг. Ці обставини додатково перешкоджали своєчасному поверненню позивачки до України та зверненню до нотаріуса з відповідною заявою. Позивачка не проживала зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а тому не могла вважатися такою, що фактично прийняла спадщину. Єдиним способом реалізації її спадкових прав було особисте подання заяви нотаріусу, що стало неможливим у зв`язку з об`єктивними обставинами, які поза її волею унеможливили вчинення відповідної нотаріальної дії. Враховуючи викладене, вважаю, що пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини був спричинений поважними причинами, які підтверджуються документально. Позивач та представник позивача в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені у передбаченому чинним законодавством порядку. Представник позивача Репало О.О. подав до суду заяву в якій просить розглядати справу № 342/839/25 без його участі. Представник Городенківської міської ради в судове засідання не прибув, до суду поступило клопотання/зава про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із позовною заявою, дослідивши надані учасниками справи письмові докази, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) вказано, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні». У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду». Фактичні обставини справи встановлені судом: Відповідно до копрії свідоцтва про народження серії [NUMBER] - [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.16) Із копії свідоцтва про народження позивачки серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . З копії рішення Городенківського районного суду від 13 липня 1994 року по справі № 2-108/1994 вбачається, що [PERSON] , 1950 р.н., перебувала у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 1986 року з [PERSON] , 1949 р.н., який даним рішенням суду розірваний. (а.с.66, 90-91) [PERSON] померла [INFO] у с.Ясенів-Пільний Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 190, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . (а.с.17) На час смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] одна, що підтверджується довідкою № 2927859 виданою 22.08.2025 Центром надання адміністративних послуг Городенківської міської ради. (а.с.8) [PERSON] в період часу із 14.07.2024 по 06.10.2024 перебувала за межами України. Позивачка бажаючи прийняти спадщину після смерті своєї сестри [PERSON] 22.10.2024 звернулася до Городенківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Проте, державним нотаріусом Городенківської ДНК 22 жовтня 2024 року Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що належало сестрі [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. (а.с.15) Із відповіді Городенківської державної нотаріальної контори від 13.01.2026 за № 22/02-14 вбачається, що згідно інформаційної довідки № 83841367 від 13.01.2026 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) щодо померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкова справа не заведена. (а.с.121-122) Дані факти ніким не спростовано в судовому засіданні. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права: Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. У частині першій ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За частиною першою ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України). Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі №754/17457/23 (провадження №61-16920св24), від 18 лютого 2025 року у справі №757/14103/21 (провадження №61-18335св23), від 30 грудня 2024 року у справі №527/1229/24 (провадження №61-14631св24), від 31 липня 2024 року у справі №127/2149/21 (провадження №61-18512св21), від 30 січня 2020 року у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19). Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Схожі правові висновки наведено Верховним Судом у постановах від 13 серпня 2025 року у справі №945/2087/21 (провадження №61-5230св24), від 17 липня 2024 року у справі №348/808/20 (провадження №61-14703св23). Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №706/275/22). За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанова Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі №639/8197/21). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 (провадження №14-50цс24) зазначила, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. За ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Судом встановлено, що спадкодавиця [PERSON] померла [INFO] . Тому строк для прийняття спадщини розпочався з дня її смерті і сплинув 12 вересня 2024 року. І саме в цей період після смерті сестри позивачка могла подати заяву про прийняття спадщини. В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини представник позивачки зазначає, що [PERSON] виїхала за кордон 14 липня 2024 року а повернулася в Україну лише 06 жовтня 2024 року, тобто після завершення строку для прийняття спадщини. Верховний Суд у постанові від 29 травня 2025 року в справі №707/2544/23 (провадження №61-6965св24) виснував, що, як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України, до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Отже, лише якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Якщо таких перешкод не було, а спадкоємець не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі №756/957/18 (провадження №61-5590св21). Отже, перебування за межами країни саме по собі не є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка б унеможливила чи в інший спосіб перешкодила позивачці вчасно здійснити таку дію. Законодавство України передбачає інші можливі механізми подання такої заяви для громадян, які проживають за кордоном, зокрема, шляхом звернення до консульської установи України в країні проживання із поданням відповідної заяви, надсиланням заяви поштовим відправленням або використанням електронних засобів зв`язку. Крім того, у постанові від 13 квітня 2023 року у справі №607/13549/21 (провадження №61-562св23) Верховний Суд зазначив, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку №296/5. Відтак, українським законодавством передбачено альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців. Такі ж висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 (провадження №14-50цс24). Отже, [PERSON] перебуваючи тільки тимчасово за межами України, а не всі шість місяців з моменту смерті [PERSON] , [INFO] , і якій безумовно було відомо про смерть сестри [PERSON] , протягом всіх шести місяців не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, в тому числі, через засоби поштового чи електронного зв`язку, в установлені законом України строки. Позивачкою не надано переконливих доказів того, що обставини її перебування за кордоном в період часу із 14.07.2024 по 06.10.2024, фактично унеможливлювали подання нею такої заяви у встановлений законом строк будь-яким із доступних способів, передбачених для громадян України, які проживають/перебувають за її межами. Як і не подано нею доказів того, що з часу відкриття спадщини 12.03.2024 і до часу виїзду за межі України 14.07.2024 вона теж була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Оскільки підстави, на які посилається позивачка та її предстаник, з урахуванням зазначених норм права та релевантної практики Верховного Суду, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, відповідно не зважаючи на те, що даний строк не є тривалим, неможливо на даний час визначити позивачці додатковий строк для прийняття спадщини після смерті її сестри [PERSON] із тих причин які нею зазначено в позові. Висновки суду. Враховуючи, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, від 10 лютого 2010 року); та зважаючи, що усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Повно та всебічно встановивши обставини справи, суд приходить до переконання, що позивачкою подано позов про визначення додаткового строку для подання до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за законом після смерті сестри [PERSON] , яка померла [INFO] , який не підтверджено належними та допустимими доказами, тому у задоволенні даного позову слід відмовити. На підставі ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1222-1223, 1235, 1268-1270, 1272 ЦК України,

Outcome: dismissed