Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] в обґрунтовання якого ззаначено, що 25.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Михайлівський» (далі ПАТ «Банк Михайлівський») та [PERSON] укладено угоду №200514968 щодо кредитування. Відповідно до умов договору банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 7367,80 грн., з встановленим строком користування: 25.04.2016 по 25.04.2018, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» (далі ТОВ «Діджи фінанс») набуто право вимоги за кредитними договорами укладеними позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7-БМ від 20.07.2020. Станом на 19.08.2025 загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 20023,47 грн., з яких 6887,80 грн. заборгованість за кредитом, 13135.67 грн заборгованість за відсотками. Крім того, позивач просить стягнути на свою користь з відповідача нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних, як особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, а саме: 1800,47 грн. 3% річних, 4378,42 грн. інфляційних втрат. Також позивач просить поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на тривалий судовий процес у Господарському суді м.Києва, з приводу приналежності права вимоги за кредитними договорами, які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020 укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс»; виникнення права вимоги до [PERSON] , під час дії карантинних обмежень, що були застосовані у зв`язку з поширення коронавірусної хвороби (Covid-19). Крім того, позивач зазначає об`єктивною причиною пропуску процесуального строку на звернення з позовом до суду введення в Україні режиму воєнного стану 24.02.2022 на підставі указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Відповідач направила до суду відзив, в якому зазначила, що зазначені вимоги відповідач не визнає, вважає їх необгрунтованими та не підвтердженими належними доказами. Позивачем не було надано суду первинних документів, фофрмлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облікта фінансову звітність», які підвтерджують суму заборгованості 20 023, 47 грн за кредитним договором. Крім того матеріали справи не містять доказів переуступки права вимоги, зокрема не надано додатку № 1 відповідно до п. 1 договору №7_БМ про відступлення права вимоги. Також, [PERSON] виконувала умови договору та долучає квитанції про оплату. Просить у задоволенні позовних вимоги відмовити повністю. Представник позивача надав додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що 25.04.2016 року [PERSON] уклала угоду № 200514968 з ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується підписанням відповідачем кредитного договору, а отже сторони дійшли згоди щодо всіх умов кредитного договору. Заборгованість відповідача за договором №200514968 від 25.04.2016 розрахована станом на дату укладення договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 укладеного між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та зафіксована у додатку до договору реєстрі кредитних договорів. ТОВ «Діджи Фінанс» є правонаступником за договорм відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 та вважає, що реєстр кредитних договорів до договору факторингу є достатнім і беззаперечним доказом наявності заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання повідомлений встановленим порядком. Представник позивача в позовній заяві зазначив, що просить розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, представник відповідача адвокат Зачепіло З.Я. направила до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без її участі та участі відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечує в повноиу обсязі, а тому суд розглянув справу без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до такого. 25.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем [PERSON] укладено угоду №200514968 шляхом підписання заяви щодо кредитування, за умовами якої банк надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 7367,80 грн, строком на 730 днів. Факт надання кредиту відповідачу та користування кредитними коштами підтверджено випискою по особовим рахункам за період 23.05.2016 по 27.07.2020 та не заперечується відповідачем у справі в підготовчому судовому засіданні. За розрахунком позивача, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №200514968 становить 26202,36 грн., основна сума заборгованості 6887,80 грн, 13 135, 67 грн., відсотки, 1800,47 грн. - інфляційні втрати, 4378, 42 грн. 3% річних. 20.07.2020 ТОВ «Діджи фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, відповідно до якої позивач є кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором, укладеним з відповідачем. Відповідно до реєстру договорів, прав вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, що є додатком до договору №7_БМ від 20.07.2020, вбачається, що позивач ТОВ «Діджи фінанс» набув права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №200514968 від 25.04.2016 у загальному розмірі 20023, 47 грн., з яких заборгованість за основним зобов`язанням становить 6887,80 грн., заборгованість за відсотками 13 135, 67 грн. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 в справі № 910/11298/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі № 910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор». Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Судовими рішеннями в господарській справі № 910/11298/16 встановлено, що 19.05.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» (клієнт) і ТОВ «ФК «Плеяда» (фактор) укладено договір факторингу № 1905, за умовами якого фактор зобов`язався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а банк зобов`язався відступити на користь ТОВ «ФК «Плеяда» право вимоги до третіх осіб (боржників). 20.05.2016 між ТОВ «ФК «Плеяда» і ТОВ «ФК «Фагор» укладено договір факторингу № 1, за умовами якого ТОВ «ФК «Плеяда» за плату відступило на користь ТОВ «ФК «Фагор» права вимоги, отримані ним від ПАТ «Банк Михайлівський» на підставі договору факторингу № 1905. 23.05.2016 згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. На виконання своїх обов`язків, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», уповноваженою особою, згідно з наказом від 24.05.2016 № 27/1 створено комісію з перевірки договорів (інших правочинів), укладених ПАТ «Банк Михайлівський». 30.05.2016 згідно з наказом Тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський» № 37 затверджено результати проведеної перевірки, викладені в акті про проведення перевірки правочинів (у тому числі договорів), які відповідають критеріям нікчемності від 30.05.2016 № 1, згідно з якими встановлено нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905, та прийнято рішення застосувати наслідки його нікчемності. 09.06.2016 ПАТ «Банк Михайлівський» направило ТОВ «ФК «Плеяда» повідомлення про нікчемність правочинів від 01.06.2016 № 05-53, в якому зазначило про нікчемність договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та вимагало негайно повернути усі отримані на підставі нікчемного договору документи, але ТОВ «ФК «Плеяда» у листі від 08.07.2016 № 1-08-07/16 повідомив банк про те, що не погоджується із визнанням договорів нікчемними, вважає їх належно укладеними та виконаними відповідно до вимог чинного законодавства України, оскільки законних підстав для визнання договорів нікчемними не має. Так, ст.626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1055ЦК України договір кредиту складений в простій письмовій формі, у відповідності із законом. Судом встановлено, що 20.07.2020 ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором №200514968. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. До позовної заяви надано витяг з додатку 1 до договору від 20.07.2020 №7_БМ про відступлення прав вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Перехід права грошової вимоги до позивача за кредитним договором №200514968 від 25.04.2016 підтверджується договором про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020, витягом з реєстру боржників, підписаними та завіреними сторонами договору. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання боржником грошового зобов`язання та повернення кредитних коштів та враховуючи надання позивачем квитанцій про часткове погашення боргу, а відтак з відповідача підлягає стягненню заборгованість за основним зобов`язанням в розмірі 6887, 80 грн. Разом з тим, суд не погоджується з вимогами позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками, оскільки наданий позивачем розрахунок суми заборгованості за кредитним договором №200514968 не містить детального порядку нарахування відсотків, а саме періодів і розмірів нарахувань відсотків, що унеможливлює достеменно встановити та перевірити заявлені позивачем суми заборгованості по відсотках. Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в сумі 4378,42 грн. та 3% річних в сумі 1800, 47 грн. за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань, суд зазначає наступне. У частині 2 статті 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, оскільки представником позивача не надано доказів правомірності нарахування відсотків та розрахунку заборгованості з якого можливо встановити порядок сплати кредиту відповідачем, відтак нарховані індекс інфляції та 3 % річних не підлягають задоволенню. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6887, 80 грн., а в іншій частині задоволення позовних вимог відмовити. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Відповідно до п.2 ч.2 ст.137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №26 від 15.02.2024, акт від 14.08.2025 про підтвердження факту надання правничої допомоги адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», детальний опис робіт на суму 7 000 грн, Відтак, враховуючи категорію і складність даної справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт виконаних адвокатом, обсяг наданих послуг, значимість спору для сторін, часткове задоволення позовних вимог, суд вважає, що витрати, понесені позивачем на правничу допомогу в розмірі 7000,00грн. є завищеними та неспівмірними до складності справи та виконаних адвокатом робіт, а тому суд вважає співмірною витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Відтак, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно сплаченого судового збору у розмірі 636,77 грн.

Outcome: partial