Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до суду, відповідно до якого просить стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісяця, до закінчення навчання доньки [PERSON] , але не більше як до досягнення нею 23 років, починаючи з дня подання позову, тобто з 21.07.2025р. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] , яка навчається в Комунальному закладі освіти «Першотравенський гірничий ліцей» ДОР» ІІ-го рівня атестації і в зв`язку з цим потребує постійної матеріальної допомоги. Відповідач добровільно не допомагає, а позивач без допомоги відповідача не в змозі забезпечити навчання дитини на достатньому рівні. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу в його відсутність та просив взяти до уваги ту обставину, що він не працює та доглядає за хворою матір`ю. Враховуючи обставини справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частина 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України встановлює, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 31) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 тієї ж статті зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Частина 1 ст. 200 Сімейного Кодексу України передбачає, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. Отже, суд дійшов висновку, що розмір аліментів на повнолітню дитину, відповідно до ст. 200 СК України, визначається без зазначення мінімального розміру для дитини відповідного віку. Так, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки Комунального закладу освіти «Першотравенський гірничий ліцей» ДОР» № 176 [PERSON] дійсно навчається з 01.09.2023 року на денній формі навчання у зазначеному закладі освіти. Як зазначив відповідач в своїй заяві, він не заперечує проти сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] на час її навчання, але просив врахувати ті обставини, що він не працює. Так, відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що потребує матеріальної допомоги батька дитини. Отже, як з`ясував суд при вивчені всіх обставин справи, позивач і відповідач перебувають у рівних умовах, при яких ухилення одного з батьків від необхідного забезпечення дитини є недопустимим, що тягне за собою порушення прав повнолітньої дитини на повноцінний розвиток, освіту та належний спосіб життя на період навчання. Враховуючи всі вивченні судом обставини, суд вважає, що відповідач жодним чином не звільнений від обов`язку утримувати дитину на період навчання, отже повинен надавати матеріальну допомогу на утримання доньки [PERSON] на час її навчання в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу на період її навчання. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved