Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з описаним вище позовом, мотивованим тим, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Чернівецька міська територіальна громада є власником будинку, розташованого на літ. А на [ADDRESS] . Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16.04.2024 № 239/8 було надано статус житлових приміщень для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб за адресую [ADDRESS] , які належать на праві власності Чернівецькій міській територіальній громаді. Також рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16.04.2024 № 238/8 вказане житлове приміщення було передано управлінню комунальної власності міської ради, закріпивши на праві оперативного управління. Пунктом 4.2. рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 травня 2024 року № 335 /11 були внесені зміни у рішення від 16 квітня 2025 року № 238/8 та прийнято у комунальну власність Чернівецької міської територіальної громади, яке розташоване в будівлі літ. А на [ADDRESS] . У розділі 5 додатку № 2 вказаного рішення зазначені велосипеди марки «Corso Blade 26» 78892 у кількості 5 одиниць, ціна за одинцю якого становить 12673, 92 грн. Вказує, що між управління комунальної власності Чернівецької міської ради та [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб від 29 жовтня 2024 року. Пунктом 1.1. Договору передбачено, що Наймодавець надає Наймачу і членам його сім`ї у тимчасове користування житло на період дії воєнного стану та впродовж шести місяців після його припинення або скасування (за умови оплати вартості комунальних послуг) за адресою [ADDRESS] . Під час проживання у житловому приміщенні Відповідач користувалася майном Чернівецької міської територіальної громади. Зазначає, що 30 жовтня 2024 року фахівець з організації та експлуатації житлового фонду КП «Містосервіс» [PERSON] видала під розписку [PERSON] велосипед у тимчасове користування. У подальшому 27 червня 2025 року Наймач написала заяву, в якій просила в односторонньому порядку достроково розірвати Договір, у зв`язку із виїздом за межі міста Чернівці. Однак, Відповідач не повернула взятий нею велосипед. Посилається на те, що відповідач в заяві від 02.07.2025 повідомила позивача про те, що не може повернути велосипед у зв`язку із крадіжкою останнього. Зі слів Наймача, крадіжка сталась [INFO] за адресою [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] подала заяву в поліцію про факт вчинення кримінального правопорушення. Вже претензією від 18.07.2025 № 0-625/14/01-12 Наймодавець звернувся до Відповідача з вимогою щодо надання інформації про внесення в ЄРДР за фактом крадіжки велосипеда та чи розпочате досудове розслідування. Проте у відповідь на звернення управління комунальної власності Чернівецької міської ради від 24.09.2025 року № 14/01-11/1517, листом від 22.10.2025 року № 120469-2025 Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області повідомило, що за результатами перевірки відомостей, викладених у заяві [PERSON] , встановлено відсутність ознак кримінального та адміністративного правопорушення. Натомість довідкою від 09 липня 2025 року визначено, що втрата велосипеда сталася внаслідок власної необережності доньки Відповідача [PERSON] . У свою чергу, остання виключає факт крадіжки, а метою звернення до поліції було отримання довідки про втрату велосипеду та можливої знахідки втраченого. Таким чином, Відповідач, з власної легковажності втратила комунальне рухоме майно, надане їй в тимчасове користування, тим самим спричинивши шкоду Чернівецькій міській територіальній громаді, що стало підставою для звернення Чернівецькою міською радою як представницького органу громади до суду з позовом про відшкодування відповідної майнової шкоди у розмірі втраченого майна. З посиланням на відповідні правові норми просять позов задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON] майнову шкоду у розмірі 12673, 92 грн та судові витрати в розмірі 2422, 40 грн. Представник позивача Філіп М.О. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.1. ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд доходить наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16.04.2024 № 239/8 надано статус житлових приміщень для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб за адресую [ADDRESS] , які належать на праві власності Чернівецькій міській територіальній громаді. Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16.04.2024 № 238/8 вказане житлове приміщення було передано управлінню комунальної власності міської ради, закріпивши право оперативного управління. Пунктом 4.2. рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 травня 2024 року № 335 /11 внесені зміни у рішення від 16 квітня 2025 року № 238/8 та прийнято у комунальну власність Чернівецької міської територіальної громади, майно (устаткування, меблі, інвентар), які розташовано в будівлі літ. А на [ADDRESS] . У розділі 5 додатку № 2 вказаного рішення зазначені велосипеди марки «Corso Blade 26» 78892 у кількості 5 одиниць, ціна за одинцю якого становить 12673, 92 грн. Судом також встановлено, що 29.10.2024 між управління комунальної власності Чернівецької міської ради та [PERSON] укладено договір найму житлового приміщення з фонду житла для тимчасового проживання внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується копією договору. Відповідно до розписки, яка надана 30.10.2024 [PERSON] фахівцю з організації та експлуатації житлового фонду КП «Містосервіс» [PERSON] , відповідач отримала в тимчасове користування велосипед. 27.06.2025 відповідач звернулася до начальника управління комунальної власності Чернівецької міської ради В.Руссу із заявою про дострокове розірвання договору найму житла за адресою [ADDRESS] , у зв`язку із виїздом за межі міста Чернівці. В заяві від 02.07.2025 [PERSON] повідомила начальника управління комунальної власності Чернівецької міської ради В.Руссу, що не може повернути отриманий нею в тимчасове користування велосипед, оскільки його викрали. З листа ГУНП в Чернівецькій області № 120469 від 22.10.2025, яке адресовано Чернівецькій міській раді встановлено, що за результатами перевірки відомостей, які вказано в заяві [PERSON] , відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушень, тому прийнято рішення про припинення подальшої перевірки за зверненням в порядку вимог ЗУ «Про звернення громадян». В довідці про результати проведення перевірки інформації, викладеної у зверненні [PERSON] від 09.07.2025, вказано, що дочка відповідачки [PERSON] з власної необережності залишила без нагляду велосипед, забула, що вона на ньому приїхала в район вокзалу та поїхала додому автобусом. [PERSON] факт крадіжки виключає, у поліцію звернулася з метою знайти втрачений велосипед та отримання довідки про втрату велосипеду, яку мала намір пред`явити КП «Містосервіс» Чернівецької міської ради. Будь-яких претензій за фактом втрати велосипеда не має. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини (пункт перший частини другої статті 11 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). У статті 614 ЦК України вказано, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Аналіз наведених законодавчих норм дає підстави для висновку, що юридичною підставою цивільно-правової відповідальності у зобов`язальних правовідносинах є норма закону або іншого акта цивільного законодавства, а фактичною - склад цивільного правопорушення. За частиною першою статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 827 ЦК України наведено визначення договору позички, відповідно до якого за таким договором одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. За статтею 829 ЦК України позичкодавцем може бути фізична або юридична особа. Особа, яка здійснює управління майном, може бути позичкодавцем за згодою власника. Якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею (ст. 831 ЦК України). Згідно з ст. 836 ЦК України, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків. За статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у більшому або меншому розмірі. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому чи більшому розмірі. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як встановлено в судовому засіданні, на підставі розписки відповідач [PERSON] отримала в безоплатне користування від позивача велосипед, отже, між сторона у справі склалися договірні відносини з приводу позички велосипеда. В період користування велосипедом [PERSON] не змогла забезпечити збереження цього майна, що призвело до його втрати. Отже, відповідач втратив майно, передане йому в користування за договором позички, що тягне за собою обов`язок відшкодувати його вартість або повернути аналогічну річ. В добровільному порядку [PERSON] не повернула аналогічну річ та не відшкодувала вартість велосипеда. Частино. 1 статті 1192 ЦК України визначено, що якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. З огляду на статтю 1192 - ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи те, що в розділі 5 додатку № 2 до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28 травня 2024 року № 335/11 вказано балансову вартість велосипеди марки «Corso Blade 26» в розмірі 12 673, 92 грн і саме такий розмір шкоди позивач просить стягнути позивача, тому суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими, у зв`язку з чим вони підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо стягнення судових витрат, судом встановлено, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 867 від 17.12.2025. Відповідно до п. 6 ч.1ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду, що становить 1211,20 гривень, інша частина судового збору підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

Outcome: approved