Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

25 грудня 2025 року представник позивача КП «Житлокомсервіс» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив стягнути заборгованість за послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій, що виникла за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2007 по 01.12.2025 у сумі 48 213,83 гр. та за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.01.2007 по 01.12.2025 у сумі 45445,60 гр. Також представник позивача просив стягнути сплачений судовий збір у розмірі 3028,00 гр. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Відповідач є власником квартир [ADDRESS] , та є споживачем послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій які надає позивач. Відповідач за спожиті житлово-комунальні послуги належним чином не сплачує, внаслідок чого за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] утворилась заборгованість. По квартирі [ADDRESS] виникла заборгованість за період з 01.01.2007 по 01.12.2025 у сумі 48213,83 гр.; по квартирі [ADDRESS] виникла заборгованість за період з 01.01.2007 по 01.12.2025 у сумі 45445,60 гр., тому представник позивача звернувся до суду з позовом. 02.02.2026 представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що Позивач обґрунтовує вказані в позові обставини тим, що Відповідачу належить квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] і всупереч публічному договору не виконує свої зобов`язання із оплати отриманих послуг. Вказує, що вказані квартири актом обстеження в 2008 році визнані непридатними для проживання в результаті пожежі і відключені від мереж з водопостачання та теплопостачання і так само не підключені до електромережі. Так само, за текстом позовної заяви Позивач зазначає, що Відповідач порушує його права з 01.01.2007 року і на підтвердження вказаного надає розрахунок заборгованості. Однак, наданий розрахунок по квартирі [ADDRESS] містить відомості, які спростовують твердження Позивача. Так, заборгованість по квартирі складає 48 213,83 гривні за період з 01.01.2007 по 01.12.2025 року. Позивач у наданому розрахунку заборгованість сформувалась за вказаний період, однак наданий розрахунок містить відомості, що Відповідачем не здійснювались платежі до 01.12.2025 року. Однак, Відповідачем було здійснено платежі після 01.12.2025 року, які включають оплату за період після 11.02.2022 року (копії платіжних доручень долучаються). Окрім того, Відповідачем здійснювались регулярні платежі до 11.02.2022 року, що відображено в наданих розрахунках, однак не зазначено за текстом позовної заяви. Фактично з наданого розрахунку вбачається, що заборгованість про яку зазначає Позивач була сформована за період з 01.01.2007 по 24.02.2020 року. Починаючи з 24.02.2020 року по 11.02.2022 року Відповідачем було сплачено 24 426,00 гривні, а в період з 01.12.2025 року по 13.01.2026 року 17080,42 гривень за період з 01.01.2023 по 01.01.2026 року включно. Відповідно враховуючи зазначені платежі та період, за який вони вносились заборгованість є відмінною від тієї, що зазначена у розрахунку і окрім того виникла до 11.02.2022 року. З 24.02.2020 по 01.01.2026 року проводились регулярні платежі, які Позивачем було отримано, що свідчить про відсутність будь-якої заборгованості за період з 24.02.2020 по 01.12.2026 року. Окрім того, кошти сплачені в зазначений період є більшими ніж нараховані платежі, а тому було погашено заборгованість за попередні періоди. Аналогічна ситуація і щодо наданого розрахунку по квартирі [ADDRESS] містить відомості, які спростовують твердження Позивача. Так, заборгованість по квартирі за період складає 45 445,60 гривні за період з 01.01.2007 по 01.12.2025 року. Як сам зазначає Позивач у наданому розрахунку заборгованість сформувалась за вказаний період, однак наданий розрахунок містить відомості, що Відповідачем не здійснювались платежі до 01.12.2025 року. Однак, Відповідачем було здійснено платежі після 01.12.2025 року, які включають оплату за період після 11.02.2022 року (копії платіжних доручень долучаються). Окрім того, Відповідачем здійснювались регулярні платежі до 11.02.2022 року, що відображено в наданих розрахунках, однак не зазначено за текстом позовної заяви. Фактично з наданого розрахунку вбачається, що заборгованість про яку зазначає Позивач була сформована за період з 01.01.2007 по 24.02.2020 року. Починаючи з 24.02.2020 року по 11.02.2022 року Відповідачем було сплачено 30 065,00 гривні, а в період з 01.12.2025 року по 13.01.2026 року 16749,27 гривень за період з 01.01.2023 по 01.01.2026 року включно. Відповідно враховуючи зазначені платежі та період, за який вони вносились заборгованість є відмінною від тієї, що зазначена у розрахунку і окрім того виникла до 24.02.2020 року. З 24.02.2020 по 01.01.2026 року проводились регулярні платежі, які Позивачем було отримано, що свідчить про відсутність будь-якої заборгованості за період з 24.02.2020 по 01.12.2026 року. Окрім того, кошти сплачені в зазначений період є більшими ніж нараховані платежі, а тому було погашено заборгованість за попередні періоди. Таким чином, викладені Позивачем обставини в тексті позовної заяви не відповідають фактичним обставинам, адже не надають точних відомостей щодо періоду, в який не сплачувались платежі і відповідно була сформована заборгованість, а також відомостей щодо проведених платежів, адже наданий розрахунок містить відомості про отримання платежів в період з 24.02.2020 року, в сумах більших за поточні нарахування і відповідно здійснювалися зменшення розміру заборгованості. Крім того, 02.02.2026 від представника відповідача до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності. 06.02.2026 представником позивача до суду надано відповідь на відзив, в якому зазначив, що до позовної заяви було додано довідку про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг, де зазначена інформація про період та про нарахування згідно з встановленими тарифами. В цій довідці зазначені всі суми коштів, які сплатив Відповідач до звернення КП «Житлокомсервіс» з позовною заявою до суду. Всі ці кошти було враховано при зазначенні суми заборгованості за надані послуги. Тобто, сплата коштів, яку здійснив Відповідач за період з 24.02.2020 року по 11.02.2022 року було враховано, що вбачається з Довідки про нарахування та оплату житлово-комунальних послуг (колонка «зараховано» ). Щодо платежів, які було здійснено Відповідачем після 01.12.2025 року. З платіжних інструкцій, доданих до відзиву, вбачається, що позивач здійснив платежі після відкриття провадження по цій справі, а саме 13.01.2026 за період з січня 2023 по січень 2026(включно). Відповідно, на момент подання позовної заяви КП «Житлокомсервіс» не могло врахувати ці платежі, тому що вони ще не були здійснені. Суд, дослідивши матеріали справи, позовну заяву, відзив на позовну заяву відповідача, відповідь на відзив, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, прийшов до наступного. Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що рішенням 4 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 26.07.2006 № 69/06 створено Комунальне підприємство «Жилкомсервіс». Рішенням 23 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 26.01.2024 № 522/24 Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» перейменовано у Комунальне підприємство «Житлокомсервіс», що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20.12.2006 № 1186 Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» визначено виконавцем послуг з управління будинком, спорудою або групою споруд у житловому фонді комунальної власності територіальної громади міста Харкова. Багатоквартирний будинок за адресою: [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади міста Харкова та перебуває у господарському віданні КП «Житлокомсервіс». [PERSON] , [INFO] є власником квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] . Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 382 ЦК України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Частиною 2 статті 5 ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлено, що спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Пунктами 1, 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» встановлені обов`язки співвласників забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги. Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Правовідносини, що існували між відповідачем та позивачем до 01.05.2019 були врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, а саме: Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає обов`язок управителя забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами (п. 1 ч. 2 ст. 25 Закону № 1875-IV). Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 № 1875-IV на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. В той же час, відповідно до ч. 2 ст. 633 ЦК України між КП «Жилкомсервіс», як управителем житлових будинків комунальної власності територіальної громади м. Харкова та відповідачем, як споживачем послуг з утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, був укладений публічний договір про надання житлово- комунальних послуг, шляхом його опублікування в офіційному виданні Харківської міської ради - спецвипуску газети «Слобода» від 28.11.2006 № 95/1 із змінами, внесеними в 2007 і 2009 роках (надалі - «Публічний договір»). Згідно п. 22 публічного договору про надання житлово-комунальних послуг договір укладається строком на 3 роки і вважається продовженим на той самий строк, якщо за місяць до закінчення дії його терміну однієї зі сторін не буде письмово заявлено про розірвання договору. Тобто, Публічний договір є чинним на момент звернення до суду з даною позовною заявою, а співвласники багатоквартирного будинку, за адресою: [ADDRESS] , перебувають у договірних відносинах з КП «Житлокомсервіс» і повинні здійснювати оплату наданих послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, відповідно до затвердженого органами місцевого самоврядування тарифу. Згідно з вимогами ст. 633 ЦК України, публічний є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Виходячи з вимог зазначеної статті ЦК України перелік послуг по яким може бути укладено публічний договір не є вичерпним. Крім того, публічний договір передбачає обов`язковість однакових умов для всіх споживачів крім пільговиків, що не може бути розцінено як порушення закону. Навпаки, гарантує та закріплює Конституційне право громадян (споживачів), передбачене ст. 21 Конституції України. 01.09.2019 в дію введено Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Нарахування за надані Позивачем послуги здійснюються відповідно до встановлених тарифів органом місцевого самоврядування тарифу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що послуги позивачем в зазначеному будинку надаються постійно та за тарифами, які встановлені уповноваженими органами, в той же час відповідачі від надання зазначених послуг не відмовлялася, будь-яких актів/претензій щодо неналежної якості послуг або відсутності послуг не надсилали. Таким чином, житловий об`єкт забезпечується діями позивача відповідними послугами, а відповідачі, які зареєстровані в зазначеному житловому приміщенні, користуються житлово-комунальними послугами, наданими позивачем, є їх споживачами. Виходячи з викладеного, відповідач повинен виконувати обов`язок по оплаті наданих послуг, а тому суд погоджується з доводами позивача. Таким чином, суд враховує, що факт порушення відповідачами зобов`язань щодо своєчасної оплати за надані житлово-комунальні послуги встановлений, а наявність непогашеної заборгованості перед виконавцем послуг КП «Житлокомсервіс» підтверджена матеріалами справи. Позивачем заявлені вимоги про стягнення заборгованості з відповідача за період з 01.01.2007 по 01.12.2025 по квартирі [ADDRESS] у сумі 48 213,83 гр.; за період з 01.01.2007 по 01.12.2025 по квартирі [ADDRESS] у сумі 45 445,60 гр.; Представником відповідача надано заяву про застосування строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Частинами четвертою, п`ятою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц зроблено висновок, що сплив позовної давності, про застосування якої було заявлено стороною у справі, є самостійною підставою для відмови в позові. Для правильного застосування частини першої статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 385/321/20 наголошував на тому, що перебіг позовної давності починається з моменту, коли у особи виникло право на подання позову у матеріально-правовому аспекті. Мається на увазі таке подання позову, з яким пов`язується судовий захист права або здійснення примусу до дотримання норм права. Перебіг позовної давності пов`язується з моментом, коли право позивача порушено і таке порушення не усувається. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Крім того, відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX) було встановлено, що у період дії в Україні воєнного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії», а згідно із редакцією закону, що діяла з 30.01.2024 на підставі Закону від 08.11.2023 № 3450-IX: У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений ЦКУ, було зупинено на строк дії такого стану. Тож, перебіг строків позовної давності було призупинено з 2 квітня 2020 року на період карантину та з 17 березня 2022 року на час воєнного стану. Законом України № 4434-ІХ, який набрав чинності 4 вересня 2025 року, виключено з Цивільного кодексу пункт, що зупиняв ці строки. З урахуванням вищенаведених положень чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги за період до липня 2017 р. задоволенню не підлягають, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності. Як встановлено судом, КП «Житлокомсервіс» з липня 2017 року по теперішній час надавались послуги з утримання багатоквартирного будинку, споруд та прибудинкових територій за адресою [ADDRESS] , які відповідач отримував. З довідки про нарахування та оплату житлово - комунальних послуг по [ADDRESS] вбачається, що у спірний період підприємством нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачем оплата послуг не здійснювалася, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.07.2017 по 01.12.2025 (в межах позовної давності) в розмірі 17 969,94 гр. (48 213,83- 30 243,89 = 17 969,94(де 48 213,83 сума заборгованості станом на 01.12.2025, 30 243,89 сума заборгованості станом на 01.07.2017, різниця між ними складає суму заборгованості за вказаний період), яка підлягає стягненню з відповідача. З довідки про нарахування та оплату житлово - комунальних послуг по [ADDRESS] вбачається, що у спірний період підприємством нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачем оплата послуг не здійснювалася, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за період з 01.07.2017 по 01.12.2025 (в межах позовної давності) в розмірі 16 979,70 гр. (45 445,60 28 465,90 = 16979,70 (де 45445,60 сума заборгованості станом на 01.12.2025, 28465,90 сума заборгованості станом на 01.07.2017, різниця між ними складає суму заборгованості за вказаний період), яка підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, представником відповідача до відзиву надано квитанції про оплату квартплати за адресою: [ADDRESS] у наступних сумах: -За січень квітень 2023 року в сумі 1642,44 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712770189.1); -За травень серпень 2023 року в сумі 1642,44 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712772315.1); -За вересень грудень 2023 року в сумі 1642,44 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712774728.1); -За січень квітень 2024 року в сумі 1642, 44 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712776881.1); -За травень серпень 2024 року в сумі 1753, 49 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712778886.1); -За вересень грудень 2024 року в сумі 2086, 64 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712781854.1); -За січень квітень 2025 року в сумі 2086, 64 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712783726.1); -За травень серпень 2025 року в сумі 2086, 64 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712786116.1); -За вересень грудень 2025 року в сумі 2086, 64 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712787860.1); -За січень 2026 року в сумі 521, 66 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712792086.1). Таким чином, відповідачем за період з січня 2023 року по січень 2026 року здійснено платежі на загальну суму у розмірі 17191,47 гривень. Також представником відповідача до відзиву надано квитанції про оплату квартплати за адресою: [ADDRESS] у наступних сумах: -За січень квітень 2023 року в сумі 1600,20 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712713663.1); -За травень серпень 2023 року в сумі 1600,20 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712716378.1); -За вересень грудень 2023 року в сумі 1600,20 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712718379.1); -За січень квітень 2024 року в сумі 1600,20 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712720584.1); -За травень серпень 2024 року в сумі 1708,39 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712724629.1); -За вересень грудень 2024 року в сумі 2032,96 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712727099.1); -За січень квітень 2025 року в сумі 2032,96 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712729600.1); -За травень серпень 2025 року в сумі 2032,96 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712731760.1); -За вересень грудень 2025 року в сумі 2032,96 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712733692.1); -За січень 2026 року в сумі 508,24 гр. (квитанція від 13.01.2026 №0.0.4712735376.1). Таким чином, відповідачем за період з січня 2023 року по січень 2026 року здійснено платежі на загальну суму у розмірі 16 749,27 гривень. Разом з тим, суд не враховує в рахунок оплати заборгованості сплачені відповідачем кошти за січень 2026 року, оскільки строк заборгованості відповідача за позовною заявою охоплює період до 01.12.2025 року. Крім того, відповідачем здійснено оплату заборгованості за вересень грудень 2025 за адресою: [ADDRESS] у загальному розмірі 2086, 64 гривень, оскільки строк заборгованості відповідача за позовною заявою охоплює період до 01.12.2025 року, суд вважає за доцільне здійснити наступний перерахунок: (2086, 64 /4 *3=1564,98 гр.). Також, відповідачем здійснено оплату заборгованості за вересень грудень 2025 за адресою: [ADDRESS] у загальному розмірі 2032, 96 гривень, оскільки строк заборгованості відповідача за позовною заявою охоплює період до 01.12.2025 року, суд вважає за доцільне здійснити наступний перерахунок: (2032, 96 /4 *3=1524,72 гр.). Враховуючи до уваги вищевикладене, загальна сума сплачених відповідачем коштів, в рахунок заборгованості за період з січня 2023 по грудень 2025 за адресою: [ADDRESS] складає 16 148, 15 гривень; за період з січня 2023 по грудень 2025 за адресою: [ADDRESS] складає 15 732, 79 гривень. Беручи до уваги викладене, з урахуванням наданих відповідачем квитанцій про сплату заборгованості, суд дійшов висновку про те, що з відповідача за період з 01.07.2017 по 01.12.2025 підлягає стягненню сума заборгованості, яка утворилась за адресою: [ADDRESS] у сумі 1821, 79 гривень (17 969, 94 16 148, 15 = 1821, 79 гривень); за період з 01.07.2017 по 01.12.2025 підлягає стягненню сума заборгованості, яка утворилась за адресою: [ADDRESS] у сумі 1246, 91 гривень (16 979, 70 15 732, 79 = 1246, 91 гривень) Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог. При звернені до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3028 гр. Позов задоволено частково, а саме на 3,28%(3068,70/93 659,43*100%), судовий збір підлягає стягненню у розмірі 99,32 гр (3028 гр*3,28%).

Outcome: partial