Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит-Капітал» звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] із вимогами стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором №2712869 від 17.12.2020 року у загальному розмірі 67 125,00 грн., а також судові витрати у виді судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог у позові вказано, що 17 грудня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №2712869, відповідно до умов якого Товариство надало відповідачу кредит у розмірі 15 000,00 грн., а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Товариство свої зобов`язання за договором належним чином не виконало. Відповідачка не виконав зобов`язань за договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 67 125,00, з яких: 15000,00 грн заборгованість за тілом кредита; 50625,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; 5 625, 00 заборгованість за процентами за користування кредитом. Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 23 березня 2021 року укладено договір відступлення прав вимоги №65-МЛ, за яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до [PERSON] . З огляду на наведене, позивач вважає, що його порушені права мають бути захищені у судовому порядку, шляхом стягнення з відповідачки в його користь заборгованості за згаданим кредитним договором. У судове засідання представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» не з`явився, подав заяву, у якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, не заперечив щодо ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідачки адвокат Горський О.І. подав заяву, у якій вказав, що відповідно до умов кредитного договору № 2712869 від 17.12.2020 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою [PERSON] , остання отримала кредитні кошти у розмірі 15 000,00 грн. Відповідно до п. 1.5.1. договору, при наданні кредиту нараховується комісія у розмірі 10 % від суми кредиту, що складає 1 500,00 грн. Проценти за користування кредитом встановлено в розмірі 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Строк кредиту визначено - 30 календарними днями - з 17.12.2020 року по 16.01.2021 року, за який відповідачка зобов`язана була сплатити проценти у розмірі 5 625,00 грн. Станом на дату повернення кредиту, тобто 16.01.2021 року загальна сума зобов`язань відповідачки складала 22 125,00 грн., з яких тіло кредиту - 15 000,00 грн., комісія за надання кредиту - 1 500,00 грн., проценти за користування кредитом - 5 625,00 грн. На цю суму заборгованості, а саме 22 125,00 грн., відповідачка визнає позов. Зазначає, що сума- 45000 гривень, що згідно змісту позову є відсотками за користування кредитом, не підлягає до стягнення, оскільки за умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом з 17.12.2020 року на час дії кредитного договору, тобто до 16.01.2021 року. Тому з часу закінчення строку договору у позикодавця не було права нараховувати проценти за користування кредитом. У відповідності до п.54 Постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, яка є остаточною і оскарженню не підлягає, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України. Вказує також, що умови договору не відповідають вимогам цивільного законодавства, наведеною судовою практикою та висновкам касаційної інстанції Постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, а тому є нікчемними. Вважає, що позивачем незаконно нараховувались відсотки за кредитним договором після закінчення його строку, тому стягнення із відповідачки [PERSON] відсотків на суму 45 000,00 гривень є незаконним та безпідставним. Зазначає, що заявлений позов в частині стягнення із відповідачки [PERSON] відсотків за користування кредитом на суму 45 000,00 гривень не підлягає до задоволення і в цій частині у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснював. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи із таких підстав. Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Згідно положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання в порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що встановлено ст. 610 ЦК України. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зі змісту ч.1 ст. 625 ЦК України вбачається, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом встановлено таке: 17 грудня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір №2712869 (далі договір, кредитний договір). Між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал» 23 березня 2021 року укладено договір відступлення прав вимоги №65-МЛ, за яким право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №2712869 від 17 грудня 2020 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал». Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору, при наданні кредиту нараховується комісія у розмірі 10 % від суми кредиту, що складає 1 500,00 грн. Проценти за користування кредитом встановлено в розмірі 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування. Строк кредиту визначено - 30 календарних днів - з 17.12.2020 року по 16.01.2021 року. Відповідно за період з 17.12.2020 року по 16.01.2021 року відповідачка зобов`язана сплатити 5 625,00 грн. Суд зазначає, що у п.54 Постанови Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України. Відтак, суд вважає безпідставним нарахування відсотків у розмірі 45 000,00 грн. за кредитним договорм після закінчення його строку, тобто після 16.01.2021 року і така сума не підлягає стягненню. У зв`язку із невиконанням відповідачкою зобов`язань за договором кредиту, остання станом на 16 січня 2021 року остання має заборгованість у розмірі 22 125,00, з яких: 15000,00 грн заборгованість за тілом кредита; 1500,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту; 5 625, 00 заборгованість за процентами за користування кредитом. Беручи до уваги, що у відповідачки утворилась заборгованість за кредитним договором у зв`язку із його неналежним виконанням, зібрані у справі докази та їх належна оцінка, вказують на наявність підстав для часткового задоволення позову про стягнення заборгованості з відповідачки на користь позивача. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як вбачається з наданої платіжної інструкції №14362 від 04.07.2025 року позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2422,40 грн., що підлягає відшкодуванню, шляхом його стягнення із відповідачки на користь позивача. Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 60 ЦПК України). За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону). Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Верховного суду від 09 березня 2021 року (справа № 200/10535/19-а) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Судом встановлено, що між позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Апологет» укладено договір про надання правової допомоги №0206 від 02 червня 2025 року. Згідно акту наданих послуг №110 від 18.06.2025 року та детального опису наданих послуг Адвокатське об`єднання «Апологет» надало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» такі послуги: усна консультація клієнта, ознайомлення із матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції, складення позовної заяви, подання заяви до суду. Всього на суму 7000,00 грн. Суд констатує, що стороною позивача до матеріалів справи не долучено документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку (платіжні доручення, квитанції та ін.), а тому суд вважає, що підстави для стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн відсутні. На підставі наведеного,

Outcome: partial