Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, у якій просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 250 000 грн. Суд своєю ухвалою від 09.12.2024 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального провадження та призначив підготовче засідання. Сторонам направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі та відповідачу копія позовної заяви з доданими до позову документами з використанням послуг поштового зв`язку, які надаються АТ "Укрпошта". Інформація щодо справи розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - e-mail inbox@sv.zk.court.gov.ua. 31.12.2024 року до суду надійшов відзив від представника відповідача-адвоката Рощин Володимира Сергійовича, який діє в інтересах [PERSON] (вх.№10095). Заявлених вимог відповідач не визнав. Також представник відповідача Рощин В.С. просить залучити до участі у справі у якості відповідача Моторне (страхове) бюро України (МТСБУ). 06.01.2025 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача-адвоката Заставного Романа Андрійовича, який діє в інтересах [PERSON] (вх.№66). Судовий розгляд справи призначений відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 08 січня 2025 року. Клопотання представника відповідача-адвоката Рощин В.С., який діє в інтересах [PERSON] про залучення до участі у справі у якості відповідача Моторне (страхове) бюро України (МТСБУ) залишено без задоволення. Відповідно до ухвали Свалявського районного суду Закарпатської області від 22.01.2025 року суд за клопотанням представника відповідача-адвоката Рощин В.С., який діє в інтересах [PERSON] забезпечив проведення судового засідання у цивільній справі № 306/2237/24 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи "EasyCon" з використанням власних технічних засобів - логін у програмі "EasyCon": ( [INFO] - адвоката Рощина Володимира Сергійовича). 12.12.2025 року до суду надійшло клопотання позивача ( вх. №6) про відмову від частини заявлених позовних вимог, відповідно до якого позивач відмовився від заявлених вимог на суму 20100 грн. та просить стягнути з відповідача 229 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Просить задовольнити позов з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача заявлених вимог не визнав та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві на позов. Заслухавши поясненя сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково. Відповідно до ст. 13 ЦПК України - суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; ч. 1 ст. 76 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; ч.2 ст. 83 ЦПК України - позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, УСТАНОВЛЕНІ СУДОМ та ОБГРУНТУВАННЯ ВИСНОВКІВ СУДУ: Відповідно до ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, ст. 55 Конституції України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 20 ЦК України - право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; ч.2 п.9 ст.16 ЦК України - способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Судом встанолено, що 10 жовтня 2023 року близько 18:30 години водій [PERSON] керуючи автомобілем марки «KIA SORENTO», іноземний реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Б.Хмельницького в смт. Комишуваха, Запорізького району, Запорізької області, зі сторони м. Запоріжжя у напрямку м. Оріхів, поблизу будинку №29, біля нерегульованого пішохідного переходу, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину зліва направо відносно руху автомобіля. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження з якими був доставлений до ВКМЦ «Юрківка», де того ж дня о 19:50 годині помер (копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №154 від 20.10.2023 року, місце державної реєстрації виконавчий комітет Полянської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області). 10.10.2023 року за фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023082210000655. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис 15 від 13.08.1988 року [PERSON] є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] . Постановою від 30.11.2023 року старшого слідчого СВ відділення поліції №2 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції Коваленко Юрія Григоровича, кримінальне провадження за №12023082210000655 від 10.10.2023 року, закрито у зв?язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦПК України - моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини; до ч. 2ст.1167 ЦК України - моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Отже, заподіяна моральна шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини особи і, позивач має право на відшкодування такої шкоди, як дружина особи, що померла внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Щодо порядку та розміру такого відшкодування суд зазначає таке. Під шкодою в цивільному праві розуміють несприятливі зміни охоронюваного законом блага, яке може бути майновим і немайновим. Легальної дефініції моральної шкоди немає. Це пов`язано з неможливістю чіткого визначення такого оціночного поняття, що справедливо визнається багатьма вченими, тому в ст. 23 ЦК України законодавець визначив лише способи прояву такої шкоди. При цьому будь-яке легальне визначення було б неповним, оскільки неможливо виділити в понятті універсальні, визначальні, родові риси, які були б характерними для нього в цілому. Судова практика дала таке визначення моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб . Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Страждання - це відчуття фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Це не вичерпний перелік, а найбільш можливі варіанти прояву моральної шкоди Загальними умовами цивільно-правової відповідальності є наявність моральної шкоди, а саме: Наявність негативних змін у психічному стані особи, яких вона зазнала внаслідок завданих їй фізичних і душевних страждань. Складність у тому, що це прояви не ззовні, а психіка суб`єкта. Презумпція наявності моральної шкоди законодавством не передбачена. Наявність моральної шкоди не визнана прямим наслідком кожної протиправної поведінки. А така презумпція має визначатися лише законом. Тому діє ст. 81 ЦПК України про загальний розподіл тягаря доказування. Отже, право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію. Верховний суд у Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 зазначив таке: "Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості." Позивач в позовній заяві зазначила про наявність душевних страждань внаслідок втрати чоловіка, які суд вважає обгрунтованими. Натомість докладання додаткових зусиль для відновлення звичного способу життя, відновлення нормальних життєвих зв`язків позивачем не обгрунтовано та, відповідними доказами не доведено. Відповідно до п . г ст. 41.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції, яка діяла на момент ДТП) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону, є учасники бойових дій. Відповідно до повідомлення заступника генерального директора - директора з питань здійснення обов"язкового страхування в Україні МТСБУ прийняло рішення про виплату [PERSON] відшкодування шкоди в розмірі 80400 грн. Своєю заявою [PERSON] підтвердила факт отримання від МТСБУ відшкодування шкоди в розмірі 20100 грн., тобто в розмірі четвертої частини з огляду на наявність чотирьох осіб, що мають право на відшкодування (вона та троє дітей). За таких обставин, у судовому засіданні доведено факт відшкодування моральної шкоди внаслідок смерті [PERSON] позивачці від МТСБУ. Після проведення вказаного відшкодування позивач зменшила заявлені вимоги на розмір такої виплати. Вирішуючі питання про відшкодування моральної шкоди позивачу суд ваважає за небхідне також зазначити таке. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України - якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Суд вважає, що страхова виплата в ромірі 20100 грн. не являється достатньою для відшкодування моральних страждань позивачки, а тому доходить висновку про наявність підстав цивільної відповідальності відповідача. Розмір моральної шкоди, яку необхідно стягнути з відповідача суд визначає (з урахуванням моральних страждань позивачки, розмір вже отриманої компенсації моральної шкоди, відсутність вини відповідача та грубу необережність потерпілого, вимог щодо розумності та справедливості) в сумі 20 000 грн. В частині розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до п.2 ч.5 ст. 265 ЦПК України - у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат; п.6 ст. 264 ЦПК України - під час ухвалення судового рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат; ч. 1 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поскільки вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, а позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позовної заяви до суду (відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" - як позивач у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи), суд доходить висновку, що судовий збір необхідно стягнути з відповідача в користь держави (у відповідності до ч.6 ст.141 ЦПК України) за ставками, встановленими ст. 4 Закону України "Про судовий збір" №3674-VI від 08.07.2011 року у розмірі 3328 грн. (на день постановлення рішення). Статтею 129 - 1 Конституції України визначено: Суд ухвалює рішення іменем України. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року). У контексті вказаної практики суд уважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім. Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Outcome: partial