Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

29 грудня 2025 року представник позивача через електронний кабінет звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати укладений між сторонами шлюб, стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частки від доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви. Позов мотивує тим, що 9 вересня 2016 року між сторонами був укладений шлюб, від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що спільне життя у позивача із відповідачем не склалося, протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до майже фактичного припинення сімейних відносин. Кожен із сторін має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач часто нехтує сімейними цінностями, такими як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери, між ними постійно виникають сварки. Під час спільного проживання позивач неодноразово робила спроби для збереження сім`ї, але всі вони виявились безрезультатними, бо позивач з відповідачем не можуть досягти компромісу, відповідач не змінює своєї поведінки, тому подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. На даний час спілкування між сторонами майже остаточно припинене. Позивач вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Подальше перебування в шлюбі з відповідачем буде суперечити інтересам позивача. Спільна дочка сторін постійно потребує нормального харчування, одягу, витрат на розвиток, морально-етичне виховання, лікування та оздоровлення. Для задоволення всіх цих потреб необхідні значні кошти і сама позивач не здатна в повній мірі їх забезпечити. Відповідач інших дітей, окрім спільної з позивачем, а також взагалі інших утриманців не має, інших стягнень з відповідача не здійснюється, відповідач має задовільний стан здоров`я, є працездатним, а тому він має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) на утримання неповнолітньої доньки, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину. Ухвалою суду від 31 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Від сторін до суду не надходили заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався, судом вжито заходів для його повідомлення про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання з дотриманням вимог статей 128, 130 ЦПК України. Суду повернуто поштове повідомлення № 067072462324 з довідкою УДППЗ «Укрпошта», - «адресат відсутній за вказаною адресою», що в розумінні частини 8 статті 128 ЦПК України є належним повідомленням відповідача про розгляд справи. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі фактичні обставини. Із матеріалів справи вбачається, що з 9 вересня 2016 року [PERSON] , 1989 року народження, та [PERSON] , 1993 року народження, перебувають у шлюбі, який зареєстровано Зарічним районним у місті Суми відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №507 (а.с. 1 зворот). Від подружнього життя сторони по справі мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Відомості про працевлаштування та доходи відповідача суду не надавались. При вирішенні справи суд застосовує такі норми права. Відповідно до частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань (стаття 51 СК України). Відповідно до частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. У відповідності до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За встановлених обставин щодо відсутності між сторонами взаєморозуміння, поваги, спільного вирішення сімейних проблем, сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, відмовляються від поновлення та продовження подальших, у розумінні статті 3, частин 5, 6 статті 7, статті 51 СК України шлюбних відносин, суд приходить до висновку, що подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що в силу частини 2 статті 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя. Тому позов у цій частині підлягає задоволенню, а шлюб розірванню. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів суд зазначає таке. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років на даний час становить 3512 грн., 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років від цієї суми становить 1756 грн. Згідно з частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Встановивши вищезазначені обставини та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що неповнолітня дитина потребує матеріальної допомоги на її утримання, а в силу положень статті 180 СК України, яка покладає обов`язок утримувати дітей на обох батьків, відповідач, як батько дитини, зобов`язаний її утримувати шляхом сплати щомісячно аліментів на користь матері. Враховуючи всі фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, беручи до уваги відсутність доказів наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина, суд вважає необхідним позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини щомісячно у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачену ним суму судового збору за задоволену позовну вимогу про розірвання шлюбу та стягнути в дохід держави 1064 грн 96 коп судового збору за задоволену позовну вимогу про стягнення аліментів, від сплати за яку позивач була звільнена.

Outcome: approved