Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» пред`явив до суду позов шляхом подання позовної заяви до відповідача, яким просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 577645519 від 25 вересня 2020 року у сумі 22926,00 гривень. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 вересня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 577645519 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач перед укладенням кредитного договору за допомогою мережі інтернет перейшов на офіційний сайт кредитора www.moneyveo.ua, зареєструвався на даному сайті, створивши особистий кабінет позичальника, заповнив та подав заявку на отримання грошових коштів у кредит, в якій вказав свої персональні дані. Окрім того, [PERSON] пройшов належну перевірку (верифікацію), ознайомився та підтвердив згоду з офертою, індивідуальною частиною кредитного договору, правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору, отримав на номер телефону, вказаний у заявці, персональний одноразовий ідентифікатор, який потім використав для підписання кредитного договору, надав згоду (акцепт) на пропозицію (оферту) первісного кредитора щодо укладання кредитного договору (підписав кредитний договір одноразовим ідентифікатором). Вказує, що саме відповідач ініціювала укладення кредитного договору, оформивши заявку на сайті первісного кредитора, підписавши кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений. Первісний кредитор перед тим, як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірив особисті дані відповідача, а й здійснив перевірку дійсності та автентифікацію платіжної картки відповідача згідно зі стандартами відповідних платіжних систем. Отже, у кредитному договорі сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов його умов, у тому числі щодо розміру кредиту, грошової одиниці, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, сплати відсотків, розміру і типу процентної ставки. Згідно з умовами кредитного договору, первісний кредитор виконав свій обов`язок та перерахував 25 вересня 2020 року відповідачу грошові кошти у розмірі 8000,00 гривень на банківську карту № [NUMBER] , яку відповідач вказав у заявці при укладенні кредитного договору. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, у подальшому до даного договору факторингу укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу. Первісний кредитор та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 114 від 28 грудня 2020 року, за яким від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 114 від 28 грудня 2020 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року «ТОВ Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01. Предметом договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному додатку цього договору. ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на виконання договору факторингу підписали реєстр прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу, за яким від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. 08 липня 2025 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до реєстру боржників № б/н від 08 липня 2025 року за договором факторингу № 08/07/25-Е від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 22926,00 гривень. У період перебування права вимоги у ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зі сторони відповідача не здійснювалося погашення заборгованості за кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язується вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному кредитним договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та не повертав наданий йому кредит у строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Аргументи учасників справи Відповідач відзиву на позов не надав, з будь-якими клопотаннями та заявами до суду не звертався. Рух справи Ухвалою Слобідського районного суду міста Харкова від 17 вересня 2025 року вказану цивільну справу передано на розгляд Харківського районного суду Харківської області за підсудністю. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 жовтня 2025 року, зазначена справа передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 жовтня 2025 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року, клопотання представника позивача Тараненка А.І. про витребування доказів задоволено та витребувано у банка-емітента АТ «А-Банк» (ЄДРПОУ: 14360080, електронна адреса: help@a-bank.com.ua) інформацію: чи емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжна картка [NUMBER]; про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска Картки [NUMBER] період з період з 25.09.2020по 30.09.2020 у сумі 8 000,00 грн; чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска Картки [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); у разі підтвердження зарахування коштів [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на картковий рахунок - маска карти [NUMBER] , за період з 25.09.2020 по 30.09.2020 у сумі 8 000,00 грн, витребувати інформацію у вигляді: первинних документів бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію. У випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска карти Позичальника); повного номера рахунка маска Картки [NUMBER], що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ); випадку, якщо номер телефону [NUMBER] не знаходиться в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за платіжною карткою маска Картки [NUMBER], витребувати номери телефонів що знаходяться/знаходились в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) (Клієнта банку) за платіжною карткою маска Картки [NUMBER]; у випадку, якщо картковий рахунок - маска карти [NUMBER] не належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), витребувати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска Карти [NUMBER] . 22 грудня 2025 року на виконання ухвали Харківського районного суду Харківської області від 04 грудня 2025 року від АТ «Універсал Банк» на офіційну електронну пошту Харківського районного суду Харківської області надійшла витребувана інформація. Участь у справі сторін та інших учасників справи Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки в судове засідання відповідача - ухвалити рішення в заочному порядку. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином в порядку статті 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд за згодою представника позивача вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Договір № 577645519 укладений 25 вересня 2020 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] , підписаний останнім електронним підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV33H9X. Відповідно до пункту 1.1. договору № 577645519 кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 8000,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. Згідно умов якого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» надало [PERSON] у тимчасове платне користування грошові кошти у сумі 8000,00 гривень строком на 30 днів зі сплатою 1,66 відсотків від суми кредиту за кожний день користування ним. Відповідно до підпункту 4.1 пункту 4 кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua. Згідно з підпунктом 4.7. пункту 4 кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між Позичальником та Товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором, згідно правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до підпункту 4.16. пункту 4 кредитного договору, позичальник підтверджує, що отримав від товариства до укладення цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України (у тому числі, інформацію, надання якої передбачено статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; отримав кредит на споживчі цілі, інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідно до додаткової угоди до договору № 577645519 від 25 вересня 2020 року, сторони дійшли згоди, у зв`язку з неможливістю виконання позичальником умов договору та на підставі звернення позичальника, продовжити строк, на який був наданий кредит за договором № 577645519 від 25 вересня 2020 року на 30 днів. Починаючи з 25 жовтня 2020 року позичальник сплачує за користування кредитом 1,70 % в день від суми кредиту за дисконтною процентною ставкою згідно з цією додатковою угодою. На виконання умов вказаного кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 25 вересня 2020 року перерахувало на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] грошові кошти в розмірі 8000,00 гривень, що підтверджується випискою про рух коштів по картці на ім`я [PERSON] . При цьому, картковий рахунок № [NUMBER] було зазначено [PERSON] у заявці на отримання грошових коштів у кредит від 25 вересня 2020 року. Згідно із розрахунком заборгованості виданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», [PERSON] має заборгованість за кредитним договором, яка складається з 8000,00 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 12784,00 гривень - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Сума заборгованості також підтверджується випискою з особового рахунку на період з 08 липня 2025 року по 31 липня 2025 року, складеною ТОВ «ФК «ЕЙС», зі змісту якої слідує, що за кредитним договором № 577645519 від 25 вересня 2020 року, станом на 31 липня 2025 року заборгованість [PERSON] перед ТОВ «ФК «ЕЙС» становить 22926,00 гривень, яка складається з суми заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) 8000,00 гривень, сума заборгованості по відсотками 14926,00 гривень. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118/-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшли права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28 листопада 2019 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до моменту належного та повного виконання стороами взятих на себе зобов`язань за договором. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31 грудня 2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31 грудня 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року. 31 грудня 2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року. 31 грудня 2022 року ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2024 року. 01 вересня 2020 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали реєстр прав вимоги № 96 за договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 114 від 28 грудня 2020 року під порядковим номером 1333 зазначено, що [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) є боржником за кредитним договором № 577645519 від 25 вересня 2020 року, сума заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) 8000,00 гривень, сума заборгованості по відсотками 8670,00 гривень, загальна сума заборгованості (сума відступлення грошової вимоги) складає 16670,00 гривень. Пунктом 4.1. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року у новій редакції, згідно додаткової угоди № 26 від 31 грудня 2020 року передбачено, що «Наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу прав вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром прав вимоги». Отже, судом встановлено, що ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги за договором № 577645519 від 25 вересня 2020 року до [PERSON] в сумі 16670,00 гривень, яка складається з суми заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) 8000,00 гривень, сума заборгованості по відсотками 8670,00 гривень. 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» було укладено договір факторингу №05/0820-01. В подальшому ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова Компанія «Онлайн Фінанс» уклали ряд додаткових угод: № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року - якими продовжено строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови залишились без змін. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Право вимоги від клієнта до фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому в відповідному додатку договору (пункт 4.1.). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансової Компанії «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 22926,00 гривень. 08 липня 2025 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е. Предметом цього договору визначено пунктом 1.1., що за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі , право на одержання яких належить клієнту. 08 липня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» підписали реєстр боржників до договору факторингу № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року. У витягу реєстру боржників до договору факторингу № 08/07/25-Е від 08 липня 2025 року під порядковим номером 489 зазначено, що [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) є боржником за кредитним договором № 577645519 від 25 вересня 2020 року, сума заборгованості за простроченим тілом 8000,00 гривень, сума заборгованості по відсотками 14926,00 гривень, загальна сума заборгованості (сума відступлення грошової вимоги) складає 22926,00 гривень Отже, судом встановлено, що ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» набуло право вимоги за договором № 577645519 від 25 вересня 2020 року до [PERSON] в сумі 22926,00 гривень, яка складається з суми заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) 8000,00 гривень, сума заборгованості по відсотками 14926,00 гривень. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду В силу вимог частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Пунктами 5-7 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем. За змістом статті 12 цього Закону якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України уразі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частини 1 статті 1048 та частина 1 статті 1054 ЦК України передбачають, що кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Згідно зі статтею 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З договору № 577645519, укладеного між відповідачем та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», вбачається, що у відповідності до вимог частини 1 статті 638 ЦК України між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатору, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» надало виписку з особового рахунку за кредитним договором № 577645519 від 25 вересня 2020 року, зі змісту якої слідує, що заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» за тілом кредиту складає 8000,00 гривень, станом на 31 липня 2025 року заборгованість не погашена. Даних, що відповідач у добровільному порядку нараховану заборгованість за кредитним договором погасив, матеріали справи не містять, а відповідачем відповідних доказів не надано. Відповідач в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, на даний час заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8000,00 гривень - не погашена. З урахуванням викладеного, суд висновує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача за кредитним договором заборгованості за тілом кредиту, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у загальному розмірі 8000,00 гривень. Щодо стягнення суми заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом суд зазначає таке. Відповідно до пунктів 1.2, 1.4 укладеного між сторонами договору кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником. У випадку користування кредитом понад строк, встановлений пунктом 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1,70 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення). Згідно з пунктом 1.6 договору позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно з пунктом 1.3 цього договору не пізніше строку, вказаного в пункті 1.2 цього договору. Пунктом 4.2 договору передбачено, що строк дії цього договору, вказаний в пункті 1.2 договору, продовжується на весь період, протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують обов`язки за цим договором, та визначається як період від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та/або базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань, передбачених договором. Сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку надання кредиту, визначеного в пункті 1.2 цього договору, є процентами в розумінні частини 2 статті 625 ЦК України (пункт 4.3 договору). Разом з тим, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Як слідує з розрахунків заборгованості, що містяться у матеріалах справи, позичальнику [PERSON] нараховувались проценти за користування кредитом за період з 25 вересня 2020 року по 25 жовтня 2020 року у розмірі по 132,80 гривень на день, що відповідає передбаченій договором ставці 1,66% від суми тіла кредиту, за період з 26 жовтня 2020 року по 12 лютого 2021 року у розмірі по 136,00 гривень на день. Умовами договору (пункт 2.2.1.3.) передбачено право позичальника звернутися до товариства з наміром продовження строку надання кредиту та/або реструктуризації зобов`язань за договором. Однак, додаткова угода від 25 жовтня 2020 року, яка передбачала продовження строку кредитування на 30 днів з 25 жовтня 2020 року, підписів сторін не містить. З огляду на неузгодженість між собою окремих пунктів договору щодо строку його дії, за відсутності доказів, що сторони договору погодили продовження строку кредитування, строк виконання зобов`язання згідно пункту 1.2 договору у повному обсязі настав 25 жовтня 2020 року (30 днів від дати отримання кредиту). При цьому, на погашення заборгованості [PERSON] здійснено 25 жовтня 2020 року на суму 3984,00 гривень, що відповідає нарахованому розміру процентів за вказаний період (з 25 вересня 2020 року по 25 жовтня 2020 року). Станом на вказану дату заборгованість за тілом кредиту становила 8000,00 гривень, заборгованість зі сплати нарахованих процентів на момент закінчення строку кредитування відсутня, оскільки зі змісту розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» слідує, що заборгованість за 30 днів користування кредитними коштами у розмірі 3984,00 погашена відповідачем [PERSON] одним платежем 25 жовтня 2020 року. Надалі відсотки за користування кредитом продовжували нараховуватись кредиторами поза межами строку кредитування. Нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України, а тому відповідні вимоги задоволенню не підлягають. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, вимог щодо стягнення процентів за частиною 2 статті 625 ЦК України позивач у справі не заявив. Щодо витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги Відповідно до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року, укладеному між клієнтом ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», предметом договору є надання правничої допомоги клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором (пункт 1.1). Відповідно до додаткової угоди № 25770512495 до договору про надання правничої допомоги № 09/07/25-01 від 09 липня 2025 року, клієнт доручає, а адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу про захист прав та інтересів клієнта з питань, що відносяться до юрисдикції судів всіх інстанцій судів загальної юрисдикції, господарських судів та адміністративних судів по справах про стягнення заборгованості за кредитними договорами, зокрема щодо кредитного договору № 577645519 від 25 вересня 2020 року укладеного з позичальником [PERSON] . Як установлено в частині 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму. Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар. Частинами 1, 2 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Крім того, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд зазначає, що наведений позивачем розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим, об`єктивним та співмірним з ціною позову, а також таким, що не заперечується стороною відповідача, а тому підстави для його зменшення у суду відсутні. Отже, враховуючи наведене та положення статті 141 ЦПК України, суд висновує про стягнення витрат на професійну правничу допомогу із відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» пред`явило вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача на суму 22926,00 гривень, тоді як суд виснував про часткове задоволення позивачем позовних вимог на суму 8000,00 гривень, що становить 34,89 % від ціни позову. За наведених обставин та відповідно до вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 2442,30 гривень (7000 х 34,89 % : 100). Щодо розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору Згідно з платіжною інструкцією в національній валюті № 25173 від 29 серпня 2025 року при пред`явленні позову до суду позивачем були понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 гривень. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» пред`явило вимогу майнового характеру (стягнення заборгованості за кредитним договором) на суму (ціну позову) 22926,00 гривень, тоді як суд виснував про часткове задоволення заявлених вимог на суму 8000,00 гривень, що становить 34,89 % від ціни позову. За наведених обставин та відповідно до вимог статей 133, 137, 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 845,17 гривень (2422,40 х 34,89 % : 100). На підставі викладеного і

Outcome: partial