Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

27 жовтня 2025 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 05 квітня 2003 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Селидівського міського управління юстиції, актовий запис № 30. Від даного шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] , який вже є повнолітнім, та сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та втрату почуттів любові і поваги один до одного. Таким чином, шлюб існує лише формально, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та таким, що істотно суперечить її інтересам. Ухвалою судді Крижопільського районного суду від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Крижопільського районного суду від 21 листопада 2025 року за клопотанням відповідача сторонам було надано строк на примирення один місяць та зупинено провадження у справі. 23 грудня 2025 року ухвалою Крижопільського районного суду провадження у справі поновлено. В судове засідання 30 січня 2026 року сторони не з`явилися. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] також подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає повністю. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 квітня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Селидівського міського управління юстиції, актовий запис № 30, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05 квітня 2003 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , який вже є повнолітнім, та сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 26 лютого 2019 року). Сімейне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, втрату почуттів один до одного. На час розгляду справи сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, а тому за таких обставин позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Враховуючи, що сторони наполягають на розірванні шлюбу, примирення подружжя не відбулося, суд вважає, що даний шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка вказала, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім того, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті позивачці належить повернути з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а іншу частину судового збору в розмірі 50 % слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved