Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач у листопаді 2024р. звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до свого колишнього чоловіка [PERSON] про поділ майна подружжя. Зазначала, що за час шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано наступне майно: -земельна ділянка площею 0,0085 га кадастровий номер 3222410300:01:029:5238, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 21 жовтня 2020р. що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинськ: Київська область, Києво-Святошинський район, місто Боярка, вулиця Василя Стуса, буд. 2/1в, що підтверджується відповідно до договору купівлі-продажу від 21 жовтня 2020р. що посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за номером 1436 вартістю 300 000 грн. - легковий автомобіль Renault Megan сірого кольору 2011р. випуску державний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1461, номер кузова [NUMBER] , вартістю 288130 грн. Всі об`єкти реєструвалися на ім`я колишнього чоловіка позивача [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29.11.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.09.2025 року закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 25.11.2025 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, через представника подала клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та її представника позов просила задовольнити Відповідно до позовних вимог позивач просила поділити майно між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] таким чином: визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку загальною площею 73,4 квадратних метра що розташований за адресою: [ADDRESS] визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0085 га, кадастровий номер 3222410300:01:029:5238, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У власності [PERSON] залишити 1/2 частину житлового будинку загальною площею 73,4 квадратних метра, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0085 га, кадастровий номер 3222410300:01:029:5238, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та легковий автомобіль Renault Megan сірого кольору 2011р. випуску державний номер [NUMBER] , об`єм двигуна 1461, номер кузова [NUMBER] . Просила стягнути на її користь з [PERSON] 144065 гривень грошової компенсації за належну їй 1/2 частину вартості автомобіля та припинити право спільної власності подружжя на автомобіль Renault Megan сірого кольору 2011р. випуску. Також просила стягнути з [PERSON] на її користь судові витрати. Відповідач та представник в судове засідання не з?явились. Через канцелярію суду надійшла заява від представника відповідача про те, що відповідач позов визнає в частині поділу земельної ділянки та будинку, однак в частині стягнення з відповідача компенсації вартості автомобіля відповідач позов не визнає. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК Українидатою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Дослідивши матеріали цивільної справи , суд встановив наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (постанова Верховного Суду від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц (провадження № 61-5956св22)). Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)). Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України покласти на відповідача.

Outcome: approved