Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовує позов тим, що відповідно до укладеного шляхом використання електронного підписання одноразовим ідентифікатором 30.06.2021 року кредитного договору №3338128 [PERSON] отримала від ТОВ «Мілоан» кредит у розмірі 10000 гривень. Відповідачка не виконала умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 49400 грн. з яких: заборгованість за тілом кредиту 10000 грн.; заборгованість за процентами 37500 грн.; заборгованість за комісією 1900 грн. Позивач уклав з ТОВ «Мілоан» договір відступлення прав вимоги №78-МЛ від 27.10.2021 року, на підставі якого набув право вимоги до відповідачки. Позивач прохає стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 49400 грн., сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн. 27.09.2025 року від відповідачки [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона заперечила проти заявлених позовних вимог. Зазначила, що кредитний договір не містить доказів його підписання одноразовим ідентифікатором. Відповідачка зазначає, що позивачем не доведено надання кредитних коштів. Вказує на те, що надане платіжне доручення не містить номеру банківського рахунку, а лише номер банківської платіжної картки, який є неповним. Крім того відповідачка не згодна з розміром нарахованих процентів. Відповідачка посилається на те, що згідно умов кредитного договору кредит надано строком на 30 днів з процентною ставкою 2,5%, та загальною сумою повернення кредиту 19400 грн. а доказів пролонгації кредитного договору не надано. Відповідачка просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 30.09.2025 року засобами системи «Електронний суд» позивачем подано відповідь на відзив. У відповіді на відзив зазначено, що договір укладено в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора, який не відображається на паперовій копії електронного документа, але який наявний при перегляді електронної форми. Щодо нарахування процентів після завершення встановленого строку кредитування позивач посилається на те, що внаслідок невиконання позичальником умов договору щодо здійснення платежів та фактичного продовження користування кредитом, відбулася його пролонгація згідно пунктів договору 2.3.1.1, 2.3.1.2. Представник позивача за довіреністю в судове засідання не з`явився, надавши письмове клопотання про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. Причини неявки суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності відповідачка не подала. Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного. Стаття 1054 ЦК України встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що [PERSON] (позичальник) уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (кредитодавець) договір про споживчий кредит №3338128 від 30.06.2021 року. /а.с.23-28/ Договір укладено шляхом використанням [PERSON] електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. /а.с.28 на звороті/ При цьому, договір містить низку персональних даних, що ідентифікують позичальника, зокрема, її ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, зареєстроване місце проживання, контакти. Суд враховує, що Закон України «Про електронну комерцію» передбачає можливість укладення електронних договорів. При цьому, згідно ст.12 вказаного Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.12 ч.1 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Враховуючи, що кредитний договір підписаний [PERSON] в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні договору сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, такий правочин слід вважати укладеним. Про допустимість такої форми укладення правочинів також зазначено у численних правових позиціях Верховного Суду, зокрема, у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19, у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 234/7163/20,у постанові від 12 червня 2023 року у справі №263/3470/20. Наведене спростовує твердження відповідачки про відсутність доказів укладення нею кредитного договору. Згідно умов укладеного договору (пункти 1.2, 1.3, 1.4 договору) [PERSON] як позичальник отримала від ТОВ «Мілоан» кредит в сумі 10000 гривень строком на 30 днів (з 30.06.2021 року до 30.07.2021 року). Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. (п.2.1) Факт отримання кредитних коштів в сумі 10000 грн. позичальником [PERSON] від ТОВ «Мілоан» підтверджується платіжним дорученням, а також наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів інформації від АТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно якої на імя [PERSON] емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ), на яку 30.06.2021 року зараховані кошти в сумі 10000 грн. /а.с.29/ Наведене повністю спростовує доводи відповідачки про відсутність доказів на підтвердження надання їй кредитних коштів. Договором передбачено сплату процентів за користування кредитом в сумі 10000 грн., які нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Крім того, пунктом 1.6 договору передбачено стандартну (базову) процентну ставку за користування кредитом 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. При цьому, п.2.3.1.2 договору регулює пролонгацію на стандартних (базових) умовах. Загальний строк пролонгації не може перевищувати 60 днів. Збільшення строку кредитування відбувається шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п.1.6 договору (як вже зазначалося така ставка становить 5%). Також умовами договору передбачена сплата комісії за надання кредиту в розмірі 1900 грн., яка нараховується за ставкою 19% від суми кредиту одноразово. (п.1.5.1 договору). Позичальник згідно умов договору взяв на себе зобов`язання повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4 договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. (п.2.4.1 договору) З наданої відомості про щоденні нарахування та погашення убачається, що відповідачка не здійснила жодної оплати, спрямованої на погашення отриманого кредиту, нарахованих процентів та комісії. В період з 01.07.2021 року до 30.07.2021 року (всього 30 днів) нарахування процентів проведено відповідно до умов п.1.5.2 договору в розмірі 250 грн. щодня (тобто, за ставкою 2,5% на день). В подальшому, в період з 31.07.2021 року до 28.09.2021 року (всього 60 днів) продовжено нарахування процентів відповідно до пунктів 1.6, 2.3.1.2 договору в розмірі 500 грн. щодня (тобто, за ставкою 5% на день). /а.с.29 на звороті-30/ Таким чином, строк кредитування загалом продовжено ще на 60 днів, тобто до 28.09.2021 року. У межах вказаного строку здійснено нарахування заборгованості за кредитом. За таких обставин, доводи відповідачки про те, що позивач під час нарахування процентів вийшов за межі строку кредитування і ним не надано доказів пролонгації кредитного договору, не заслуговують на увагу. Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та в певний строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після розстрочення. Відповідачка порушила умови кредитного договору, покладені на неї обов`язки щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків належним чином не виконувала. Починаючи з 30.06.2021 року до 28.09.2021 року утворилась заборгованість в сумі 49400 грн., що підтверджується відомістю ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення. /а.с.29 на звороті-30/ Вказана відомість містить інформацію про суму наданого кредиту нараховані проценти, комісію, та відсутність здійснення позичальником оплат. Відомість завірена підписом генерального директора ТОВ «МІЛОАН» та скріплена печаткою. Вказана відомість за своєю суттю виконує роль розрахунку заборгованості. Первинним документом на підтвердження надання кредиту, як вже зазначалося, є відповідне платіжне доручення та інформація АТ КБ «ПРИВАТБАНК». До складу заборгованості входять заборгованість за тілом кредиту 10000 грн., заборгованість за комісією 1900 грн., заборгованість за процентами 37500 гривень. При цьому, суд бере до уваги, що сплата вказаної одноразової комісії передбачена умовами укладеного кредитного договору (пункт 1.5.1) і відповідно до положень ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідачкою не наведено зауважень щодо правильності розрахунку заборгованості. Альтернативного розрахунку не надано. В подальшому, ТОВ «Мілоан» уклало договір про відступлення прав вимоги №78-МЛ від 27.10.2021 року з ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», згідно якого останнє отримало право грошової вимоги за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, в тому числі до [PERSON] за кредитним договором №3338128 з сумою заборгованості 49400 грн. Факт укладення вказаного договору підтверджується копією договору, акту приймання-передачі, платіжною інструкцією про здійснення оплати за відступлення прав вимоги за договором, витягом з реєстру боржників. /а.с.30 на звороті-36/ Подібне відступлення права вимоги відповідає положенням чинного цивільного законодавства, зокрема, статті 1077 ЦК України, згідно якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Таким чином, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» на законних підставах набуло право грошової вимоги до [PERSON] ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» надало суду копію досудової вимоги, адресованої відповідачці, з вимогою погасити існуючу заборгованість за кредитним договором. Втім, заборгованість залишається непогашеною. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за наданим кредитом є обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, те, що відповідачка в добровільному порядку не погашає заборгованість, розмір заборгованості підтверджено документально, позов слід задовольнити. Судовий збір підлягає стягненню з відповідачки у відповідності до положення ст.141 ЦПК України. Щодо стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі 8000 грн., суд виходить з наступного. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження надання правничої допомоги та понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позову договір про надання правової допомоги від 01 липня 2025 року, укладений з АО «Апологет», акт наданих послуг, детальний опис наданих послуг. /а.с.38-40/ Зі змісту договору про надання правничої допомоги (п.2.3) убачається, що вартість наданих послуг правничої допомоги за одну кредитну справу складає 8000 грн. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно частини 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором не представляє значної складності, є типовим та має шаблонний характер. Про вказане, зокрема, свідчить характер діяльності позивача щодо стягнення кредитної заборгованості з боржників, зміст договору про надання правничої допомоги АО «Апологет», предметом якого є невизначена кількість послуг. Крім того, суд звертає увагу на те, що у договорі відсутня будь-яка градація вартості залежно від складності наданих послуг, з розрахунку 8000 грн. за одну кредитну справу. Враховуючи характер діяльності ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», яка стосується надання фінансових послуг та грошового посередництва, позовна заява до [PERSON] не є унікальною за своєю суттю. За таких обставин суд доходить висновку про не співмірність та нерозумність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», з 8000 грн. до 3000 грн.

Outcome: approved