Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

30 грудня 2025 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом через підсистему "Електронний суд ЄСІТС", який підписаний його представником Горною В.І., яка діє на підставі довіреності № 2705/25-11 від 27 травня 2025 року, у якому зазначив, що [PERSON] на підставі кредитного договору № 17.09.2024-100001903 було видано кредит у розмірі 15000 грн строком на 140 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, унаслідок чого його заборгованість перед ТОВ «Споживчий центр» станом на дату подання позовної заяви становить 45 750,00 грн, що складається з: заборгованості по тілу кредиту - 15 000 грн; процентів - 21 000,00 грн; комісії - 2 250,00 грн, неустойки - 7 500,00 грн. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 45 750,00 грн, а також витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн . Заочним рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2025 року провадження № 2/470/305/25, справа № 470/716/25 позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено у повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором №17.09.2024-100001903 від 17 вересня 2024 року станом на 30 липня 2025 року в загальному розмірі 45750 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту 15000 грн; заборгованості за відсотками - 21000 грн, 2250 грн комісії, 7500 грн - неустойки та витрати по сплаті судового збору - 2422 грн 40 коп. Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 30 грудня 2025 року заочне рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня2025 року по справі №470/716/25 (провадження № 2/470/305/25) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 09 год 40 хв 27 січня 2026 року . Представник позивача Горна В.І. (за довіреністю№2705/25-11 від 27.05.2025 року) в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині позовної заяви просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач та його представник адвокат Мотальова- Кравець В.Ю. (ордер про надання правничої допомоги від 16.12.2025 року) в судове засідання не з`явиличь, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позов від них не надходило. У заяві про перегляд заочного рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2025 року, виклали позицію щодо позовних вимог позивача, які визнали частково на суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15000 грн. Вважали безпідставними позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, комісією та неустойкою, посилаючись на те, що з 28 березня 2023 року [PERSON] перебуває на військовій службі у [NUMBER] мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби, а тому на підставі п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» він як військовослужбовець звільнений від сплати процентів за кредитним договором, комісії за видачу кредиту нараховані банком без належних правових підстав, а неустойка нарахована всупереч змінам внесеним до Перехідних положень Цивільного Кодексу України, за якими на період дії воєнного стану позичальників звільнено від відповідальності на невиконання грошового зобов`язання, зокрема від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) ( а.с.85-90). У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається що, 17 вересня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено електронний кредитний договір № 17.09.2024-100001903, який складається з наступних електронних документів : пропозиції про укладення кредитного договору(кредитної лінії) (оферти), розміщеної на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця; заявки сформованої на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним кредитних умов та їх схвалення кредитодавцем; відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформованої на сайті кредитодавця, та підписаної позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в смс- повідомленні на номер телефону вказаний при його ідентифікації на сайті та інформаційного повідомлення позичальника, та інформаційного повідомлення позичальника яке є додатком до кредитного договору №17.09.2024-100001903 (кредитної лінії) від 17.09.2024 року ( а.с.27-39). Зазначений електронний кредитний договір, а саме перелічені вище документи з яких він складається та Інформаційне повідомлення позичальника підписані відповідачем одноразовим ідентифікатором Е587, який був направлений його на номер телефону - [NUMBER] . Відповідно до умов електронного кредитного договору відповідачу було надано кредит в розмірі 15000 грн, строком на 140 днів з дати його надання, строком до 03.02.2025 року. За користування кредитом відповідач зобов`язався сплатити проценти, які розраховувались на наступних умовах. Фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка загальні витрати за кредитом за кожен день користування кредитом протягом всього строку на який надається кредит, виражена у процентах від загального розміру виданого кредиту. Розрахунок денної процентної ставки:0,82%=(17309.68/15000)/140х100%. Проценти розраховуються шляхом множення кредиту (залишку кредиту) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді. Крім цього, за умовами укладеного кредитного договору відповідач зобов`язався сплатити комісію, пов`язану з наданням кредиту у розмірі 15% від суми кредиту що становить 2250 грн. За умовами п. 15 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №17.09.2024 - 100001903 відповідач зобов`язався сплачувати кредит у строки та у розмірі визначені Графіком платежів, а у разі невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання сплатити неустойку у розмірі 150 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Згідно п. 3.1. оферти за цим договором кредитодавець зобов`язався надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Пунктом 3.2. оферти встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язався не використовувати кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати кредит на рахунки організаторів азартних ігор. Відповідно до п. 4.1 оферти кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149 49хх-хххх7160 (а.с.28 на звороті). Відповідно до графіку платежів викладеному у пунктах 12 заявки та акцепту кредитного договору відповідач зобов`язався сплачувати кредит, відсотки шляхом внесення щомісячних платежів у строки визначені сторонами, починаючи з 30.09.2024 року по 03.02.2025 року. Відповідно до копії квитанції про перерахунок коштів кредитор надав відповідачу кошти 17.09.2024 року в сумі 15000 грн, на карту [NUMBER] , призначення платежу видача за договором кредиту №17.09.2024-100007160 ( а.с.22). Відповідно до довідки - розрахунку складеної позивачем заборгованість відповідача на день звернення з відповідним позовом за кредитним договором №17.09.2024-100001903 від 17 вересня 2024 року становить 45750 грн та складається з 15000 грн заборгованості за кредитом, 21000 грн заборгованості за процентами, 2250 грн - комісія, 7500 грн - неустойки (а.с.23). Правовідносини сторін, у вказаній справі, склалися між ними у зв`язку з укладенням кредитного договору, однією із форм якого є онлайн кредит, тобто позика оформлена через мережу Інтернет. Правовідносини даного правочину регулюються ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», нормативними актами Національного Банку України та Національної комісії з державного регулювання ринку фінансових послуг. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Зі змісту статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Зазвичай такі правила є невід`ємною частиною кредитного договору, що прописується в самому договорі та без підтвердження про ознайомлення з такими, договір не буде укладено. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1,2 ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким,що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. З огляду на те, що відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за укладеним кредитним договором, з нього на користь позивача підлягає стягненню нарахована заборгованість за тілом кредиту у повному обсязі у розмірі 15000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками та неустойкою суд доходить наступного. Матеріалами справи підтверджується, що відповідач є військовослужбовцем Збройних Сил України, який проходить військову службу в [NUMBER] мобільному прикордонному загоні Державної прикордонної служби України, його статус підтверджується копією військового квитка, копією довідки військової частини [NUMBER] від 27 березня 2025 року №08/2156, відповідно до якої відповідач з 28.03.2023 року по теперішній час перебуває на військовій службі та копією посвідчення Учасника Бойових Дій виданого 22.04.2024 року ( а.с.93-95). Згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Однак, незважаючи на наявність у відповідача статусу військовослужбовця Збройних Сил України, який є підставою для звільнення його від нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій за невиконання грошового зобов`язання позивач здійснив безпідставне нарахування відсотків та неустойки. З огляду на зазначене суд доходить висновку про відмову у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками і неустойкою. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісією пов`язаною з наданням кредиту в розмірі 2250 грн суд доходить висновку, що така вимога задоволенню не підлягає, з огляду на наступне. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) суд зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положення спірного кредитного договору про сплату позичальником на користь банку комісій є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року». З матеріалів справи убачається, що за умовами кредитного договору було встановлено щомісячну комісійну винагороду за надання кредиту в розмірі 15% від суми кредиту. Однак надання кредиту є обов`язком кредитодавця, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника, тому пункти договору, які передбачають сплату комісії за надання коштів в кредит, є нікчемними. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції Великої Палати ВерховногоСуду, викладеній у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 14-44цс21) та узгоджується з позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду висловленою у постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22). Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial