Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У грудні 2025 року до Київського районного суду м. Одеси з позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі також позивач, ТОВ «УФО») до [PERSON] (далі також відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4276855 від 07.01.2024 в розмірі 24 073,66 грн, з яких: 2 599,99 грн за тілом кредиту, 21 473,66 грн за процентами. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору та додаткової угоди до нього первісним кредитором відповідачу надано кошти (кредит). У подальшому право вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу передано позивачу. Оскільки відповідачем не виконано обов`язок з повернення тіла кредиту та процентів за користування ним, товариство звернулося з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 10.12.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. У судові засідання, 18.12.2025 та 29.01.2026, учасник справи, належним чином повідомлені не з`явилися, про причини неявки не повідомили. Відзив до суду не надходив. Відтак суд уважає за можливе здійснити судовий розгляд за наявними матеріалами та винести заочне рішення по суті спору. Будь-яких заперечень від позивача/відповідача про ухвалення заочного рішення у справі не надходило. Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що 07.01.2024 між ТОВ «Лінеура України» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4276855 в електронній формі шляхом його підпису відповідачем електронним одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 2 000 грн шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності та платності. Строк надання кредиту 360 днів, розмір денної процентної ставки диференційований 1 %, 2,5 %. Згідно додаткової угоди від 25.01.2024 до вказаного кредитного договору, первісним кредитором позичальнику на його банківський рахунок (банківську картку) на тих самих умовах перераховано додатково кредитні кошти в розмірі 600 грн. Зарахування коштів на платіжну картку відповідача підтверджено випискою про рух коштів за картковим рахунком відповідача № [NUMBER] , відкритим в АТ «ПУМБ» за 07 та 25.01.2024. 23.09.2024 між ТОВ «Лінеура України» (клієнт) та ТОВ «УФО» (фактор) укладено договір факторингу № 23/09/2024 відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, зокрема до відповідача за кредитним договором № 4276855 від 07.01.2024. Застосовані норми права Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він уважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону) Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України). Згідно з приписами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору чи вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за цим договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Мотиви прийнятого рішення З аналізу позову та наданих доказів на його підтвердження, у поєднанні із застосованими нормами права, суд доходить висновку про часткове задоволення позову, а саме в розмірі тіла кредиту та частково в розмірі нарахованих процентів за користування останнім. Так, згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 № 3498-IX, ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено ч. 5 відповідно до якої, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Водночас, Законом № 3498-IX від 22.11.2023 уведено перехідний період, умови дії якого визначені п. 17, котрим доповнено Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Закон № 3498-IX від 22.11.2023 набрав чинності 24.12.2023. Відтак у період перших 120 днів (24.12.2023 21.04.2024) розмір денної процентної ставки за кредитними договорами не може перевищувати 2,5 %. У період наступних 120 днів (22.04.2024 19.08.2024) розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5 %. Надалі з 20.08.2024 розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, як визначено приписами ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування». Інформація про погашення заборгованості позичальником відсутня. У цій справі згідно наданого розрахунку заборгованості первісним кредитором нарахування відсотків розпочато в наступного дня за днем надання кредитних коштів, тобто з 08.01.2024 із застосування денної процентної ставки в розмірі 1 %. Отже, за період з 08.01.2024 по день отримання додаткових 600 грн, тобто по 25.01.2024 включно сума заборгованості за тілом кредиту становить 2 000 грн та 340 грн за процентами (2 000 грн х 1 % / 100 х 17 днів). Починаючи з 26.01.2024 по 21.04.2024 сума заборгованості за тілом кредиту становить 2599,99 грн та 5 654,98 грн за процентами (2 599,99 грн х 2,5 % / 100 х 87 днів). Починаючи з 22.04.2024 по 19.08.2024 сума заборгованості за тілом кредиту становить 2599,99 грн та 4 679,98 грн за процентами (2 599,99 грн х 1,5 % / 100 х 120 днів). Починаючи з 20.08.2024 по 31.12.2024 сума заборгованості за тілом кредиту становить 2599,99 грн та 3 483,99 грн за процентами (2 599,99 грн х 1 % / 100 х 134 дні). Отже загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 16 758,94 грн, з яких: 2 599,99 грн за тілом кредиту та 14 158,95 грн за процентами. В іншій частині вимог необхідно відмовити. Також суд не вбачає підстав для застосування приписів ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України у цій справі, оскільки норма ст. 625 ЦК України під час дії воєнного стану не застосовується до кредитних правовідносин (п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України). Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 15 830 грн, що становить 69,61 % від ціни позову, відтак судові витрати зі сплати судового збору, які належить стягнути з відповідача, становлять 1 686,23 грн (2 422,40 х 69,61 % / 100 %). Окрім судового збору, до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Так, між ТОВ та ТОВ «УФО» та адвокатом Дідухом Є.О. укладено договір про надання правничої допомоги № 01/08/2024-А від 01.08.2024. Обсяг наданих послуг адвоката та їх вартість відображено в акті прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 4276855 від 25.11.2025 в розмірі 10 000 грн. Даних про оплату наданих послуг не надано. Аналізуючи подані представником позивача документи про сплату витрат на правничу допомогу в частині обґрунтованості розміру, заявленого до сплати, суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Відтак, позивач повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Оцінюючи предмет позову у цій справ суд доходить висновку, що наразі існує усталена судова практика щодо стягнення факторами кредиторської заборгованості за договорами споживчого кредиту. Отже предмет позову не вимагає витрачання значної кількості часу для формування позиції позивача, вивчення великого обсягу документів та нормативно-правових актів. Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих послуг представником, їх складність, наявність усталеної судової практики зі спірного питання, суд уважає, що стягнення з відповідача суми в розмірі 3 000 грн буде пропорційним обсягу та складності наданих послуг, достатнім для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та відповідатиме критеріям розумності та справедливості. Водночас, означена сума відшкодування не буде нести надмірний тягар для відповідача у порівнянні із сумою заборгованості за кредитним договором, що підлягає до стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: approved