Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Заявник [PERSON] , жителька [ADDRESS] , подала до суду заяву, в якій просить ухвалити судове рішення, яким встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Вимоги заяви обґрунтовано тим, що [INFO] помер [PERSON] . При житті 20 березня 2013 року [PERSON] склав заповіт, яким розпорядив все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, все, що належало йому і на що він за законом матиме право, в тому числі житлове господарство в [ADDRESS] , їй - [PERSON] . Заповіт посвідчений секретарем виконкому Чортовецької сільської ради Городенківського району 20.03.2013 року та зареєстрований у реєстрі за N? 50. Реалізовуючи свої спадкові права спадкоємця за заповітом 25.09.2025 року вона подала приватному нотаріусу Коломийського РНО Стефурак Н.Я. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину, на підставі якої нотаріусом була заведена спадкова справа N?148/2025. 25 вересня 2025 року приватний нотаріус Коломийського РНО Стефурак Н.Я. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Причиною відмови у вчиненні нотаріальної дії стало те, що вона - [PERSON] не подала у передбачений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та не надала нотаріусу документ, яким підтверджується факт спільного проживання зі спадкоємцем [PERSON] . Нотаріус рекомендувала звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання спадкодавця зі спадкоємцем. [PERSON] був її біологічним батьком. Оскільки, на час її народження, її мати [PERSON] не перебувала з батьком у зареєстрованому шлюбі, то при реєстрації її народження, відомості про батька були записані зі слів матері. Фактично ж [PERSON] визнавав [PERSON] за доньку, вони з мамою - [PERSON] з 2001 року проживали у належному йому житловому господарстві в [ADDRESS] . Батько ходив у школу на батьківські збори, цікавився її навчанням, давав «кишенькові» гроші на харчування. Вони всі разом вели спільне господарство та мали спільний побут аж по день батькової смерті [INFO] . Бажаючи забезпечити її майбутнє батько склав на її користь заповіт, у якому теж визнав її донькою. Оскільки, передбачену законом процедуру визнання та документального визначення батьківства її батьки при житті [PERSON] з невідомих їй причин не здійснили, то після його смерті її мати звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між ними. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 27.08.2013, яке набрало законної сили 09.09.2013, встановлено факт родинних відносин між батьком [PERSON] , який помер [INFO] , та його дочкою [PERSON] , [INFO] , як батьком та дочкою. В описовій частині вище згаданого судового рішення зазначено, що у житловому господарстві [ADDRESS] з [PERSON] без реєстрації проживали співмешканка [PERSON] та їхня донька [PERSON] . Вони вели спільне господарство та жили разом по день смерті [PERSON] [INFO] . В рішенні Городенківського районного суду Івано - Франківської області від 27.08.2013 року у спрові N342/1233/13 встановлено обставини спільного проживання [PERSON] з батьком [PERSON] на день його смерті. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини має для заявниці юридичне значення, так як є необхідним для реалізації нею спадкових прав. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, оскільки її батько помер. Встановлення факту не пов' язується з наступним вирішенням спору про право, оскільки згідно заповіту батько висловив свою волю залишити належне йому майно їй - [PERSON] . Ухвалою суду від 22 жовтня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі. Справу постановлено розглядати в порядку окремого провадження. Судове засідання в справі призначено на 13 листопада 2025 року о 10:15 год в приміщенні Городенківського районного суду Івано-Франківської області (зал судових засідань № 2, вул. Героїв Євромайдану, 7, м. Городенка). Витребувано від приватного нотаріуса Стефурак Н.Я. Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерство юстиції, у строк до 13 листопада 2025 року, належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] в с. Чортовець Городенківського району Івано-Франківської області, Витягу зі Спадкового реєстру щодо спадкової справи та заповітів даного спадкодавця. Ухвалою суду від 13 листопада 2025 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи - [PERSON] , 1976 року народження, жит. [ADDRESS] . У судовому засіданні 10.02.2025, за клопотанням адвоката Левенець Л.В. допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та оголошено перерву. У судове засідання 03.02.2026 представник [PERSON] адвокат Левенець Л.В. не з`явилася. 08.01.2026 подала заяву про завершення розгляду справи за відсутності заявниці та без участі представника, вимоги заяви підтримали. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась, 10.12.2025 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечила щодо вимог заяви, зазначила, що спору з приводу спадкового майна [PERSON] немає. Заінтересована особа Городенківська міська рада Івано-Франківської області в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була належним чином повідомлені. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про завершення розгляду справи за відсутності її учасників. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, враховуючи надані представником заявниці пояснення, вислухавши свідків, дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що заява обґрунтована і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що з 17.01.2022 місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] , що стверджується, Витягом з реєстру територіальної громади №2025/014983125 від 13.10.2025. [INFO] помер [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконкомом Чортовецької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. За життя, 20 березня 2013 року, [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження, що зареєстровано в реєстрі за №50, яким все своє майно, де б воно не знаходилося, і з чого б воно не складалося, в тому числі: житловий будинок з усіма господарськими спорудами та земельними ділянками, що належать до нього за адресою: [ADDRESS] ; грошові заощадження; майнові паї і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому і на що він за законом матиме право, заповів своїй дочці [PERSON] , [INFO] . Даний заповіт є чинний, зареєстрований у Спадковому реєстрі за № 54621460 що доводиться Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №82678085 від 25.09.2025. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина. Згідно копії витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі заведено спадкову справу №74646857, спадкодавець [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, - визначено ч.1 ст.1221 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст.1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно [PERSON] заявниця [PERSON] звернулася до нотаріуса. Приватний нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки на час відкриття спадщини спадкоємець не була зареєстрована разом із спадкодавцем, з поданих нею документів факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини встановити неможливо, тому видати [PERSON] свідоцтво на право на спадщину на майно [PERSON] неможливо. Наведене підтверджується копією постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.09.2025 року. Відповідно до ч.3, ч.5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у пунктах 2, 20, 21, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Спадкування за законом здійснюється почергово. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК ( 2947-14 ) про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися намомент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Згідно із ч.2,4 ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (постанова Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18). Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29.01.1998 року Швайківською сільською радою Бердичівського району [PERSON] народилася [INFO] в селі Катеринівка Бердичівський район Житомирська область, її батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 27.08.2013, яке набрало законної сили 09.09.2013, встановлено факт родинних відносинн між батьком [PERSON] , який помер [INFO] та його дочкою [PERSON] , [INFO] , як батьком та дочкою. Згідно акту підтвердження факту місця проживання осіб без реєстрації №76 від 13.10.2025, складеного у складі старости с.Чортовець, членів громадської ради [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] проживав у власному житловому господарстві за адресою: [ADDRESS] . З 2001 року разом із [PERSON] у його житловому господарстві спільно проживали його співмешканка [PERSON] , [INFO] та їхня спільна донька [PERSON] , [INFO] . Вони фактично проживали, як одна сім`я, разом вели домашнє господарство, обробляли городи, утримували свійських тварин, мали спільний побут. [PERSON] та [PERSON] приходили, як подружжя, на весілля та хрестини в селі, куди їх запрошували. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом по [ADDRESS] з 2001 року по день смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] . Його поховання проводила [PERSON] . Відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Наведений висновок зробив Верховний Суд у справі№484/747/17 від 10.01.2019. Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що заявниця [PERSON] є дочкою [PERSON] , який помер [INFO] . З 2009 року заявниця [PERSON] , її мати [PERSON] постійно проживали разом із [PERSON] по [ADDRESS] з 2001 року по день смерті [PERSON] , яка сталася [INFO] . До дня смерті [PERSON] вони фактично проживали, як одна сім`я, разом вели домашнє господарство, мали спільний побут. Після смерті [PERSON] , [PERSON] та її мати [PERSON] здійснили поховання [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні здобуто достатньо доказів на підтвердження факту постійного проживання [PERSON] , [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Згідно роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавицею на час відкриття спадщини надасть змогу заявниці оформити право на спадщину за заповітом на нерухоме майно спадкодавця. Крім того, судом встановлено, що встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинним законодавством не передбачено іншого (позасудового) порядку встановлення зазначеного факту. Враховуючи те, що встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідно для оформлення спадкових прав, іншого порядку встановлення такого факту законом не визначено, встановлення даного факту не порушує прав інших осіб, а тому, всебічно, повно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги слід задовольнити. Відповідно до ч. 7ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved