Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

До Козівського районного суду Тернопільської області надійшов позов від товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 82 160 грн за Договором № 102931434 від 09.04.2021 про споживчий кредит. На обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 09.04.2021 товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та [PERSON] . уклали договір про споживчий кредит № 102931434. Відповідно до договору відповідачу надано кредит шляхом перерахування коштів на картковий рахунок у сумі 20 000,00 грн на строк 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,00% за кожен день користування кредитом. Договором передбачено також можливість збільшення (продовження) строку кредитування Позичальником, у разі якщо Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного 30-денного строку кредитування. Надання кредитних коштів позичальнику відповідачеві [PERSON] відбулося шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок. Визначений у вказаному договорі кінцевий термін повернення кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 09.05.2021. Разом з тим, відповідач скористалася передбаченим згаданим договором правом щодо пролонгації строку користування кредитними коштами, продовживши строк кредитування на 7, а потім ще на 60 днів із застосуванням відсоткової ставки стандартна в розмірі 5% на залишок непогашеного кредиту до 15.07.2021. Зазначений договір підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором. Відповідач як позичальник умови договору не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість. 29.07.2021 товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» уклали договір відступлення права вимоги № 05Т, відповідно до умов якого, товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» відступило товариству з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» право вимоги від відповідача кредитних коштів та відсотків за користування кредитом за Договором № 102931434 від 09.04.2021 про споживчий кредит, право на одержання яких, належить товариству з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», а товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги грошових коштів за згаданим Договором № 102931434 від 09.04.2021 про споживчий кредит до відповідача [PERSON] . Порушивши умови кредитного договору, відповідач [PERSON] не виконує зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість, що складає ціну позову. Зважаючи на невиконання відповідачем умов зазначеного договору позивач звернувся до суду з даним позовом. Крім того, представник позивача просить стягнути сплачений судовий збір в сумі 2422,40 грн. 24.11.2025 Козівський районний суд Тернопільської області своєю ухвалою відкрив провадження, справу призначив до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 08.12.2025 відповідач [PERSON] надала відзив на позовну заяву, додатково направивши копію вказаного відзиву також 09.12.2025, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення із неї заборгованості за Договором про споживчий кредит № 102931434. Свою позицію обґрунтовує тим, що на підтвердження позовних вимог позивач подав до суду копію договору№ 102931434 від 09.04.2021 про споживчий кредит. При цьому, приєднаний до матеріалів справи згаданий договір не містять підписів сторін договору. Згідно з позовною заявою та копії поданого позивачем договору № 102931434 від 09.04.2021, такий укладено в режимі онлайн на сайті позивача. Однак разом із позовом позивачем не надано оферту на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, у матеріалах позовної заяви відсутня інформація щодо того, чи проходила особа, яка укладала кредитний договір, ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка проходила ідентифікацію, про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Посилається на положення чинного законодавства та практику Верховного Суду, відповідно до яких електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення. У зв`язку з цим звертає увагу на те, що позивач не надав доказів того, що наявна в матеріалах справи копія договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вона підписувалася електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Тому, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору. Зазначає, що позивачем, разом із позовною заявою, направлено до суду копію платіжного доручення, у якому відсутній підпис працівника банку, відповідального за проведення операції. В спірному договорі № 102931434 від 09.04.2021 відсутній будь який рахунок відповідача, на який ТОВ «Мілоан» нібито повинні були перерахувати кошти. Зауважує, що доказів того, що картковий рахунок № [NUMBER] належить або використовувався відповідачем матеріли справи не містять. Отже, позивачем не надано до суду належного та допустимого доказу отримання відповідачем коштів від ТОВ «Мілоан». Покликається також на те, що у договорі факторингу №05Т від 29.07.2021 жодним чином не зазначається будь яка інформація, що могла б свідчити про відступлення права вимоги саме до відповідача, як то прізвище, ім`я та по батькові, номер кредитного договору та інші дані. Як «доказ» такого відступлення, позивачем було направлено до суду витяг з реєстру боржників.Наданий позивачем витяг зроблено останнім як зацікавленою особою, тому відповідач вважає, що він не може бути належним та допустимим доказом відступлення права вимоги. Звертає увагу на те, що проведені позивачем розрахунки заборгованості не відповідають вимогам закону. Відповідно до кредитного договору№ 102931434 від 09.04.2021 строк кредитування становить 30 днів. Доказів продовження згаданого кредитного договору, або внесення до нього змін позивачем до суду не надано. Відтак, на думку відповідача, проценти поза межами 30-денного строку дії договору позикодавцем нараховувались незаконно. Вважає неналежними та недостовірними доказами документи, що підтверджують надання правничої допомоги позивачеві. 10.12.2025 представник позивача подав відповідь на відзив, у якій просить позовні вимоги за позовною заявою задовільнити в повному обсязі, стягнувши із відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі, зазначеній у позовній заяві, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. Не погоджується з доводами, викладеними у відзиві, з таких причин. 09.04.2021 товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідач уклали Договір № 102931434. Умови даного Кредитного договору передбачали видачу кредитних коштів позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на її картковий рахунок. На виконання умов укладеного договору, позикодавцем перераховано грошові кошти на рахунок позичальника. Відповідно до умов кредитного договору, зокрема п. 6.2 Договору про споживчий кредит № 102931434 від 09.04.2021 його підписання здійснювалось електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було надіслано на номер мобільного телефона, вказаний Позичальником при укладанні Договору про споживчий кредит № 102931434 від 09.04.2021. Одноразовий ідентифікатор, як і лог підпису Первісного кредитора (логи (лог-файли)- містять інформацію про роботу сервера і зберігають в собі певні дії користувача або програми), що зафіксовано у Кредитному договорі, переданому Первісним кредитором Позивачу у pdf.форматі, проте є зашифрованим при завантаженні до електронного кабінету чи під час друку а тому при стандартному перегляді не відображається. Звертає увагу, що Договір про споживчий кредит № 102931434 від 09.04.2021 був поданий у складі матеріалів справи як PDF-файл у додатках до позовної заяви, завантаживши який та відкривши через програмне забезпечення, призначене для читання PDF-документів, зокрема Adobe Reader, Суд має можливість впевнитися у наявності електронного підпису та перевірити одноразовий ідентифікатор, який підтверджує автентичність документа. Відповідно до пунктів 5.5 та 5.6 Правил надання фінансових кредитів (редакція від 13.05.2021), акцепт договору здійснюється шляхом підтвердження одноразовим ідентифікатором після ознайомлення з умовами кредитування. Таким чином, Кредитний договір №102931434 від 09.04.2021 був укладений належним чином, підписаний Відповідачем електронним підписом (одноразовим ідентифікатором) та є чинним електронним правочином. Відповідно до п. 2.1. ч. 2 Договору кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок, тобто, на рахунок, наданий відповідачем для отримання кредитних коштів. Також представник позивача наводить порядок дій позикодавця щодо верифікації доданої Позичальником Банківської картки. Посилається на визначені чинним законодавством підстави для переказу за платіжним дорученням як розрахунковим документом. В частині правомірності переходу права вимоги за вказаним договором факторингу до нового кредитора зазначає, що саме по собі неотримання повідомлення про відступлення права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС». Відтак просить вважати доводи відповідача про те, що товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» не надало належних та допустимих доказів переходу права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 102931434 від 09.04.2021 безпідставними та необґрунтованими. Щодо розрахунку заборгованості за кредитним договором№ 102931434 від 09.04.2021, просить вважати його обґрунтованим, при цьому посилається на положення згаданого договору, котрі визначають розмір процентної ставки, а також пролонгацію дії договору та нарахування процентів у межах пролонгованого договору. Заперечує доводи відповідача про неналежність як доказу витягу з Додатку до договору факторингу № 05Т від 29.07.2021, мотивуючи свою позицію тим, що долучення саме витягу з Додатку до Договору факторингу № 05Т від 29.07.2021 не суперечить вимогам п. 2 ст. 95 ЦПК України та містить лише дані Відповідача, оскільки якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. При цьому зазначає, що Додаток № 1 до Договору факторингу № 05Т від 29.07.2021 містить у собі інформацію щодо великої кількості боржників, що становить таємницю фінансової послуги відповідно до ч. 1-2 ст. 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії». Також звертає увагу на достатність доказів, що підтверджують повноваження особи - представника, котрий здійснює представництво (самопредставництво) позивача. 15.02.2025 відповідач подала заперечення, відповідно до яких просить відмовити в задоволенні позову, покликаючись, окрім доводів, зазначених у раніше поданому нею відзиві, на те, що у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила відповідач як особа, яка відповідно до матеріалів позовної заяви, укладала кредитний договір, ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи, яка відповідно до матеріалів позовної заяви проходила ідентифікацію, про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Зауважує, що матеріали судової справи не містять жодного доказу, який би свідчив, що первісними кредиторами проводилась будь-яка ідентифікація, та що саме відповідач звертався за отриманням кредитних коштів. Посилається на релевантну, на її думку, практику Верховного Суду та інших судів. Представник відповідача 17.12.2025 також надіслав додаткові пояснення, у яких зазначив процедуру укладення згаданого договору в електронній формі та наголосив на відповідності, на його думку, цієї процедури вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Також суд задовільнив клопотання представника позивача від 17.1.2025, постановивши витребувати ухвалами від 24.11.2025 та від 08.01.2026 в АТ «ПриватБанк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: інформацію, чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № [NUMBER] в період з 09.04.2021 по 16.04.2021 з відображенням часу зарахування коштів; ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № [NUMBER] , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо даної особи. У судове засідання представник позивача не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи є заява представника позивача про розгляд справи у його відсутності. У судове засідання відповідач повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило. Отже, фіксування судового процесу технічними засобами не проводилося відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, позицій сторін та їх представників, викладених у заявах по суті справи, та інших процесуальних документів, наявних у матеріалах справи, суд доходить висновку про наявність такого, що підлягає судовому розгляду, спору між сторонами, що виник з відносин договору кредиту. При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів, зазначених у позові, суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши правову позицію сторін, з огляду на зміст спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини справи. Як вбачається з матеріалів справи, 09.04.2021 [PERSON] в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» подала заявку на отримання кредиту №102931434. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті URL: https://tengo.ua/. (а.с.9). Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердила прийняття умов кредитного договору № 102931434 від 09.04.2021, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://tengo.ua/. Таким чином, 09.04.2021 товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та відповідач уклали договір про споживчий кредит №102931434, що вбачається з копії даного договору та додатків до нього (а.с.21-26). Відповідно до п.п.1 Договору, кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим Договором, на строк, визначений п.1.3. Договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. Договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000,00 грн. (п.п. 1.2 Договору). Кредит надається строком на 30 днів з 09.04.2021. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 09.05.2021 (п.п. 1.3 та 1.4 Договору). Загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 6000 грн в грошовому виразі та 365.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом, складає 26 000,00 гривень (п.п. 1.5 Договору). Комісія за надання кредиту становить 0,00 грн, яка нараховується за ставкою 0,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.п. 1.5.1 Договору). Проценти за користування кредитом: 6000,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.п. 1.5.2 Договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.п. 1.6 Договору). Пунктом 2.1 Договору передбачено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок. Відповідно до п.п.6.1 та 6.2 Договору, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Згідно з п. 7.1 Договору, Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору. Відповідно до копії платіжного доручення 26611414 від 09.04.2021 товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» перерахувало на рахунок [PERSON] 20 000,00 грн, призначення платежу: Кошти згідно договору 102931434 (а.с.27). 29.07.2021 товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» та товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» уклали договір відступлення права вимоги №05Т. Відповідно до умов вказаного договору первісний кредитор передає новому кредитору свої права вимоги до позичальників за низкою кредитних договорів. Відповідно до вказаного договору товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», у тому числі і до відповідача [PERSON] . Наведеним підтверджується, що в розумінні договору відступлення права вимоги позивач отримав право грошової вимоги до боржника саме в розмірі, який чітко визначений у реєстрі боржників. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про споживчий кредит №102931434 від 09.04.2021 та копії Витягу з Додатку до договору відступлення права вимоги №05Т від 29.07.2021, заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 82 160,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 19 000 грн; заборгованість за відсотками 63 160 грн. Вирішуючи спір, оцінюючи доводи відповідача, суд з ними не погоджується. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №102931434 від 09.04.2021 укладено в електронній формі. Тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 цього ж суду передбачено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарськими кодексами України, а також іншими актами законодавства. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункти 6, 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). З кредитного договору, який завантажений судом із системи «Електронний суд» та відкритий через програмне забезпечення, призначене для читання PDF-файлів, вбачається, що він підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором Z63601 09.04.2021 о 10.25 год., про що зазначено у лівому верхньому куті першої сторінки договору. Вказане підтверджує доводи позивача щодо підписання договору відповідачем одноразовим ідентифікатором. Зазначене спростовує твердження відповідача про відсутність відомостей про підписання кредитного договору відповідачем. Також на договорі є підпис кредитора, що також спростовує відповідні доводи відповідача. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним або неукладеним не визнано. При цьому спірний договір про споживчий кредит та його умови в судовому порядку не оскаржувалися, не визнавалися недійними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін, та відповідно до статей 628, 629 ЦК України є обов`язковими для виконання. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитним договором, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України. Як встановлено, кредитний договір був укладений дистанційно, в електронній формі. Відповідно до статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг. За умовою вказаного договору відповідач отримала грошові кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок (пункт 2.1 Договору). Виконання кредитодавцем свого обов`язку щодо передання коштів на умовах кредиту підтверджено вищезазначеним платіжним дорученням. Між тим, стороною відповідача не надано суду будь-яких доказів, які б спростовували належність вказаного карткового рахунку відповідачу, або щодо не зарахування даної суми на рахунок відповідача, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком. Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.2 ст.1050, ч.2 ст.1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з випискою по банківському рахунку, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 08.01.2026, 09.04.2021 платник товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» здійснило переказ грошових коштів у розмірі 20 000,00 грн для отримувача [PERSON] , вказані грошові кошти надійшли на картковий рахунок [PERSON] № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Наведений доказ спростовує доводи сторони відповідача, про те, що кредитні кошти за згаданим договором у сумі 20 000 грн 09.04.2021 не надходили на банківський рахунок відповідача При цьому суд враховує, що доказів того, що на картковий рахунок № [NUMBER] ( [NUMBER] ) не було перераховано суму у розмірі 20 000 грн 09.04.2021 відповідач не надала. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 5, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За правилами ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 у справі № 910/11177/20). Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійсними. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Так, у приписах ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. За змістом ч. 3, 4, 6, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. За змістом ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за особливостями укладення кредитного договору в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z63601, 09.04.2021 уклала договір про споживчий кредит № 102931434 з товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН». Отже, відповідно до вимог ч.6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач ознайомилася та погодилася з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній формі кредитний договір. Волевиявлення позичальника на укладення договору підтверджено вчиненням фактичних дій, направлених на ознайомлення із умовами кредитування, складанням відповідних документів і внесенням до них конфіденційної інформації, відомої тільки відповідачу. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20. Оскільки цей договір укладено на сайті позикодавця та відповідач підписала його одноразовим ідентифікатором Z63601, 09.04.2021 о 10.25 год., тому без отримання повідомлення з відповідним ідентифікатором, та без введення відповідачкою одноразового ідентифікатора, що означає прийняття пропозиції (акцепту), Кредитний договір не був би укладеним. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20), від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21), від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20 (провадження № 61-2902св21). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. 1077-1078 ЦК України). Сторона відповідача зазначила, що не несе обов`язку із виконання зобов`язання за згаданим договором № 102931434 від 09.04.2021 про споживчий кредит перед позивачем, оскільки відповідача не було повідомлено про зміну кредитора, вказана позиція з відповідачем не погоджувалася. Також відповідачеві не направлялось жодної досудової вимоги. Суд не погоджується з такими доводами сторони відповідача. Факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у разі проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такий боржник лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, і таке виконання є належним. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається сторона відповідача, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора товариства з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН» матеріали справи не містять, а тому суд не погоджується із доводами сторони відповідача щодо неналежності позивача у справі та щодо відсутності підстав для стягнення боргу на його користь. Наведене випливає із правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15, від 06.02.2018 у справі № 278/1679/13-ц, від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц, від 06.02.2019 у справі № 667/11010/14-ц. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Проте, враховуючи, що взяті на себе зобов`язання позичальник не виконує належним чином, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення суми кредитних коштів та нарахованих на них відсотків. Як вбачається із наданого позивачем розрахунку, заборгованість за тілом кредиту становить 19 000,00 грн; заборгованість за відсотками становить 63 160,00 грн. Згідно з наданими розрахунками (а.с 14-15), договір було пролонговано з 10.05.2021 по 16.05.2021 на 7 днів, а потім ще на 60 днів, тобто до 15.07.2021. Як вбачається, із розрахунку заборгованості (відомість про щоденні нарахування та погашення) за кредитним договором № 102931434 від 09.04.2021, розмір відсотків за користування кредитом протягом встановленого умовами кредитного договору строку, розраховувався таким чином: 1) у період із 10.04.2021 по 09.05.2021 підлягають сплаті проценти у розмірі 1 відсоток від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 20 000,00 (сума кредиту) * 0,01 (1/100) * 29 (днів) = 5800 грн. (п. 1.5.2 Договору про споживчий кредит № 102931434 від 09.04.2021; 2) 08.05.2021 відбувалося погашення заборгованості, а тому проценти розраховуються у період за 09.05.2021 за ставкою, визначеною п.1.5.2 (1%) Кредитного договору від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 19 000,00 (сума кредиту) * 0,01 (1/100) * 1 (день) = 190 грн. (п.п. 1.5.2 Договору про споживчий кредит № 103334929 від 21.06.2021); 3) у період із 10.05.2021 по 16.05.2021 підлягають сплаті проценти у розмірі 1 відсотоквід фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 19 000,00 (сума кредиту)* 0,01 (1/100)*7 (днів) = 1330,00 грн (п.2.3.1.1., п.1.5.2. Договору про споживчий кредит № 102931434 від 09.04.2021); 4) у період із 17.05.2021 по 15.07.2021 підлягають сплаті проценти у розмірі 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, що складає: 19 000,00 (сума кредиту)* 0,05 (5/100)*60 (днів) = 57 000,00 грн (п.п. 1.6, 2.3.1.2 Договору про споживчий кредит № 102931434 від 09.04.2021). Враховуючи викладене, наведений позивачем розрахунок заборгованості за процентами відповідає умовам, погодженим між заявником та товариством з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», і суд визнає його обґрунтованим. Таким чином, заборгованість позичальника за договором про споживчий кредит № 102931434 від 09.04.2021, нарахована за період користування кредитом (з урахуванням пролонгації на пільгових та стандартних (базових) умовах) становить 82 160 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту становить 19 000,00 грн., заборгованість за відсотками становить 63 160 грн. (5800 грн. + 190 грн. + 1330 грн + 57 000,00 грн 1160 грн (сплата процентів по кредиту 08.05.2021)) Наведене також спростовує доводи відповідача про неправильне обрахування процентів за договором, та про ненадання доказів зміни умов нібито укладеного кредитного договору, або його продовження позивачем. Щодо тверджень відповідача про те, що платіжне доручення 26611414 від 09.04.2021 є неналежним доказом, оскільки не містить жодних відміток про його виконання банківською установою, суд зазначає таке. Суд вважає, що надане платіжне доручення 26611414 від 09.04.2021 відповідно до статті 1 Закону України від 30.06.2021 № 1591-ІХ «Про платіжні послуги» відповідає вимогам платіжного документа, та у ньому міститься посилання на призначення платежу: кошти згідно договору 102931434, отримувачем вказано [PERSON] та вказано її РНОКПП [NUMBER] . Крім того, суд оцінив цей доказ у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, зокрема, у сукупності з випискою по банківському рахунку, наданою АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 08.01.2026, про яку описано вище у цьому рішенні. Вказані докази є взаємоузгодженими та підтверджують з достатньою достовірністю факт отримання [PERSON] грошових коштів в сумі 20 000 грн на її банківську картку як кредит. Відтак, доводи відзиву щодо неотримання відповідачем за цим кредитним договором грошових коштів на увагу не заслуговують, оскільки на обґрунтування позовних вимог банком надано докази щодо виконання обов`язку з перерахування коштів на рахунок відповідача. Також наведений доказ - виписка по банківському рахунку, наданою АТ КБ «ПриватБанк» спростовує твердження відповідача про те, що доказів того, що картковий рахунок № [NUMBER] належить або використовувався відповідачем матеріли справи не містять. Оцінюючи доводи відповідача про те, що роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копією електронного документа) в розумінні положень частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки у такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення, наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом (копією електронного документу), оскільки не відповідає вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належним доказом укладення договору, а також доводи про те, що позивачем не доведено факту укладення сторонами договору № 102931434 від 09.04.2021, що в свою чергу, свідчить про те, що сторонами не було погоджено розмір та умови надання і повернення грошових коштів, а також сплати процентів та відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язань, а отже вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а також посилання відповідача на практику Верховного Суду: постанови Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 904/2882/18, від 24.09.2019 у справі № 922/1151/18, від 28.12.2019 у справі № 922/788/19, від 16.03.2020 у справі № 910/1162/19, суд зазначає таке. У справі, що розглядається, судом встановлено, що 09.04.2021 було укладено електронний договір № 102931434 про надання споживчого кредиту. Після прийняття відповідачем умов кредитного договору з нею було укладено електронний кредитний договір, який був підписаний відповідно до вимог частин шостої, восьмої статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме: за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Z63601». У справі № 904/2882/18 (постанова Верховного Суду від 11.06.2019) судом встановлено, що 20.07.2017 між ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії (замовник) та ТОВ «Южстанкомаш» (виконавець) укладено договір за процедурою закупівлі «відкриті торги». Договір набирає чинності з моменту підписання сторонами. Окрім того, у договорі, укладеному між сторонами, не наведено умов щодо можливості електронного листування під час його виконання, щодо погодження між сторонами відповідних адрес для електронного листування та переліку осіб, уповноважених вести зазначене листування. Отже, вказаний договір укладений у простій письмовій формі шляхом складення одного документу, який підписаний сторонами договору. Спір у справі № 904/2882/18 щодо невідповідності електронного цифрового підпису вимогам частин шостої, восьмої статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» при укладення електронного договору, - відсутній. Доводи про неукладеність електронного договору також відсутні. Напроти висновок Верховного Суду, на який посилається відповідач про те, що: «Роздруківка електронної переписки не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів) в розумінні частини 1 статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа» стосується належності/неналежності доказів на підтвердження відправлення позивачем та отримання відповідачем письмової заявки про надання послуг за договором. Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що надана позивачем роздруківка електронної переписки з відповідачем (паперова копія знімку екрану монітору комп`ютера) не є належним доказом відправлення позивачем та отримання відповідачем письмової заявки про надання послуг за договором. У справі № 922/1151/18 (постанова Верховного суду від 24.09.2019) судом встановлено, що 28.05.2013 між фізичною особою-підприємцем [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір поставки №15, який підписано сторонами та з боку продавця скріплено печаткою, відомості про його неправомірність в силу приписів статті 203 ЦК України відсутні. При цьому умовами договору не визначено можливість використання електронного листування нарівні з паперовими носіями, а в реквізитах сторін договору не вказані електронні адреси, які для цього використовуються. Отже, вказаний договір укладений у простій письмовій формі шляхом складення одного документу, який підписаний сторонами договору. Спір у справі № 922/1151/18 щодо невідповідності електронного цифрового підпису вимогам частин шостої, восьмої статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» при укладення електронного договору, - відсутній. Доводи про неукладеність електронного договору також відсутні. Напроти висновок Верховного Суду, на який посилається відповідач у відзиві, стосується належності та допустимості такого доказу як скриншот електронного листа. Верховний Суд погодився з висновками суду попередніх інстанцій про те, що наданий лист - це роздруківка з сайту відповідача, який не містить такого обов`язкового реквізиту, передбаченого Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Законом України «Про електронний цифровий підпис», як електронний цифровий підпис. У справі № 922/788/19 (постанова Верховного Суду від 28.12.2019) судом встановлено, що 05.03.2018 між ТОВ «Італ-Сервіс» (постачальник) та ПрАТ «Полтавський олійноекстракційний завод - Кернел Груп» (покупець) укладено договір поставки. Отже, вказаний договір укладений у простій письмовій формі шляхом складення одного документу, який підписаний сторонами договору. Спір у справі № 922/788/19 щодо невідповідності електронного цифрового підпису вимогам частин шостої, восьмої статті 11, статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» при укладення електронного договору, - відсутній. Доводи про неукладеність електронного договору також відсутні. Напроти висновок Верховного Суду, на який посилається відповідач, стосується належності та допустимості такого доказу як скриншоти листів. Верховний Суд погодився з висновками суду попередніх інстанцій про те, що електронне листування між сторонами справи не може вважатись належним письмовим доказом, оскільки між сторонами договору не впроваджена процедура електронного документообігу, а відповідач надсилав свої інформаційні повідомлення щодо виконання умов договору без дотримання вимог стосовно наявності обов`язкових реквізитів електронного документу та без завірення його своїм електронним підписом. У справі № 910/1162/19 (постанова Верховного Суду від 16.03.2020) Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанції про те, що надані позивачем роздруківки електронного листування не можуть вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», та не є належними доказами у справі. При цьому судами встановлено відсутність будь-яких доказів того, що копії договору та видаткової накладної, електронні листи, скріншоти яких наявні в матеріалах справи, створювалися у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію відправника повідомлення, а зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення. Враховуючи, викладене, підстави для застосування відповідних правових висновків, у цій справі - відсутні. Отже, доводи відзиву в цій його частині не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи Суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що у договорі факторингу №05Т від 29.07.2021 року жодним чином не зазначається будь яка інформація, що могла б свідчити про відступлення права вимоги саме до відповідача. Відповідно до витягу з Додатку до Договору про відступлення права вимоги №05Т від 29.07.2021, грошова вимога до [PERSON] за договором № 102931434 від 09.04.2021 в сумі 82 160 грн., з яких: 19 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 63 160,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Крім того, матеріали справи місять дані про оплату за договором права вимоги. Таким чином, вищезазначеними належними та допустимими доказами підтверджується факт переходу права вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 102931434 від 09.04.2021 від первісного кредитора до позивача. Таким чином, даючи юридичну оцінку доказам, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач отримала кредитні кошти, але свої зобов`язання з їх повернення та сплати відсотків належним чином не виконувала, а отже зобов`язана повернути позивачу, який набув право вимоги за Договором про споживчий кредит № 102931434 (індивідуальна частина) від 09.04.2021, борг в загальному розмірі у сумі 82 160 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту становить 19 000,00 грн., заборгованість за відсотками становить 63 160 грн, та дані обставини підтверджені належними і допустимими доказами. У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Отже, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Судові акти різних національних судових інстанцій (Верховного Суду - справи №917/1307/18, № 916/2403/18, № 910/18036/17, № 905/2382/17), як і Європейського суду з прав людини і основоположних свобод (рішення по справі «Бендерський проти України») орієнтують судову практику застосовувати при оцінці доказів стандарт доказування «баланс ймовірностей» (balance of probabilities), або як його ще називають «переваги більш вагомих доказів» (preponderance of the evidence), що притаманний саме приватно-правовим відносинам. За класичним визначенням цей стандарт тлумачиться як розумний ступінь ймовірності, але менш високий в порівнянні з кримінальною справою. Саме за цим стандартом доказування, тягар доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав. Суд вважає надані позивачем докази достовірними, допустимими, належними та такими, що у своїй сукупності достатні та підтверджують обставини, на які він покликається. Відтак судом встановлено, що права позивача на повернення позичальником кредиту та сплату ним процентів дійсно порушено відповідачем, а тому вони підлягають судовому захисту шляхом задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивачем не подавалася, а тому суд не вдається до оцінки доведеності та співмірності понесених витрат на правничу допомогу, про що зазначає у відзиві відповідач. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved