Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з вищенаведеним позовом, стверджуючи, що згідно кредитного договору 240719-cred від 24.07.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 5900,00 доларів США на споживчі цілі строком до 20.01.2010 року, та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання боржником зобов`язань між банком та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно умов якого поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором, а поручитель відповідає по зобов`язаннях боржника в повному обсязі. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак відповідач порушив умови договору та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, а тому має заборгованість в розмірі 12364,97 доларів США. Оскільки рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.12.2009 року з відповідачів вирішено стягнути 4932,95 доларів США, а тому різниця становить 7432,02 доларів США. Банк просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 7813,27 доларів США заборгованості за кредитним договором із врахуванням штрафів відповідно до умов Договору, а також судові витрати по справі. Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.01.2017 позов задоволено та постановлено стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , жителя [ADDRESS] в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»» на рахунок [NUMBER] , МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570, заборгованість за кредитним договором № 240719-CRED від 24.07.2008 року у розмірі 7813,27 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 202519 (двісті дві тисячі п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 86 копійок, а також 3037 (три тисячі тридцять сім) гривень 80 копійок сплаченого судового збору. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 15.09.2025 заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.01.2017 по справі № 345/3525/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - скасовано, а справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.10.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Заперечила, щодо застосування строків позовної давності у даній справі та вказала, що на підставі п.6.1 кредитного договору 240719-cred від 24.07.2008 термін дії договору рахується до повного виконання зобов`язання за цим договором. Відповідач в повному об`ємі свої зобов`язання за цим договором не виконав, а тому, вважає, що при подачі позову ними строк позовної давності не порушено. Представник відповідача у судовому засіданні просила застосувати строки позовної давності у даній справі та відмови позивачу у задоволенні позову в повномі об`ємі. Зазначає, що 09.12.2009 судом постановлено рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором 240719-cred від 24.07.2008 року в сумі 4932,95 дол.США. Строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки, пені, штрафів почав свій перебіг з наступного дня набрання чинності вказаного рішення суду, тобто з 10.12.2009. На момент звернення до суду з даним позовом, а саме 10.12.2014, позивачем пропущено строк позовної давності, у межах якого він може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушено права або інтересу. На підставі наведеного просить відмовити у задоволенні позову. Вивчивши зібрані по справі докази, заслухавши доводи сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних вивсновків. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом ч.2 ст.77ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ч.5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти /кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із вимог ст.1048 ЦК України вбачається, що позичальник зобов`язаний сплачувати відсотки від суми займу щомісячно до дня повернення позики, при відсутності іншої домовленості. У відповідності до ст. 526, 527, 530ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України) Згідно із ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом, 24.07.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір 240719-cred, відповідно до якого він отримав кредит у розмірі 5900,00 доларів США на споживчі цілі строком до 20.01.2010 року, та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.. Факт укладення вказаного договору відповідачем не заперечується. Відповідно до доданого до матеріалів справи розрахунку заборгованості за кредитним договором 240719-cred від 24.07.2008 року розмір боргу у відповідача станом на 25.09.2016 року виникла заборгованість в сумі 12364,97 доларів США, яка складається з наступного: 3119,19 доларів США заборгованість за кредитом, 9245,78 доларів США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 9,65 доларів США штраф (фіксована частина), 371,60 доларів США штраф (процентна складова). Оскільки рішенням суду від 09.12.2009 було вирішено стягнути з відповідача 4932,95 доларів США, то сума заборгованості, яка підлягає стягненню, становить 7813,27 доларів США, що із врахування курсу валют НБУ станом на 25.09.2016 року становить 202519,86 грн. Доказів повного погашення заборгованості за кредитним договором відповідач суду не надав. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем не представлено суду. Таким чином нарахована сума заборгованості відповідає умовам Кредитного договору. Щодо клопотання представника відповідача про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного. У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті530,631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між сторонами укладено 24.07.2008 року. Термін погашення кредиту: до 20.01.2010 року. Відповідно до п.5.7 Договору термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород, неустойки, пені, штрафів за даним Договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.12.2009 року, яке набуло законної сили 20.12.2009 року з відповідача вирішено стягнути 4932,95 доларів США, а тому різниця становить 7432,02 доларів США. Банк просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 7813,27 доларів США заборгованості за кредитним договором із врахуванням штрафів відповідно до умов Договору, а також судові витрати по справі. Строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки, пені, штрафів почав свій перебіг з наступного дня набрання чинності вказаного рішення суду, тобто з 10.12.2009. Із даним позов позивач звернувся до суду у 10.10.2016. З огляду на наведене, судом встановлено, що на момент звернення до суду з даним позовом 10.10.2016, позивачем 10.12.2014, пропущено строк позовної давності, у межах якого він може звернутися до суду з вимогою про захист свого порушено права або інтересу. Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23.11.2016 р., згідно якого, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Оскільки позовна давність до основної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом спливла, тому позовна давність спливла і до додаткових вимог про стягнення заборгованості за відсоткам за користування кредитом і у задоволенні позовних вимог про стягнення вказаної заборгованості суд також відмовляє. Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного суду від 28 березня 2018 року за № 444/9519/12, яка є обов`язковою для виконання судами України. Виходячи з наведених обставин та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку із спливом позовної давності звернення до суду.

Outcome: dismissed