Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

02.09.2025 до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулося ТОВ «ФК «Профіт Капітал» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами, 3028,00 грн судового збору та 14000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. У обґрунтування позову зазначено, що 31.07.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір (оферта) № С-501-012515-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки (далі - договір № С-501-012515-19-980). Згідно п. 3 цього договору банк надав клієнту кредит шляхом встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на таких умовах: максимальний ліміт - 200000,00 грн, ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди - 15000,00 грн. Свої зобов`язання за кредитним договором Товариство виконало належним чином, надавши позичальнику кредитний ліміт. Відповідач належним чином зобов`язання не виконував, внаслідок чого заборгованість станом на 19.12.2023 (дату відступлення права вимоги) становить 41797,93, що складається із: заборгованості за основним боргом - 14586,95 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 27210,98 грн. 06.12.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладений договір кредиту та страхування № D44.00501.006047974 (далі договір № D44.00501.006047974), згідно якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 47000,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною. Свої зобов`язання за кредитним договором Товариство виконало належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти. Відповідач належним чином зобов`язання не виконував, внаслідок чого заборгованість станом на 19.12.2023 (дату відступлення права вимоги) становить 120470,24 грн, що складається із: заборгованості за основним боргом -44512,91 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 28628,33 грн; заборгованість на нарахованими та несплаченими комісіями 47329,00 грн. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладений договір факторингу № 19/12-2023. 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договорами № С-501-012515-19-980 та № D44.00501.006047974. 10.09.2025 суддею Кременчуцького районного суду Полтавської області справу передано за підсудністю до Автозаводського районного суду міста Кременчука. 06.10.2025 справа отримана судом та протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями передана судді Мельник Н.П. 08.10.2025 відкрите провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. 13.11.2025 судове засідання не відбулося по причині знеструмелнян приміщення суду (акт керівника апарату № 17 від 13.11.2025). 16.12.2025, 02.02.2026 у судове засідання не з`явилися: представник позивача, про місце, день, час розгляду справи повідомлявся належним чином, у прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити; відповідач, про дату, час, місце судового розгляду повідомлений належним чином на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якого днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. На підставі ст. ст. 280, 281, ч. 5 ст. 259 ЦПК України суд ухвалив провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленимиглавою 11ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом встановлене таке. 31.07.2019 між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір (оферта) № С-501-012515-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Банк відкрив клієнту поточний рахунок у валюті гривня та випустив платіжну карту «MasterCard» (далі - кредитна карта) із встановлення відповідної кредитної лінії по поточному рахунку на таких умовах: максимальний ліміт - 200000,00 грн, ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди - 15000,00 грн (п. 3 договору № С-501-012515-19-980). Згідно п.п. 3.3 договору № С-501-012515-19-980 за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 24 % річних. Як йдеться по тексту угоди клієнт ознайомлений із її умовами, умовами договору комплексного банківського обслуговування, тарифами банку та іншими умовами обслуговування, оприлюдненими на інтернет-сторінці банку www.ideabank.iia, що йому роз`яснені, зрозумілі та з якими він погодився. Свої зобов`язання за кредитним договором Товариство виконало належним чином, надавши позичальнику кредитний ліміт. На підтвердження користування кредитним лімітом, установленим на банківській карті відповідача, позивачем долучена до матеріалів справи виписка за період з 31.07.2019 по 19.12.2023, з якої слідує, що за період користування кредитними коштами з карткового рахунка відповідачем здійснювались систематичні зняття кредитних коштів та поповнення карткового рахунку. Усі поповнення використовувалися відповідачем на власні потреби і на рахунку не залишалися, саме тому вони не є повернутими коштами в рахунок погашення кредитної заборгованості на кредитній картці. Сума регулярного платежу відноситься до тіла кредиту, оскільки банк надав кошти у користування, а клієнт їх виплачує відповідно до договору. У зв`язку із тим, що відповідач частково здійснювала операції із поповнення своєї банківської карти, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку, зроблені за рахунок кредитних коштів, виникла наявна заборгованість. У свою чергу поповнення, які здійснювала відповідач свідчать про її усвідомлення про наявність заборгованості перед банком, а отже усвідомлення наслідків та обізнаності з умовами використання наданих їй кредитних коштів. Таким чином, відповідач належним чином зобов`язання не виконував, внаслідок чого заборгованість за договором № С-501-012515-19-980 станом на 19.12.2023 (дату відступлення права вимоги) становить 41797,93, що складається із: заборгованості за основним боргом - 14586,95 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 27210,98 грн. 06.12.2019 між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладений договір кредиту та страхування № D44.00501.006047974 (далі договір № D44.00501.006047974), згідно якого банк надав позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 47000,00 грн на строк 60 місяців, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною. Згідно п. п. 1.3 договору № D44.00501.006047974 за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 20 % річних від залишкової суми кредиту. За обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до графіка платежів (п.п. 1.5 договору № D44.00501.006047974). Як йдеться по тексту договору № D44.00501.006047974, позичальник підтвердив, що перед укладенням договору ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту та з нормами Закону України «Про споживче кредитування». Плата за обслуговуванняі кредитної заборгованості становит 2,65 % щомісячно від початкової суми кредиту. Свої зобов`язання за кредитним договором Товариство виконало належним чином, надавши позичальнику кредитні кошти. Відповідач належним чином зобов`язання не виконував, внаслідок чого заборгованість станом на 19.12.2023 (дату відступлення права вимоги) становить заборгованості за основним боргом - 44512,91 грн; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками - 28628,33 грн, а всього на суму 73141,24 грн. Щодо стягнення із відповідача заборгованості на нарахованими та несплаченими комісіями за договором № D44.00501.006047974 в сумі 47329,00 грн. 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», ст. 11 якого викладена в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Згідно п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту, до яких включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банківської установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту, яка може включати плату за надання інформації про стан кредиту, що споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Протилежна умова договору є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 по справі № 204/224/21. Виходячи з аналізу п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», викладених у постанові від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. З аналізу договору № D44.00501.006047974 слідує, що під час користування кредитом банк надавав позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата згідно п. 5 додатку № 1 до цього договору (паспорта споживчого кредиту) як «Інші послуги банку». Згідно п. 5 зазначеного додатку № 1 до договору № D44.00501.006047974 у рядку «Платежі за додаткові та супутні послуги», підрядку «Інші послуги банку» нараховано банком за період з 02.01.2020 по 02.10.2024 включно інші послуги банку на загальну суму 72239 грн 00 коп. Разом з тим, згідно довідки розрахунку заборгованості відповідача за договором № D44.00501.006047974 заборгованість за нарахованими та несплаченими комісія визначена в сумі 47329,00 грн. Однак, ні договір № D44.00501.006047974, ні додаткова угода до нього, ні довідка розрахунок заборгованості відповідача за договором не містять переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які надавалися позивачу та за які первісним кредитором установлена комісія. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх із споживачем (відповідачем по справі) під час укладення кредитного договору, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині потрібно відмовити. На підтвердження перерахування [PERSON] коштів в сумі 47000,00 грн позивачем долучена до матеріалів справи копія ордера - розпорядження № 1 про видачу кредиту, а також виписка за період з 16.12.2019 по 19.12.2023 по договору № D44.00501.006047974, згідно якої 06.12.2019 відповідач отримав кредит на обумовлену суму та здійснював часткове його погашення, що свідчить про обізнаність з умовами кредиту. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладений договір факторингу № 19/12-2023, згідно якого первісний кредитор передав права вимоги за креднити договорами, у тому числі укладені з відповідачем, для ТОВ «Оптіма Факторинг». 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладений договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги за кредитними договорами, у тому числі за договорами № С-501-012515-19-980 та № D44.00501.006047974. Відповідач жодним чином не заперечував факт отримання ним у борг коштів та факт укладення договору, протилежних доказів суду не надав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти. За змістом правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (ст. 207 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст. 626,628 ЦК України). Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( ч 1ст 638 ЦК України). Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч 2ст. 639 ЦК України). Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі ( абз.2 ч 2ст. 639 ЦК України). З аналізу наведених норм, слідує, що будь-який вид укладеного договору на підставі ЦК України може мати електронну форму та є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 по справі № 732/670/19, від 23.03.2020 по справі № 404/502/18, від 07.10.2020 по справі № 127/33824/19. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), п. 6 ч.1ст. 3 якого визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно - цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦПК України, інших актів законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.ст. 610,611 ЦК України). Судом установлені порушення відповідачем умов договору шляхом неналежного виконання взятих на себе зобов`язань. Досліджені по справі докази дають достатні підстави для висновку, що після підписання договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки щодо надання кредитних коштів і їх повернення зі сплатою відповідних відсотків за користування. Свої договірні зобов`язання кредитодавець виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит в обумовленій договором сумі. Відповідач зобов`язання у визначений договором строк не виконав, контррозрахунку суми заборгованості та процентів за користування кредитними коштами не надано. Існування заборгованості перед позивачем стверджується доданими до позову документами. Протягом строку дії кредитного договору відповідач не звернувся до суду із заявою про розірвання кредитного договору чи визнання його (або його окремих положень) недійсним (ми). Доказів протилежного матеріали справи не містять та суду не надано. Відповідачем протилежного суду не доведено, наведені позивачем обставини та факти не спростовані. Клопотань, заяв відповідачем не заявлено, у тому числі про участь у засіданні в режимі відеоконференції. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1049 ЦК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019. Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконаний, докази на підтвердження зазначеного не надані. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: (1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); (2) правонаступництва; (3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); (4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 514 ЦКУкраїни до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 512 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст.516 ЦК України). Кредитний договір та договір факторингу є оспорюваними правочинами, а оскільки ця презумпція не спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, останні вважаються правомірними. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Європейський суд з прав людини вказав, що Суд нагадує, що п.1 ст.6 Конвенції з прав людини зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 цієї Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (параграф 23 рішення Європейського суду з прав людини «Pronina v. Ukraine», n. 63566/00, 18.07.2006). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 137 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02.10.2019 по справі № 815/1479/18, від 15.07.2020 по справі № 640/10548/19, від 21.01.2021 по справі № 280/2635/20. З урахуванням відсутності клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що стверджується доданими документами до позову. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені частково на загальну суму 114939,17 грн (41797,93 грн за договором № С-501-012515-19-980 + 73141,24 грн за договором № D44.00501.006047974), тобто на 70,83 % від 162268,17 грн, з відповідача на користь позивача слід стягнути 2144,73 грн (70,83 % від 3028,00 грн) судового збору та 9916,20 грн (70,83 % від 14000,00 грн) витрат на правничу допомогу на підставі ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: partial