Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 19875,00 грн. Позовні вимоги мотивує тим, що між позивачкою та відповідачем 27.01.2007 року було зареєстровано шлюб. У цьому шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом зі позивачкою. Згідно з рішенням Буського районного суду Львівської області від 21.04.2011 року у справі № 2-318/2011 шлюб було розірвано. Згідно з судовим наказом, виданим Буським районним судом Львівської області від 06 листопада 2017 року у справі №440/1613/17 відповідач повинен сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Також згідно рішення Буського районного суду Львівської області від 27 грудня 2019 року в справі №943/1625/19 суд ухвалив змінити розмір аліментів та стягувати з [PERSON] , аліменти на утримання доньки та сина в розмірі однієї третини із всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно і до досягнення нею повноліття, починаючи з дня звернення до суду (30 серпня 2019 року). Згідно з договором про надання додаткових платних освітніх послуг № 94/24 від 01.09.2024 року донька [PERSON] [INFO] , вступила 01.09.2024 року в Заклад вищої освіти «Український католицький університет» і проходить там навчання, повна вартість навчання в рік становить 17 250, 00 грн. Крім того, згідно договору [PERSON] проживає в колегіумі, вартість якого оплачується окремо і становить 22 500, 00 грн за рік. Позивачка хоч і має постійне місце роботи та отримує заробітну плату, але цих коштів не вистачає на утримання двох дітей та оплату вартості навчання у вищому навчальному закладі. Відповідач офіційно працевлаштований, інших дітей, крім спільних, на утримані не має, а тому має можливість оплатити половину додаткових витрат на дитину, а тому просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки додаткові витрати у сумі 19 875, 00 грн (половина від суми 39 750,00 грн) на дитину. Ухвалою судді від 16.12.2025 року, після отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач [PERSON] своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву в установлений судом строк та спосіб не скористався. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до приписів статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України). Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. В силу приписів частини першої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частинами першою та другою статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 серпня 2007 року, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, підтверджено, що [PERSON] , [INFO] має батьків: [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки від 1249 від 12 листопада 2025 року, виданої закладом вищої освіти «Український католицький університет», підтверджено, що [PERSON] є студенткою Українського католицького університету і навчається за першим (бакалаврським) рівнем освіти на 2 курсі філософсько-богословського факультету за спеціальністю Богослов?я. Форма навчання - денна. Дата початку навчання на освітній програмі - 02.09.2024. Термін закінчення навчання на освітній програмі до 30.06.2028 року. Відповідно до Договору №94/24 від 01 вересня 2024 року про надання додаткових платних освітніх послуг, підтверджено, що заклад вищої освіти «Український католицький університет» та [PERSON] уклали договір, предметом договору є надання додаткової платної освітньої послуги з метою підготовки слухача (одержувача освітньої послуги) в напрямку "Християнська духовність у постмодерній добі». Заклад бере на себе зобов?язання за рахунок коштів одержувача здійснити надання одержувачу додаткової платної освітньої послуги, а саме: організувати та провести Освітньо-формаційну програму «Християнська духовність у постмодерній добі» з 01.09.2024 р. до 22.05.2025 р. Загальна вартість додаткової платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 90000 (дев?яносто тисяч) гривень. Оплату за надання додаткової освітньої послуги здійснює одержувач або будь-яка інша фізична чи юридична особа за згодою одержувача. Згідно заяви про приєднання №242 від 03 серпня 2024 року до Договору про навчання та Договору платної освітньої послуги, підтверджено, що загальна вартість платної освітньої послуги за весть строк навчання на дату укладення договору становить 516 000,00 грн. Вартість платньої освітньої послуги за перший рік навчання (2024-2025 н.р.) становить 129 000, 00 грн. Відповідно до квитанції до платіжньої інструкції від 03.02.2025 року, позивачка [PERSON] , сплатила «за формаційну програму [PERSON] з умовами договору про надання платних послуг», в сумі 11 250,00 грн. Крім того, згідно квитанції до платіжньої інструкції від 10.09.2024 року, позивачка [PERSON] , сплатила «за формаційну програму [PERSON] », в сумі 11 250,00 грн. Крім того, згідно квитанції до платіжньої інструкції від 07.08.2024 року, позивачка [PERSON] , сплатила «оплата за навчання студента [PERSON] спеціалізація «Богослов`я», за період 1 семестр 2024-2025 року, форма денна», в сумі 8625,00 грн. Крім того, згідно квитанції до платіжньої інструкції від 24.01.2025 року, позивачка [PERSON] , сплатила «оплата за навчання студента [PERSON] спеціалізація «Богослов`я», за період 2 семестр 2024-2025 року, форма денна», в сумі 8625,00 грн. Тобто, загалом позивачка [PERSON] сплатила за навчання доньки - 39750 грн. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. У відповідності до ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3)існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4)наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей). Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 1 ст. 18 цієї Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказане в сукупності свідчить про те, що суть аліментних зобов`язань полягає не в покладенні обов`язку на одного з батьків брати участь в утриманні дитини, а в забезпеченні дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її розвитку та виховання. За змістом ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, визначаючи час з якого слід присудити аліменти, приймає до уваги, що відповідно до ст. ст. 191, 200 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України. Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» щодо пільги щодо сплати судового збору відомо, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати по справі. Таким чином, відповідачу [PERSON] слід сплатити на користь держави 1211,20 грн судового збору. Враховуючи наведене, приймаючи до уваги, що відповідач як батько зобов`язаний приймати участь в утриманні своєї дитини на рівні із матір`ю, суд вважає обґрунтованими заявлені позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання, а також враховуючи самостійне понесення таких витрат позивачко [PERSON] на загальну суму 39 750, 00 грн, суд приходить до висновку, що позов належить задовольнити, стягнувши з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] , половину додаткових витрат на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , що становить 19 875, 00 грн (39 750,00 грн/2).

Outcome: approved