Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

24 грудня 2025 року Департамент соціальної політики Луцької міської ради (далі позивач, Департамент) звернувся в суд з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) про стягнення надміру виплачених коштів. Позовні вимоги обґрунтовані ти, що відповідач 05 січня 2024 року звернулася до позивача із заявою про призначення їй допомогу на проживання внутрішньому переміщеним особам. 16 лютого 2024 року відповідач подала повторну заяву, оскільки їй була встановлена інвалідність . 16 лютого 2024 позивачем прийнято рішення про призначення відповідачеві допомоги з 01 лютого 2024 року у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, як особі з інвалідністю 2 групи загального захворювання, згідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332. 26 вересня 2024 року, в ході верифікації, позивач отримав інформацію про те, що відповідач перебувала за кордоном у період з 04 березня 2024 року по 28 червня 2025 року, чим порушила приписи п.п.6, 9 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332, не повідомивши про ці обставини органи соціального захисту. Відтак позивач вважає, що відповідач без належної правової підстави, а також у зв`язку з недобросовісністю, отримав у загальному допомогу у розмірі 15 000,00 грн. які він і просить суд стягнути з відповідача на підставі ст.ст.1212, 1215 ЦК України. Відповідач письмового відзиву на позов не подала. Зважаючи на те, що відповідач не подала письмового відзиву на позов та був належним чином повідомлена про розгляд справи, на підставі ст.280 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав. Судом встановлено, що 05 січня 2024 року звернулася до позивача із заявою про призначення їй допомогу на проживання внутрішньому переміщеним особам. 16 лютого 2024 року відповідач подала повторну заяву, оскільки їй була встановлена інвалідність . 16 лютого 2024 позивачем прийнято рішення про призначення відповідачеві допомоги з 01 лютого 2024 року у розмірі 3 000,00 грн. щомісячно, як особі з інвалідністю 2 групи загального захворювання, згідно Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2022 року №332 (далі Порядок №332). Надалі виплата допомоги продовжувалася відповідачеві автоматично. 26 вересня 2024 року, в ході верифікації, позивач отримав інформацію про те, що відповідач перебувала за кордоном у період з 04 березня 2024 року по 28 червня 2025 року. В матеріалах справи відсутні докази того, відповідач повідомляла позивача про свій виїзд за кордон. Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Пунктом 6 Порядку №332 (в редакції, чинній на час призначення допомоги) передбачено, що якщо отримувач або уповноважена особа повернувся до покинутого місця проживання, виїхав на тимчасове чи постійне місце проживання за кордон або перебуває за кордоном більш як 30 календарних днів підряд чи більш як 60 календарних днів сукупно протягом шестимісячного періоду отримання допомоги, він зобов`язаний повідомити про такі обставини органу соціального захисту населення/уповноваженій особі виконавчого органу сільської, селищної, міської ради/центру надання адміністративних послуг за місцем перебування на обліку або надіслати заяву з використанням засобів поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням кваліфікованого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису). У пункті 9 Порядку №332 передбачено, що уповноважена особа зобов`язана протягом 14 календарних днів після виникнення змін, які впливають на визначення права на отримання допомоги, поінформувати про це засобами поштового/електронного зв`язку (за технічної можливості з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису) орган соціального захисту населення, уповноважену особу виконавчого органу сільської, селищної, міської ради або центр надання адміністративних послуг. З аналізу вищенаведених положень законодавства слідує, що отримувач допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам зобов`язаний протягом 14 календарних днів повідомити орган соціального захисту про тимчасове чи постійне місце проживання за кордон або перебування за кордоном більш як 30 календарних днів підряд. Невиконання отримувачем допомоги вищенаведених дій свідчить про його недобросовісність та зловживання своїм правом на отримання допомоги. Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. В свою чергу, пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. З аналізу вищенаведених положень матеріального законодавства слідує, що обов`язковою умовою для повернення безпідставно набутої допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, яка є «допомогою» в розумінні п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України, є наявність недобросовісності з боку набувача, або рахункової помилки з боку особи, яка виплачує допомогу. У всіх інших випадках, сума надмірно виплаченої допомоги не повертається її отримувачем. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 545/163/17 (провадження № 61-33727сво18). У даному випадку позивач довів суду наявність у відповідача недобросовісності в її діях, а саме порушення нею приписів п.п.6, 9 Порядку №332 у вигляді неповідомлення про факт виїзду за кордон на більше ніж 30 днів. Отже, оскільки з боку відповідача було допущено недобросовісність, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача надмірно виплачених коштів соціальної допомоги, а тому позов слід задовольнити повністю. У зв`язку із задоволенням позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, який був сплачений при зверненні до суду.

Outcome: approved