Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Представник ТОВ «Фінпром Маркет» Ґедзь О.В. звернулась до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту. Позовна заява обґрунтована тим, що 15.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №71898245, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4000 грн. строком на 30 днів (з 15.06.2025 по 14.07.2025) зі сплатою процентів у розмірі 0,5 % в день, комісія складає 15%. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. 16.10.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено Договір факторингу №16/10/25, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі до відповідача за договором кредиту № 71898245 від 15.06.2025. Відповідач умови кредитного договору не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в сумі 13 200 грн., яка складається з наступного: 4000 грн. за основною сумою боргу, 600 грн. за процентами, 600 грн. за комісією, 8000 грн. за пенею/неустойкою. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту №71898245 в сумі 13200 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 25.11.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, витребувано докази у справі, а саме з АТ «Універсал Банк» наступну інформацію та документи: інформацію щодо належності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому у АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] за період з 15.06.2025 по 18.06.2025. Представник позивача в судове засідання не з`явився, позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував, про що до суду подав письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки за місцем проживання. Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Письмових заперечень проти позову, заяв та клопотань до матеріалів справи не надано, про причини своєї неявки відповідач суду не повідомив, заяв по суті справи не подав. Тому, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами. Як встановлено з матеріалів справи, 15.06.2025 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71898245, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошті в сумі 4000 грн., строком на 30 днів, які зобов`язався повернути та сплатити відсотки 0,5%, комісію за надання кредиту 15% від суми наданого кредиту. Загальна вартість кредиту визначена в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту (а.с.15-21,22). ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було здійснено ідентифікацію особи відповідачки одноразовим ідентифікатором, про що свідчать долучені до матеріалів справи довідки (а.с.23). Грошові кошти за договором кредиту [PERSON] були перераховані на банківську картку № [NUMBER] в сумі 4000 грн. 15.06.205 (а.с.10,24), емітовану в АТ «Універсал Банк», про що свідчить інформація, надана АТ «Універсал Банк» та виписка по рахунку [PERSON] (а.с.65-66). У зв`язку з невиконанням у повному обсязі відповідачем зобов`язань за договором кредиту №71898245 від 15.06.2025, утворилась заборгованість за період з 15.10.2025 по 04.11.2025 в сумі 13 200 грн., з яких 4000 грн. заборгованість за тілом позики, 600 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами, 8000 грн. за пенею, 600 грн. за комісією (а.с.6, 12-13). 16.10.2025 між ТОВ «Фінпром Маркет» та ТОВ « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір факторингу №16/10/25, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі до відповідача за договором кредиту №71898245 від 15.06.2025 (а.с.26-32). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України також передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як встановлено у ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19; від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Частиною 1 ст.633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2025 між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» в електронній формі був укладений договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71898245. Умови кредитування щодо строку дії кредитного договору та сплати відсотків були узгоджені сторонами, шляхом фіксування їх у кредитному договорі. Згідно з матеріалами справи позивач отримав право грошової вимоги до відповідача [PERSON] , що підтверджується долученим до матеріалів справи договором факторингу з додатками. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до [PERSON] в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 4000 грн. та відсотків в сумі 600 грн. підлягають задоволенню. Що стосується вимог щодо стягнення комісії, суд зазначає наступне. Як вбачається з договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 71898245, сторони узгодили, що за надання кредиту підлягає стягненню комісія за надання кредиту в розмірі 15% від суми наданого кредиту(що становить 600 грн.). Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18) зробив висновок, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів" (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України "Про споживче кредитування" № 1734-VIII від 15 листопада 2016 року". Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі № 686/9372/16, провадження № 61-663св21 від 15 грудня 2021 року. У даній справі умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплатити банку комісійну винагороду за надання кредиту. Однак, відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочини, якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин вимоги позивача в частині стягнення комісії за надання кредиту не підлягають задоволенню. Що стосується вимог про стягнення заборгованості за пенею/неустойкою, суд зазначає наступне. Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір з відповідачем [PERSON] укладений 15.06.2025, таким чином заборгованість за пенею/неустойкою стягненню не підлягає. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною третьої вказаної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача суду надано договір № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 про надання правничої допомоги, згідно з яким правова допомога ТОВ «Фінпром Маркет» надавалась адвокатом Ткаченко Ю.О., акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, Витяг з акту № 8ФП, акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, квитанція про сплату витрат. Згідно з договором про надання правової допомоги (п.4.1) та Витягом з акту №8ФП, витрати на правову допомогу у справі щодо стягнення заборгованості з Пілка М.Ю. складають 4500 грн. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Частиною шостою статті 137 ЦПК України визначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду, а саме Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22). Таким чином, суд приходить до висновку про співмірність суми заявлених витрат на правову допомогу із складністю справи. Відповідно до ч.1, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовну заяву задоволено частково (на 35 %), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1575 гривень та судовий збір в сумі 847,84 грн.

Outcome: partial