Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

26.12.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» (далі ТОВ «Новий колектор») звернулися до суду із зазначеним позовом та просили стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 23.01.2020-100002074 від 23.01.2020 у розмірі 11 240,00 грн та вирішити питання розподілу судових витрат. В обґрунтування позову зазначають, що 23.01.2020 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір № 23.01.2020-100002074 у електронній формі. Отримавши кошти від фінансової компанії остання своїх зобов`язань не виконала і тому станом на 24.12.2025 утворилась заборгованість у розмірі 11 240,00 грн, яка складається з 8000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 2240,00 грн заборгованості за відсотками, 1000,00 грн заборгованості за штрафом. Відповідно до договору факторингу ТОВ «Новий колектор» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором. Відповідач не погашає заборгованість у добровільному порядку, що змусило товариство звернутись до суду із зазначеним позовом. 30.12.2025 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначене на 28.01.2026. Від відповідача відзиву, заперечень щодо розгляду справи у спрощеному провадженні не надійшло. У судове засідання 28.01.2026 учасники справи не прибули. Оскільки сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, представник позивача клопотав провести судове засідання без його присутності, з метою економії процесуальних строків суд вважає за доцільне згідно з положеннями ст. 223 ЦПК України провести розгляд справи без участі учасників справи на підставі наявних доказів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, судом встановлено наступне. 23.01.2020 [PERSON] звернулася із заявкою до ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору № 23.01.2020-100002074, відповідно до умов якого позичальнику надається кредит у сумі 8 000,00 грн на строк 14 календарних днів з дати отримання, зі сплатою відсотків у розмірі 28 %, що становить 2240,00 грн. Вказана заявка підписана [PERSON] із використанням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 23.01.2020 (а. с. 18). Відповідно до документу Fondy за призначенням 23.01.2020-100002074 ТОВ «Споживчий центр» 23.01.2020 здійснило переказ коштів на суму 8 000,00 грн на платіжну карту [NUMBER] . Також долучено картку субконто за договором 23.01.2020-100002074. Зазначені документи не містять інформації про автора, час і місце їх виготовлення, печаток, штампів, тощо (а. с. 10, 29). 28.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Новий колектор» укладено Договір факторингу № СЦ-280325-15, відповідно до умов якого ТОВ «Новий колектор» набув за плату права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників (а. с. 14-17). До договору долучено Акт прийому-передачі переліку №1 від 28.03.2025 та перелік №1 реєстру боржників, де зазначено, що [PERSON] має борг за договором №23.01.2020-100002074 у розмірі 11 240,00 грн (а. с. 12, 27-28). Долучено довідку від ТОВ «Новий колектор» про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором, згідно якої заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 23.01.2020-100002074 від 23.01.2020 станом на 29.10.2025 становить 11 240,00 грн, яка складається з 8 000,00 грн заборгованості по тілу кредиту, 2240,00 грн заборгованості за відсотками, заборгованість за штрафом 1000 грн (а.с. 13). Також позивачем на адресу відповідача направлялись повідомлення про відступлення права вимоги за договором № 23.01.2020-100002074 та вимога про сплату заборгованості у розмірі 11 240,00 грн (а. с. 11). При вирішенні спору по суті суд керується наступними нормами права. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Також відповідно до положень ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що позивачем не надано доказів, що між первісним позикодавцем та відповідачем 23.01.2020 укладено кредитний договір № 23.01.2020-100002074 у електронній формі відповідно до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронний підпис відповідача накладений лише на заявку на отримання кредиту, тому відсутні підстави стверджувати, що сторони обумовили істотні умови договору як то розмір кредиту та суму відсотків, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. Також відсутні докази, що первісним кредитором ТОВ «Споживчий центр» на картку відповідача надано кредитний ліміт у розмірі 8 000,00 грн та що вказані кошти отримані відповідачем. Позивачем не долучено ні квитанції про перерахування коштів на картку відповідача, ні доказів належності відповідачу певної картки, ні виписки про рух коштів по картці, тощо. Також позивач не використав своє процесуальне право про отримання вказаної інформації, що складає банківську таємницю, у порядку витребування доказів у справі. Долучений документ Fondy (а. с. 29) суд позбавлений можливості трактувати як допустимий, достовірний та достатній доказ згідно з вимогами статей 78-80 ЦПК України, скільки у вказаному повідомленні відсутні посилання на конкретний кредитний договір, інформація щодо повного номеру платіжної картки чи належності її певній особі. Таким чином, позивачем не доведено як факту укладення, так і факту виконання первісним позикодавцем умов договору № 23.01.2020-100002074 щодо видачі коштів, який би породжував обов`язок відповідача повернути надані кошти та виконати інші обов`язкові платежі згідно з умовами договору. Крім того, позивачем не надано розрахунку заборгованості відповідача перед первісним кредитором за вказаним договором. Документ картка субконто за договором 23.01.2020-100002074 (а. с. 10) також не відповідає вимогам статей 78, 79 ЦПК України щодо допустимості та достовірності доказів. Довідка про розмір заборгованості, видана ТОВ «Новий колектор», є похідним документом, тому не підтверджує правильність нарахування сум заборгованостей первинним кредитором, оскільки згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного суд доходить переконання, що позивачем не доведено порушення його майнових прав відповідачем. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить висновку наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог. У силу приписів ст. 141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача судових витрат.

Outcome: dismissed