Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

20 серпня 2025 року Кузьменко М.В. в інтересах ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованостіза кредитним договором №14.01.2025-100000716 від 14.01.2025 року в розмірі 52 200 грн., з яких: 20 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 18 600 грн. - заборгованість за процентами, 3 600 грн. - комісії та 10 000 грн. - неустойка, та 2 422 грн. 40 коп. судового збору. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що 14.01.2025 року сторони уклали в електронній формі кредитний договір №14.01.2025-100000716, за умовами якого товариство надало [PERSON] кредит у розмірі 20 000 грн. строком на 155 днів з дати його надання, зі сплатою фіксованої незмінною процентної ставки у розмірі 1% за один день користування кредитом. Термін повернення кредиту - 17.06.2025 року. Комісія, пов`язана з наданням кредиту - 9% від суми кредиту та дорівнює 1800 грн. У свою чергу, [PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісію. Однак, відповідач належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, процентів, в зв`язку із чим станом на 20 серпня 2025 року утворилась заборгованість в розмірі 52 200 грн., з яких: 20 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 18 600 грн. - заборгованість за процентами, 3 600 грн. - комісії та 10 000 грн. - неустойка. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь вищезазначену заборгованість. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Відповідач своїм правом на подачу відзиву у встановлені судом строки, згідно ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2025 року, скористався. 15 вересня 2025 року від [PERSON] в інтересах [PERSON] до суду надійшла заява, згідно якої остання просить в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, у зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які: підтверджують факт укладення між кредитором та відповідачем кредитного договору; вказують на наявність у відповідача заборгованість перед ТОВ «Споживчий Центр»; підтверджують факт надання коштів відповідачу за кредитним договором, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 14 січня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір №14.01.2025-100000716, за умовами якого ТОВ «Споживчий центр» надало [PERSON] кредит у розмірі 20 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити нараховані проценти та комісію відповідно до графіка платежів. За умовами вказаного кредитного договору сторони передбачили, що кредит надається строком на 155 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 17 червня 2025 року. Також сторони узгодили, що плата за користування кредитом здійснюється за фіксованою незмінною процентною ставкою «Стандарт» у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, та процентна ставка «Економ» в розмірі 0,5% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка «Стандарт». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Згідно п.17 договору, сторони погодили, що розмір неустойки становить 300 грн., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконання/неналежного виконання зобов`язання. Комісія, пов`язана з надання кредиту становить - 1800 грн. у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом (п.9 договору). [PERSON] підписав електронний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е447, а ТОВ «Споживчий центр» 14 січня 2025 року перерахувало суму кредиту в розмірі 20 000 грн. на вказану відповідачем платіжну картку № [NUMBER] за допомогою системи iPay, що підтверджується наявним в матеріалах справи копією довідки №18.09/25-7 від 18.09.2025 року, згідно якої підтверджено що на номер телефону [NUMBER] 14.01.2025 року о 11:33:44 було надіслано SMS-повідомлення щ текстом «Код підтвердження: А447 для Паспорту та Е447 для Договору»; листом №29-3007 від 30.07.2025 року, копією договору про надання послуг з переказу коштів «ФК-П-2024/01-2 від 04.01.2024 року та листом АТ КБ «ПриватБанк» разом із по рахунку що належить [PERSON] .. [PERSON] в порушення умов договору кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим станом на 20 серпня 2025 року утворилась заборгованість в розмірі 52 200 грн., з яких: 20 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 18 600 грн. - заборгованість за процентами, 3 600 грн. - комісії та 10 000 грн. - неустойка, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, згідно якого розмір процентів по кредиту нараховувався за період з 14.01.2025 року по 17.06.2025 року. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Із положень частини третьої статті 11 Закону України від 03вересня 2015 року №675-VIII«Про електронну комерцію» (тут і надалі в редакції на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №675-VIII) слідує,що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону №675-VIII пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. За змістом частини шостої статті 11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону №675-VIII). В силу пункту 6 частини першої статті 3Закону №675-VIII електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України). За змістом статей 12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. З матеріалів справи судом встановлено, що ТОВ «Споживчий центр» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. [PERSON] підписав цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем Е447), направленим товариством на телефонний номер відповідача. При укладанні кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. [PERSON] був належним чином ознайомленим з умовами вищевказаного кредитного договору, однак не виконав грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договору кредиту в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду. Отже, сторони у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредитного ліміту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів та комісії, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо. На виконання умов кредитного договору ТОВ «Споживчий центр» перерахувало грошові кошти (20 000 грн.) на банківський рахунок [PERSON] , який самостійно вніс до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства номер своєї платіжної карти. Відтак, у встановлений договором строк [PERSON] не поверну кредитні кошти та не сплати нараховані проценти та комісію. Представлена позивачем довідка-розрахунок заборгованості за договором кредиту №14.01.2025-100000716 від 14 січня 2025 року відповідає умовам договору, в якому відображено інформацію стосовно розміру основного боргу (20 000 грн. 00 коп.), і цілком підтверджує нарахування 18 600 грн. процентів за користування кредитом та розмір комісії 3 600 грн., які відповідачем не погашались. При цьому, проценти вірно були нараховані позивачем лише в межах строку кредитування з 14.01.2025 року по 17.06.2025 року. Доказів, які б спростували цю заборгованість за кредитним договором, відповідачем не надано. Суд відхиляє доводи представника відповідача, щодо відсутності доказів, які: підтверджують факт укладення між кредитором та відповідачем кредитного договору; вказують на наявність у відповідача заборгованість перед ТОВ «Споживчий Центр»; оскільки данні факти підтвердженні наявними в матеріалах справи належними та допустимими доказами. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача неустойки за невиконання зобов`язань за договором, суд дійшов таких висновків. Відповідно до пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, оскільки нарахування позивачем неустойки в сумі 10 000 грн. здійснювалось під час дії воєнного стану, таке нарахування не відповідає вимогам закону. При виборі й застосуванні норми права до зазначених правовідносин суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №161/11703/22. Ураховуючи викладене, оскільки відповідач не сплатив заборгованість за кредитним договором, необхідно задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 42 200 грн., з яких: 20 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 18 600 грн. - заборгованість за процентами, 3 600 грн. - комісії. Вирішуючи питання про розподіл судового збору, суд відповідно до ст.141 ЦПК України враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 52 200 грн. 00 коп., а підлягає задоволенню в сумі 42 200 грн. 00 коп., що складає 80,84% (42 200 грн. 00 коп. х 100 : 52 200 грн. 00 коп.). Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 958 грн. 27 коп. судового збору (2422,4 х 80,84%).

Outcome: partial