Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

23 вересня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області - Янжули С.А., надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до [PERSON] про стягнення заборгованості В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 08 грудня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 4201760 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 8 000 гривень, строком на 363 дні, шляхом переказу на платіжну картку № [NUMBER] , зі сплатою відсотків за користування кредитом. В подальшому, відповідачем було підписано додатковий договір від 10 грудня 2023 року та отримав додаткову суму кредитних коштів - 5 000 гривень. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відповідно до умов Кредитного договору. У зв`язку із порушенням зобов`язань заборгованості за кредитним договором станом на 26 липня 2024 року становить 72 610 гривень, яка складається з: 13 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 59 610 гривень заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором. 26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №26.07.2024, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №4201760 від 08 грудня 2023 року перейшло на користь ТОВ «Українські фінансові операції». Станом на дату укладання Договору факторингу від 26 липня 2024 року №26.07.2024, строк дії Договору №4201760 від 08 грудня 2023 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та [PERSON] , ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з 27 липня 2024 року донараховано відсотки за 131 календарний день 13 000 гривень х 2% = 260 гривень х 131 календарний день = 34 060 гривень. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому товариство змушене було звернутися до суду за захистом своїх прав. Просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в сумі 106 670 гривень, з яких: сума заборгованості за основним боргом (сумою кредиту) - 13 000 гривень, сума заборгованості по процентах, нарахованих первісним кредитором - 59 610 гривень, сума заборгованості по процентах, нарахованих позивачем - 34 060 гривень; стягнути судовий збір в розмірі 2 422,40 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень. Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2025 року у справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з`явився, в позові просить суд розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату розгляду справи належним чином повідомлений, про причини неявки суд не сповістив, відзив на позовну заяву не подав, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Відповідно до ч. 2ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 08 грудня 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір №4201760 про надання коштів на умовах споживчого кредиту відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 8 000 гривень, строком на 363 дні до 05 грудня 2024 року. Стандартна процентна ставка становить 2% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору (п.1.4.1 Договору). Дата надання кредиту: 08 грудня 2023 року або 09 грудня 2023 року (п.2.2 Договору). Відповідно до п.1.1 Кредитного договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Закону України «Про електрону комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відповідно до п.2.1 Кредитного договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача: [NUMBER] . Згідно п.п. 2.4, 2.5 Кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за реквізитами згідно п.2.1 Договору. Кредит вважається погашеним в день отримання Товариством коштів в погашення заборгованості за кредитом. Відповідно до паспорту споживчого кредиту, [PERSON] за допомогою електронного підпису підтвердив, що отримав та ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовану вартість кредиту, надані виходячи із обраних ним умов кредитування. В подальшому, відповідачем було підписано додатковий договір від 10 грудня 2023 року та отримав додаткову суму кредитних коштів - 5 000 гривень. Дані обставини підтверджуються копією договору №4201760 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 грудня 2023 року, копією додатку №1 та №2 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту; листом АТ КБ «ПриватБанк» від 09 грудня 2025 року, згідно якого встановлено, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] та вбачається, що 08 грудня 2023 року та 10 грудня 2023 року було успішно зараховано кошти в розмірі 8 000 та 5 000 гривень відповідно на платіжну карту клієнта № [NUMBER] ; паспорту споживчого кредиту; розрахунком заборгованості ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» за Договором №4201760 від 08 грудня 2023 року станом на 26 липня 2024 року. 26 липня 2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу №26.07.2024, відповідно до умов якого право вимоги за договором №4201760 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08 грудня 2023 року перейшло на користь ТОВ «Українські фінансові операції», що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з реєстру боржників, згідно якого розмір заборгованості становить 72 610 гривень, яка складається з: 13 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 59 610 гривень заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором. Судом встановлено, що 29 липня 2024 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» своїм листом повідомлено боржників про відступлення права вимоги за кредитними договорами. Відповідно до п. 1.3 та п. 2.2 Договору №4201760 від 08 грудня 2023 року, строк кредиту 363 дні: з 08 грудня 2023 року по 05 грудня 2024. Станом на дату укладання Договору факторингу від 26 липня 2024 року №26.07.2024, строк дії Договору №4201760 від 08 грудня 2023 року не закінчився, тому в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 27 липня 2024 року донараховано відсотки за 131 календарний день 13 000 гривень х 2% = 260 гривень х 131 календарний день = 34 060 гривень. Відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки для погашення заборгованості за кредитом, відсотками відповідно до умов Кредитного договору. Будь-яких спростувань вище наведених обставин судом не здобуто. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію). Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Згідно ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. [PERSON] був належним чином ознайомлений з умовами вищевказаного кредитного договору, однак не виконав грошове зобов`язання по поверненню коштів, а тому заборгованість по кредитному договору підлягає стягненню за рішенням суду. Відповідачем кредитний договір не оспорювався. Отже, досліджені судом докази свідчать про укладеність вищевказаного кредитного договору між відповідачем та товариством, невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в нього боргових зобов`язань. За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою ст.1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Враховуючи факт підписання відповідачем [PERSON] електронного договору №4201760 від 08 грудня 2023 року, шляхом використання електронного підпису 78561, суд вважає, що укладення даного договору відбулось, що узгоджується зі ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Отже, відповідач несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Українські фінансові операції» у тому ж обсязі, що і перед первісними кредиторами. [PERSON] отримані кошти у визначеному договорі строки не повернув, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості, які доведені належними та допустимими доказами, ґрунтуються на законі та договорі кредиту, підлягають задоволенню. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Українські фінансові операції» слід стягнути заборгованість за договором №4201760 від 08 грудня 2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту в розмірі 72 610 гривень, яка складається з: 13 000 гривень заборгованість за тілом кредиту, 59 610 гривень заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором. А також, оскільки станом на дату укладання Договору факторингу від 26 липня 2024 року №26.07.2024, строк дії Договору №4201760 від 08 грудня 2023 року не закінчився, тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] , ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 27 липня 2024 року донараховано відсотки за 131 календарний день 13 000 гривень х 2% = 260 гривень х 131 календарний день = 34 060 гривень, які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо процесуального клопотання позивача про нарахування інфляції та 3% річних за ст.625 ЦК України в порядку частин 10, 11 ст.265 ЦК України на майбутнє, то суд виходить з наступного. Згідно із ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження № 12-4гс24) зазначено, що питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частини десятої статті 238 ГПК України (частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) суд вирішує на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Крім того, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 на території України оголошено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який діє і на даний час. З огляду на викладене, оскільки ухвалення рішення в цій частині є правом суду, а позивачем не обґрунтовано доцільності застосування цієї норми, суд не вбачає підстав для її задоволення. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Судом встановлено, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень, що підтверджується копією заявки №4201760 на виконання доручення до Договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, копією акту 4201760 від 10 вересня 2025 року приймання-передачі виконаних робіт згідно договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, копією договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01 серпня 2024 року, копією рахунку на оплату, детальним описом робіт. З урахуванням наведеного та відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку, що відповідно до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 10 000 гривень витрат понесених позивачем на правничу допомогу адвоката у даній справі. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позову позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією №1413 від 17 вересня 2025 року. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 гривень підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved