Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №116218 від 04.03.2020 у розмірі 10440,00 грн. та понесені судові витрати. Позов обґрунтований тим, що між ТОВ «ЗАЙМЕР» та відповідачем було укладено кредитний договір №116218 від 04.03.2020. На підставі зазначеного договору відповідачу надано кредит у сумі 2000,00 грн. на 30 днів, стандартна процентна ставка становить 2 % в день. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» передає (відступає) ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача у розмірі 10440,00 грн., з яких: 2000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8440,00 грн - сума заборгованості за відсотками. Враховуючи, що відповідач добровільно не сплачує заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. За розпорядженням голови Городнянського районного суду Чернігівської області від 14.11.2025 року до Сновського районного суду Чернігівської області надійшла цивільна справа №732/1004/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором за встановленою підсудністю на розгляд. Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2025 року суддею Чигвінцевим М.С. прийнято до свого провадження цивільну справу №732/1004/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 20.01.2026 року черезе підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, позовні вимоги вважає безпідставними і недоведеними, аргументуючи наступним. Кредитний договір між [PERSON] та ТОВ «Займер» ніколи не укладався, відповідач за кредитом не звертався та коштів не отримував. Копія договору, надана позивачем, містить недостовірні анкетні дані, зокрема номер телефону та адресу, якими відповідач ніколи не користувався. Ці дані були використані сторонніми особами з шахрайською метою. Електронний підпис у договорі нібито здійснювався через одноразовий ідентифікатор, надісланий на номер телефону, який не належить відповідачу. Відповідач ще у 2020 році звертався до поліції із заявою про незаконне оформлення кредиту на його ім`я, а згодом повторно підтвердив це звернення. Вказані обставини документально підтверджені та долучені до матеріалів справи. Адреса реєстрації відповідача, зазначена в договорі та на яку позивач надсилав листи і процесуальні документи, фактично не існує. Водночас матеріалами справи підтверджено реєстрацію та проживання відповідача за іншою адресою, що було відомо позивачу, однак він продовжував надсилати документи на неіснуючу адресу. Позивач стверджує, що кредитні кошти були перераховані на картковий рахунок в АТ АБ «УКРГАЗБАНК». За запитом суду банк офіційно повідомив, що [PERSON] ніколи не був клієнтом цього банку і не відкривав зазначений рахунок. Отже, кошти були отримані іншою особою. Суд зобов`язав позивача надати первинні документи, що підтверджують перерахування 2000,00 грн. відповідачу, однак позивач ці вимоги проігнорував і жодних доказів не надав, що свідчить про їх відсутність. Попри це, представник позивача просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі, що перевищує ціну позову, не виконавши при цьому свого обов`язку щодо доведення заявлених вимог. Таким чином, відсутні будь-які належні докази укладення кредитного договору відповідачем та отримання ним коштів. Позовні вимоги є недоведеними та не підлягають задоволенню. Судові витрати відповідача на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. підлягають стягненню з позивача. 22.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що вважає відзив на позов відповідача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування зазначив, що, як зазначалося у позовній заяві, 04.03.2020 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 116218 в електронній формі. Відповідач добровільно, без будь-якого примусу, скористався офіційним веб-сайтом первісного кредитора, обрав суму та строк кредиту, надав персональні дані і реквізити банківської картки, пройшов процедуру ідентифікації та підтвердив згоду з умовами договору шляхом введення одноразового ідентифікатора, надісланого на зазначений ним номер телефону. Вчинення зазначених дій є акцептом оферти та підтверджує належне укладення кредитного договору в електронній формі. Без здійснення таких дій укладення договору було б неможливим. Обставини укладення договору Відповідач належними доказами не спростував. Договір не оскаржувався, недійсним не визнавався та відповідає волевиявленню сторін. Умовами договору передбачено надання кредитних коштів у безготівковій формі шляхом перерахування на банківську картку, реквізити якої були зазначені Позичальником. Перерахування коштів здійснювалося первісним кредитором через платіжного провайдера. Факт зарахування кредитних коштів у сумі 2000,00 грн. 04.03.2020 підтверджується інформацією платіжного оператора із зазначенням маски картки. Позивач та первісний кредитор не мають доступу до повного номера банківської картки Відповідача, оскільки така інформація є банківською таємницею. Водночас саме Відповідач, як власник рахунку, має можливість отримати банківську виписку та надати докази на підтвердження своїх заперечень. Жодних належних доказів того, що кошти не були зараховані або що картковий рахунок йому не належить, Відповідач суду не надав. Навіть у разі перерахування коштів на рахунок третьої особи відповідальність за виконання зобов`язань за договором покладається на Позичальника, який самостійно визначив реквізити для зарахування кредиту. Посилання Відповідача на відсутність первинних бухгалтерських документів є безпідставними, оскільки перерахування коштів здійснювалося в безготівковій формі через платіжного провайдера, а підтвердженням такої операції є надана Позивачем інформаційна довідка, яка містить усі необхідні реквізити. Подання Відповідачем заяви про вчинення кримінального правопорушення не є доказом відсутності його волевиявлення на укладення кредитного договору та не підтверджує факт шахрайства. Така заява є лише підставою для перевірки відповідних обставин і не спростовує чинність договору чи факт отримання кредитних коштів. Таким чином, матеріалами справи підтверджується факт укладення кредитного договору, належного перерахування кредитних коштів та наявність заборгованості внаслідок неналежного виконання Відповідачем своїх зобов`язань. Щодо витрат на професійну правничу допомогу Відповідача, заявлений розмір є явно завищеним, не відповідає складності справи, обсягу виконаних робіт та принципу розумності, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх відшкодування у заявленій сумі. Отже, доводи, викладені Відповідачем у Відзиві на позовну заяву, є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не підлягають врахуванню судом. У зв`язку з викладеним Позивач просить суд прийняти відповідь на відзив до розгляду, відмовити у задоволенні Відзиву, розглянути справу за відсутності представника Позивача, стягнути з Відповідача судові витрати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 27.01.2026 року через підсистему «Електронний суд» представником відповідача подано заперечення (на відповідь на відзив), в якому сторона відповідача зазначає, що жодного нового доказу, який би підтверджував заявлені позовні вимоги, позивачем не надано. Фактично відповідь на відзив зводиться до наведення загальних правових висновків судової практики без урахування конкретних обставин цієї справи. Позивач стверджує, що відповідач [PERSON] уклав кредитний договір дистанційно, належним чином ідентифікувався та отримав кредитні кошти. Водночас відповідач послідовно заперечує факт звернення до ТОВ «ЗАЙМЕР» та отримання будь-яких кредитних коштів. Ще у 2020 році відповідач звертався до правоохоронних органів із заявою про використання його паспортних даних невідомими особами для оформлення кредиту. Аналогічне звернення подано у 2025 році. Відповідні документи наявні у матеріалах справи. Кредитний договір укладений дистанційно, без особистої присутності відповідача. В договорі зазначений номер телефону, яким, за твердженням відповідача, він ніколи не користувався, що позивачем жодним чином не спростовано. Крім того, в кредитному договорі зазначена адреса реєстрації позичальника, яка: - не належить відповідачу; - фактично не існує в місті Городня. Натомість матеріалами справи підтверджено, що з 2014 року відповідач зареєстрований і проживає за іншою адресою, що підтверджується паспортом та офіційними довідками. Кредитні кошти, згідно з матеріалами справи, були перераховані на картковий рахунок в АТ АБ «УКРГАЗБАНК». Водночас банк офіційно підтвердив, що [PERSON] ніколи не був його клієнтом. Таким чином, кошти були перераховані іншій, невстановленій особі. Номер картки, на яку здійснювалося перерахування коштів, є маскованим, що унеможливлює встановлення її власника. Довідка ТОВ «Платежі Онлайн» не дозволяє встановити, хто саме отримав кредитні кошти, а отже не підтверджує їх отримання відповідачем. За таких обставин позивачем не доведено ані факт належної ідентифікації відповідача як позичальника, ані факт отримання ним кредитних коштів. Посилання позивача на судову практику щодо можливості перерахування коштів третім особам є неприйнятними, оскільки у цій справі особа отримувача коштів взагалі не встановлена. Щодо судових витрат зазначаємо, що орієнтовна сума витрат відповідача на правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. є обґрунтованою, співмірною обсягу наданих послуг та не є завищеною. Водночас дивним є підхід представника позивача, який власні послуги оцінює значно дорожче, але аналогічні послуги іншого адвоката вважає необґрунтованими. З огляду на викладене, позивачем не доведено факту укладення відповідачем кредитного договору та отримання ним кредитних коштів, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Тому просить у задоволенні позову ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 02 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник позивача не зявився, при подачі позову просив розглядати справу без його участі. Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, просили повністю відмовити у задоволенні позову. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Під час розгляду справи судом встановлено наступне. 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено кредитний договір №116218 шляхом підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором KL2102. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до п.п.1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2000,00 гривень; дата надання кредиту: 04.03.2020 року; строк кредиту: 30 днів (до 02.04.2020), валюта кредиту: UAH; стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. На виконання вимог п.1.4 Кредитного договору Клієнтом були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів. На підтвердження виконання Товариством п. 1.4 Кредитного договору, позивач надає інформаційну довідку, відповідно якої 04.03.2020 року на картковий рахунок відповідача було перераховано кредитні когти в сумі 2000,00 грн. за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . 28.10.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «ЗАЙМЕР» передає (відступає) ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» приймає належні ТОВ «ЗАЙМЕР» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача. Позивач стверджує, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором утворилась заборгованість, яка складає 10440,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 8440,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Враховуючи, що відповідач добровільно не сплачує заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 510 ЦК України сторонами у забовязанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Частиною першою ст. 512 ЦК України, встановлено, що якщо зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв діалогового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимог. Частиною першою статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не впливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржником іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ст. 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або безготівковій формі. Розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статті встановлюються Національним банком України. Відповідно до ст. 1088 ЦК України, під час здійснення безготівкових розрахунків допускається застосування платіжних інструкцій, передбачених законодавством України, банківськими правилами та звичаями ділового обороту. Сторони у договорі мають право обрати будь-який вид безготівкових розрахунків на свій розсуд. Безготівкові розрахунки провадяться через банки, небанківських надавачів платіжних послуг, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Порядок здійснення безготівкових розрахунків регулюється цим Кодексом, законом та банківськими правилами. Згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про електронну комерцію», фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4, 6, 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно положень ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Згідно положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Аналізуючи викладені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позивач зобов`язаний довести суду факт надання ним відповідачу кредитних коштів шляхом подання до суду належних та допустимих доказів. На підтвердження надання відповідачу кредиту позивачем надано інформаційну довідку № 8231/05 від 30.05.2025 підписану директором ТОВ «Платежі онлайн» Дмитром Ткаченком, Виписку з особового рахунка за Кредитним договором №116218 та витяг з реєстру боржників до договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року. Разом із тим, відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Таким чином, суд вважає, що підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів підписану директором ТОВ «Платежі онлайн» [PERSON] , самі по собі, без надання належних доказів отримання кредитних коштів відповідачем, не може бути належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розміру. Крім того, з відповіді від 25.08.2025 АТ АБ «УКРГАЗБАНК» слідує, що [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в автоматизованій системі банку як клієнт не зареєстрований. В частині наданні інформації по БПК № [NUMBER] зазначено, що якщо номер БПК вказаний в неповному форматі (маскований номер), неможливо надати інформацію щодо такої картки та її власника. Відсутність доказів перерахування кредитних коштів (виписки з рахунку, меморіального ордеру, тощо), відповідно до вимог ст.ст. 526,1054,1088 ЦК України, є підставою для визнання договору неукладеним. Первинних документів, які б підтвердили факт отримання відповідачем кредитних коштів, як то платіжних доручень, меморіальних ордерів, виписок за рахунками тощо, позивачем не надано, а тому суд приходить до висновку, що даний факт не доведений та, відповідно, позивачем не доведено факту наявності заборгованості перед ним з боку відповідача. Висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Касаційного цивільного суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19-ц. Відтак, договір факторингу №01-28/10/2021 за яким позивач набув право вимоги до відповідача не породжує правових наслідків, оскільки позивачем не доведено факт існування кредитного зобов`язання між відповідачем та первісним кредитором. Отже, суд надаючи оцінку запереченням представника відповідача, вважає їх обґрунтованими та заслуговують на увагу. Даючи оцінку відповіді на відзив, наданої представником позивач, суд вважає за потрібне зауважити, що під час виконання кредитором своїх забовязань по наданню кредитних коштів позичальнику, самим кредитором здійснюються такі дії, які повинні достатньо підтверджуватися договорами в тій формі і в тому змісті, в якому укладено між сторонами договірні правовідносини. Отже, відсутність повної банківської інформації (а саме повного номеру банківської картки), свого часу виникненню спірних правовідносин не перешкодила. Тобто, наявної у кредитора інформації щодо карткового рахунку позичальника свого часу було достатньо для виникнення спірних правовідносин та здійснення відповідних платіжних операції з переказу кредиту, докази про що вже мають існувати у кредитора згідно вимог Закону України «Про платіжні послуги». А тому доводи представника відповідача про відсутність доказів перерахунку кредитних коштів є слушними. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову належить відмовити. За правилами ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу відмовлено в позові, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі судового збору та витрат на правову допомогу відсутні. Натомість підлягають стягненню з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що представник відповідача надав клопотання, де просила надати строк для подання доказів на підтвердження розміру судових витрат на правничу допомогу, які поніс відповідач у зв`язку з розглядом цієї справи, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, суд вважає за необхідне згідно зі ст. 246 ЦПК України призначити судове засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed