Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 травня 2024 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою було укладено договір позики №2642482. Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачки. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами договору. Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за договором. 14 червня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого та укладених надалі додаткових угод ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги від відповідачки за договором позики №2642482 від 25 травня 2024 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідачки за вищевказаним договором на загальну суму 21450 грн, з яких: 11000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4950,00 грн сума заборгованості за відсотками, 5500,00 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. Крім того, 24 травня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено кредитний договір №526345838. Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачки. 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їзх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату. 31 грудня 2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до Реєстру боржників № 295 від 03 липня 2024 до Договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 526345838. 27 лютого 2025 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська Агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 27 лютого 2025 року до Договору факторингу №27/0225-01, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 11205,00 грн., з яких 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6705,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1500,00 грн - неустойка. З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки відповідачка у добровільному порядку заборгованість за вищевказаними договорами не погасила, то представник позивача просив позов задовольнити та стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики №2642482 від 25 травня 2024 року у розмірі 21450,00 гривень заборгованості. За кредитним договором № 526345838 від 24 травня 2024 року у розмірі 11205,00 гривень заборгованості та понесені судові витрати. Представник позивача на розгляд справи не з`явилася, у поданій заяві просила проводити розгляд справи у її відсутності, позов підтримала у повному обсязі, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. У зв`язку з цим судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 25 травня 2024 року між ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою було укладено договір позики №2642482. Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачки. Відповідно до умов договору позикодавець надав відповідачці у позику 11000 грн на наступних умовах: дата надання позики 25 травня 2024 року; строк позики 30 днів (строк договору); дата повернення позики (останній день) 24 червня 2024 року; денна % ставка 1,50 % (фіксована); ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день 2,70 %; пеня 2,70 %; орієнтовна реальна річна % ставка 9089,90 %; орієнтовна загальна вартість позики 15950,00 грн. Товариство свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі та надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначений умовами договору. Відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором. 14 червня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ТОВ "1 безпечне агентство необхідних кредитів» укладено Договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого та укладених надалі додаткових угод ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" право вимоги від відповідачки за договором позики №2642482 від 25 травня 2024 року. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу позивач набув право вимоги до відповідачки за вищевказаним договором на загальну суму 21450 грн, з яких: 11000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4950,00 грн сума заборгованості за відсотками, 5500,00 грн сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. 24 травня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено кредитний договір №526345838. Договір було укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідачки. Відповідно до умов укладеного договору кредитодавець надав відповідачці кредит у сумі 3000 грн, на наступних умовах: сума кредиту 3000 грн; на строк 5 років кінцева дата повернення 23 червня 2029 року; базова процентна ставка 1,50% в день; За період від дати видачі першого траншу до 23 червня 2024 року розрахунок витрат здійснюється за процентною ставкою 0,75% від суми кредиту за кожен день користування ним. На період після 23 червня 2024 року розрахунок витрат за кредитом здійснюється за ставкою 1,50% в день від суми кредиту за кожен день користування ним. Позичальник зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у термін, встановлений договором, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки, визначені договором. Кредитні кошти надані відповідачці шляхом переказу на її картковий рахунок. Договором визначено термін повернення відповідачкою кредиту та нарахованих процентів, однак у вказаний термін відповідачка кредитні кошти не повернула, проценти не сплатила у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 28 листопада 2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" було укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату. 31 грудня 2020 року Додатковою угодою №26 до Договору факторингу №28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції. Відповідно до Реєстру боржників № 295 від 03 липня 2024 до Договору факторингу №28/1118-01, укладеного між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 526345838. 27 лютого 2025 року між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська Агенція з повернення боргів" укладено договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Реєстру прав вимоги №2 від 27 лютого 2025 року до Договору факторингу №27/0225-01, ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 11205,00 грн., з яких 3000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 6705,00 грн. - сума заборгованості за відсотками, 1500,00 грн - неустойка. З моменту отримання права вимоги до відповідачки позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованості внаслідок невиконання відповідачкою взятих за договорами зобов`язань утворилася заборгованість, загальна сума якої становить 32655,00 грн., з яких: - за договором позики №2642482 від 25 травня 2024 року на загальну суму 21450 грн, з яких: 11000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4950,00 грн сума заборгованості за відсотками, 5500,00 грн сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування. - за кредитним договором №526345838 від 24 травня 2024 року у розмірі 11205,00 грн, з яких: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 6705,00 грн сума заборгованості за відсотками, 1500 грн неустойка. Відповідно до ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з п.1 ст.205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно з положеннями пунктів 12-13 ст. 11 цього ж Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ч.3 ст. 100 ЦПК України учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копія, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Згідно з п. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19. Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. В силу ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на території України введений воєнний стан. В подальшому він неодноразово продовжувався та діяв як на час укладення спірного договору позику, так і на час розгляду цієї справи. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії на території України воєнного стану, неустойка не може бути стягнута, у зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Що стосується стягнення з відповідачки 5500,00 грн. нарахованої позивачем заборгованості по процентах за понадстрокове користування позикою, то суд вважає за доцільне зазначити наступне. Згідно умов договору позики № 2642482 від 25 травня 2024 року строк позики становить 30 днів, а датою повернення позики 24 червня 2024 року. Таким чином, строк кредитування сплив 24 червня 2024 року. Позивачем не надано доказів звернення позичальника за продовженням строку користування позикою у будь-який спосіб. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для пролонгації строку договору позики, а отже, у позикодавця виникло право нарахування процентів за цим договором тільки у межах строку його дії до 24 червня 2024 року. Таких же висновків дійшов Верховний Суд у правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, де зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За таких обставин, відсутні підстави для нарахування відповідачці відсотків за понадстрокове користування позикою, а тому в задоволенні вимоги позивача про стягнення 5500,00 грн. заборгованості за відсотками за понадстрокове користування позикою за договором № 2642482 від 25 травня 2024 року слід відмовити. Виходячи з вищевказаних норм закону, умов кредитних договорів, зважаючи на порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню: з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість на загальну суму 25655,00 грн: за договором позики №2642482 від 25 травня 2024 року на загальну суму 15950 грн, з яких: 11000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 4950,00 грн сума заборгованості за відсотками. - за кредитним договором №526345838 від 24 травня 2024 року у розмірі 9705,00 грн, з яких: 3000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 6705,00 грн сума заборгованості за відсотками. Вказані суми доведені належними і допустимими доказами та нічим не спростовані. Крім того, у ст.265 ЦПК України закріплено, що у рішенні суд зазначає про розподіл судових витрат. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується судом відповідно до ст. 141 ЦПК України. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 3028 грн. Оскільки судом позов задоволено частково, то з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 2378,91 грн (25655х3028,00/32655). На підставі наведеного, ст.11, 141, 205, 512, 514, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050, 1077, 1078 ЦК України,

Outcome: partial