Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У червні 2025 року представник позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Грибанов Д.В. звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначив, що 18.06.2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 2958421, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 35 від 28.10.2024 року до договору факторингу № 14/06/21, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 18 874 грн., з яких: 11 139 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 735 грн. сума заборгованості за відсотками, 7 000 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики № 2958421 від 18.06.2024 року. Далі зазначає, що 06.04.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 10420-04/2024, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. 19.11.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 191124/2, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.11.2024 року до договору факторингу № 191124/2, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 19 969,78 грн., з яких: 9 623,98 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 345,80 грн. сума заборгованості за відсотками. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 10420-04/2024 від 06.04.2024 року. Далі зазначає, що 05.07.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 06435-07/2024, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. 21.10.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 21102024, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 21.10.2024 року до договору факторингу № 21102024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 20 857,50 грн., з яких: 4 500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 357,50 грн. сума заборгованості за відсотками, 9 000 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 06435-07/2024 від 05.07.2024 року. Далі зазначає, що 05.07.2024 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 7638837, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 9 від 11.12.2024 року до договору факторингу № 11-01/2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 57 625 грн., з яких: 25 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 20 125 грн. сума заборгованості за відсотками за користування позикою, 12 500 грн. - сума заборгованості за відсотками на прострочену позику. Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за договором позики № 7638837 від 05.07.2024 року. На підставі викладеного, представник позивача звертається до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за: - договором позики № 2958421 від 18.06.2024 року у розмірі 18 874 грн., з яких: 11 139 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 735 грн. сума заборгованості за відсотками, 7 000 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою; - кредитним договором № 10420-04/2024 від 06.04.2024 року у розмірі 19 969,78 грн., з яких: 9 623,98 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 345,80 грн. сума заборгованості за відсотками; - кредитним договором № 06435-07/2024 від 05.07.2024 року у розмірі 20 857,50 грн., з яких: 4 500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 357,50 грн. сума заборгованості за відсотками, 9 000 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями; - договором позики № 7638837 від 05.07.2024 року у розмірі 57 625 грн., з яких: 25 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 20 125 грн. сума заборгованості за відсотками за користування позикою, 12 500 грн. - сума заборгованості за відсотками на прострочену позику, а всього стягнути заборгованість за вказаними договорами у загальному розмірі 117 326,28 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 11.08.2025 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 07.10.2025 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача у прохальній частині позову просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак конверт разом із судовою повісткою повернувся на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою», про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 10.05.2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Таким чином суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі на підставі наявних матеріалів. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, 18.06.2024 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 2958421, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. У вказаному договорі сторони погодили суму позики 14 000 грн., строк 7 днів, денну процентну ставку у розмірі 0,75% та процентну ставку за понадстрокове користування позикою у розмірі 2,70% на день. 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 35 від 28.10.2024 року до договору факторингу № 14/06/21, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 18 874 грн., з яких: 11 139 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 735 грн. сума заборгованості за відсотками, 7 000 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. Представником позивача також надано розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 18 874 грн., з яких: 11 139 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 735 грн. сума заборгованості за відсотками, 7 000 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. Матеріалами справи підтверджено, що 06.04.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 10420-04/2024, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. У вказаному договорі сторони погодили суму позики 18 100 грн., строк 120 днів та відсоткову ставку. Відповідачем також було підписано паспорт споживчого кредиту. Матеріали справи містять також докази перерахування грошових коштів на карту відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі 18 100 грн. 19.11.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 191124/2, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 19.11.2024 року до договору факторингу № 191124/2, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 19 969,78 грн., з яких: 9 623,98 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 345,80 грн. сума заборгованості за відсотками. Представником позивача також надано розрахунок заборгованості за вказаним договором позики, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 19 969,78 грн., з яких: 9 623,98 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 345,80 грн. сума заборгованості за відсотками. Судом також встановлено, що 05.07.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 06435-07/2024, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. У вказаному договорі сторони погодили суму позики 4 500 грн., строк 120 днів та відсоткову ставку. Матеріали справи містять також докази перерахування грошових коштів на карту відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі 4 500 грн. 21.10.2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 21102024, відповідно до умов якого ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 21.10.2024 року до договору факторингу № 21102024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 20 857,50 грн., з яких: 4 500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 357,50 грн. сума заборгованості за відсотками, 9 000 грн. сума заборгованості за штрафними санкціями Представником позивача також надано розрахунок заборгованості за вказаним договором позики, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 19 969,78 грн., з яких: 9 623,98 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 345,80 грн. сума заборгованості за відсотками. Матеріалами справи також підтверджено, що 05.07.2024 року між ТОВ «Маніфою» та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 7638837, який було підписано електронним підписом відповідача, відтвореного шляхом використання одноразового ідентифікатора, надісланого на номер мобільного телефону відповідача. У вказаному договорі сторони погодили суму позики, строк повернення позики 31.08.2024 року та базову відсоткову ставку у розмірі 1,5% на день. Матеріали справи містять також докази перерахування грошових коштів на карту відповідача за вказаним кредитним договором у розмірі 25 000 грн. 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 11-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Маніфою» передає (відступає), а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні права вимоги до боржників, які вказані у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників № 9 від 11.12.2024 року до договору факторингу № 11-01/2024, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у розмірі 57 625 грн., з яких: 25 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 20 125 грн. сума заборгованості за відсотками за користування позикою, 12 500 грн. - сума заборгованості за відсотками на прострочену позику. Представником позивача також надано розрахунок заборгованості за вказаним договором позики, відповідно до якого заборгованість відповідача складає 57 625 грн., з яких: 25 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 20 125 грн. сума заборгованості за відсотками за користування позикою, 12 500 грн. - сума заборгованості за відсотками на прострочену позику. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Поняття договору факторингу закріплено у ст. 1077 ЦК України. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Форма правочину щодо заміни кредитора у зобов`язанні визначено у ст. 513 ЦК України, згідно вимог якої правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, Велика Палата Верховного Суду по справі № 465/646/11 (Постанова від 31.10.2018 року) зазначила, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Враховуючи надані суду докази, суд встановив, що до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за вказаними договорами. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Особливості укладання договорів в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закон). Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Установлено, що договори кредиту та договори позики між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому, відповідач через особистий кабінет на веб-сайті позикодавців подав заявки на отримання позики за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання позик, після чого позикодавці надіслали відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який заявник використав для підтвердження підписання договорів позики. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Положенням ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідач, всупереч ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що вказані договори він не укладав або доказів погашення ним зазначеної заборгованості. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Верховним Судом у постанові від 07.06.2023 року по справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22), наголошено, що заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за вказаними договорами за основною сумою боргу, відсотками, відсотками на прострочену позику та за відсотками за понадстрокове користування позикою. Разом з тим, щодо вимоги позивача про стягнення із відповідача заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 9 000 грн., суд зазначає наступне. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2024 року у справі № 183/7850/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань і така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків, яким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; - в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема, договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Зважаючи на те, що в Україні діє воєнний стан та з огляду на викладені положення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно із якими у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки за таке прострочення, позивачем безпідставно нараховано відповідачу штраф у розмірі 9 000 грн., який стягненню не підлягає, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, а також те, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за: - договором позики № 2958421 від 18.06.2024 року у розмірі 18 874 грн., з яких: 11 139 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 735 грн. сума заборгованості за відсотками, 7 000 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою; - кредитним договором № 10420-04/2024 від 06.04.2024 року у розмірі 19 969,78 грн., з яких: 9 623,98 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 10 345,80 грн. сума заборгованості за відсотками; - кредитним договором № 06435-07/2024 від 05.07.2024 року у розмірі 11 857,50 грн., з яких: 4 500 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 7 357,50 грн. сума заборгованості за відсотками, - договором позики № 7638837 від 05.07.2024 року у розмірі 57 625 грн., з яких: 25 000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 20 125 грн. сума заборгованості за відсотками за користування позикою, 12 500 грн. - сума заборгованості за відсотками на прострочену позику, є законними, обґрунтованими, у повному обсязі доведеними з його боку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. В частині позовних вимог щодо стягнення заборгованості за штрафними санкціями у розмірі 9 000 грн. слід відмовити через їх необґрунтованість. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних, у розмірі 2 565,00 грн. (16 308,15 грн. * 3 028 грн. / 31 308,15 грн.). На підставі викладеного та

Outcome: partial