Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. У грудні 2025 року ТОВ «Коллект центр» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 23970,00 грн. В обґрунтування позову зазначає, що відповідач уклала кредитний договір, однак не виконала взятих на себе зобов`язань, унаслідок чого утворилася заборгованість. Право вимоги за цим зобов`язанням відступлено позивачу на підставі укладених договорів. Так, 28.06.2021 ТОВ «Мілоан» та відповідач уклали кредитний договір № 4451099. Право вимоги за цим договором відступлено ТОВ «Вердикт капітал» на підставі договору №16/12-2021-43 від 16.12.2021, а надалі - ТОВ «Коллект центр» на підставі договору № 10-01/2023 від 10.01.2023. Заборгованість за цим договором, за твердженням позивача, становить 23970,00 грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 20400,00 грн - сума заборгованості за нарахованими відсотками, 570,00 грн - заборгованість за комісіями. Позивач стверджує, що відповідач не виконав своїх зобов`язань щодо повернення заборгованості ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем після відступлення права вимоги, а тому просить стягнути з нього за цим договором заборгованість в сумі 23970,00 грн разом із понесеними судовими витратами у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. Відповідач повідомлена про час та місце судового засідання шляхом розміщення повідомлення на вебсайті «Судова влада». У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подала. 2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Позовна заява надійшла до суду 04.12.2025. Інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача надійшла до суду 08.12.2025 (а.с. 94). 12.12.2025 позовну заяву залишено без руху (а.с. 92-93). Ухвалою суду від 12.01.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати з повідомлення сторін (а.с. 107). Копію позовної заяви з додатками відповідачу направлено позивачем цінним листом 30.11.2025 (а.с. 81-82). Позивач просить, у разі відсутності відзиву відповідача, розгляд справи проводити за його відсутності. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, за згодою позивача суд проводить заочний розгляд справи. 3. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Дослідивши письмові докази, долучені позивачем до матеріалів справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, 28.06.2021 ТОВ «Мілоан» та відповідач уклали договір про споживчий кредит №4451099 (а.с. 8-11). Відповідно до п. 1.1 договору, кредитодавецьзобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Пунктом 1.2 визначено, що сума (загальний розмір) кредиту становить 3000.00 грн. Пунктом 1.3 встановлено, що кредит надається строком на 15 днів з 28.06.2021 (строк кредитування). Пунктом 1.4 визначено термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 13.07.2021. Згідно з п. 1.5 договору, загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 1470,00 грн в грошовому виразі та 1,637,467.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Пунктом 1.5.1 договору передбачено комісію за надання кредиту - 570.00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Пунктом 1.5.2 договору визначено проценти за користування кредитом: 900.00 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Відповідно до пункту 1.6 договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Порядок розрахунків визначений у розділі 2 договору. Зокрема, пунктом 2.2.1 встановлено, що позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1.-1.5.2. договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 Договору. Пункт 2.2.2 визначає, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3 договору. Згідно з пунктом 2.2.3, проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п. 1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п. 1.6 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Пунктом 2.3.1.2 договору передбачена пролонгація на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. Додатком № 1 до договору встановлено Графік платежів, згідно з яким відповідач зобов`язаний здійснити платіж 13.07.2021 у розмірі 4470,00 грн, що включає 3000,00 грн в рахунок погашення суми кредиту, 900,00 грн процентів та 570,00 грн комісії за надання кредиту (а.с. 12). Відповідно до Паспорта споживчого кредиту (Додаток №2), орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 4470.00 грн, а реальна річна процентна ставка складає 1,637,467.00 % (а.с. 13). Договір укладено в електронній формі, що підтверджується Анкетою-заявою на кредит № 4451099 (а.с. 14) та реквізитами самого договору. Судом встановлено, що факт укладення договору № 4451099 від 28.06.2021 підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою первісним кредитором ТОВ «Мілоан» (а.с. 19), а саме, що клієнт [PERSON] ідентифікована товариством та здійснила акцепт договору шляхом підписання аналогом електронного цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора V32911, відправленого відповідачу 28.06.2021 на номер телефону [NUMBER] . Факт надання відповідачу кредитних коштів підтверджується квитанцією платіжної системи LIQPAY від 28.06.2021 (а.с. 20) , згідно з якими ТОВ «Мілоан» перерахувало кошти у сумі 3000,00 грн з призначенням платежу: «Кошти згідно з договором 4451099» на картку отримувача. Надалі, право грошової вимоги до відповідача за договором № 4451099 відступлено ТОВ «Вердикт капітал» на підставі договору факторингу № 16/12-2021-43 від 16.12.2021 (а.с. 24-32). Оплата за вказаним договором підтверджується платіжним дорученням № 313550010 від 20.12.2021 (а.с. 33). Факт передачі права вимоги підтверджується Актом приймання-передавання Реєстру Боржників від 16.12.2021 (а.с. 34) та Витягом з реєстру (а.с. 39). Згідно з цим витягом, ТОВ «Вердикт Капітал» набув право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 13470,00 грн, з яких 3000,00 грн становить заборгованість за основним зобов`язанням, 9900,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками та 570,00 грн - заборгованість за комісією. Надалі ТОВ «Вердикт капітал» відступив позивачу право вимоги за договором №4451099 на підставі договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с.40-50). Факт передачі права вимоги підтверджується Актом прийому-передачі (а.с. 53) та витягом з Реєстру боржників (а.с. 58). Згідно з цим витягом з Реєстру, позивач набув право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 23970,00 грн, з яких 3000,00 грн становить заборгованість за основним зобов`язанням, 20400,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками та 570,00 грн - заборгованість за комісією. Для обґрунтування розміру заборгованості позивач надав Відомість про щоденні нарахування та погашення (а.с. 21) та Розрахунок заборгованості станом на 10.01.2023 (а.с. 22). Згідно з цими документами 28.06.2021 відповідачу надано кредит у сумі 3000,00 грн та нараховано комісію 570,00 грн. Протягом основного строку (15 днів) нараховувалися проценти за ставкою 2% на день (60,00 грн щоденно), що склало 900,00 грн. Після закінчення строку кредитування з 14.07.2021 нарахування проводилися за базовою ставкою 5% на день (150,00 грн щоденно). Розрахунком встановлено, що ТОВ «Вердикт Капітал» у період з 16.12.2021 по 10.01.2023 додатково нараховано 10500,00 грн відсотків. 4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками, та норми права, які застосував суд. За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, встановлено, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`ясненнялогічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Системний аналіз положень вище вказаного законодавства показує, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час. Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа. При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язується здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається (ст. 12, 81 ЦПК України). Суд встановив, що кредитний договір № 4451099 від 28.06.2021 був укладений в електронній формі з дотриманням вимог чинного законодавства України, зокрема Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою одноразового ідентифікатора V32911, а тому є дійсним та створює для сторін взаємні права та обов`язки. Також суд, проаналізувавши надані докази, дійшов висновку, що заміна первісного кредитора на позивача, ТОВ «Коллект центр», відбулася у повній відповідності до вимог чинного законодавства та умов первісного кредитного договору. Кредитний договір №4451099 прямо передбачає право кредитора на відступлення боргу третім особам без згоди позичальника. Перехід права вимоги до позивача є послідовним та підтверджується письмовими договорами факторингу та реєстрами боржників. Під час розгляду справи суд перевірив відповідність заявлених вимог про стягнення заборгованості умовам договору. Вимога про стягнення основної суми боргу в розмірі 3000,00 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки факт надання коштів підтверджений матеріалами справи, а докази повернення відсутні. Однак, вимога про стягнення 20400,00 грн відсотків підлягає частковому задоволенню. Згідно з пунктом 1.5.2 договору, проценти за ставкою 2% на день нараховані за початковий 15-денний строк складають 900,00 грн. Надалі договір допускає автоматичну пролонгацію на стандартних умовах за ставкою 5% на день, однак така пролонгація обмежується пунктом 2.3.1.2 договору, який встановлює, що її загальний період не може перевищувати 60 днів. Крім того, пункт 2.2.3 прямо вказує, що після спливу строку кредитування з урахуванням пролонгацій, нарахування процентів припиняється. Таким чином, максимальна сума процентів, яка могла бути нарахована за умовами договору, становить 9900,00 грн (900 грн за основний строк + 9000 грн за 60 днів пролонгації до 11.09.2021). Будь-які нарахування понад цю суму, в тому числі здійснені наступними кредиторами, порушують прямі умови договору. Вимога про стягнення 570,00 грн як комісії за надання кредиту не підлягає задоволенню. Аналіз кредитного договору свідчить, що в ньому не конкретизовано, які саме додаткові послуги отримує за ці кошти позичальник. Відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 582/202/22 від 09.10.2024, такі умови є нікчемними. Оскільки кредитор не надав доказів надання будь-яких додаткових послуг, крім видачі кредиту, вимога про сплату комісії є неправомірною. Виходячи з викладеного вище, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за цим договором, складає 12900,00 грн (3000,00 грн тіла та 9900,00 грн нарахованих відсотків). 5. Розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи із задоволення вимог на 53,82% (12900,00 грн із заявлених 23970,00 грн), з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1303,73 грн (2422,40 грн х 53,82%). Щодо витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн, позивач долучив договір № 01-07/2024 від 01.07.2024 (а.с. 66-69), заявку на надання юридичної допомоги № 2954 від 01.10.2025 на суму 13000,00 грн (а.с. 18) та витяг з акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 на суму 13000,00 грн (а.с. 72). Суд враховує позицію Верховного Суду (справа № 275/150/22), що зменшення суми витрат за співмірністю можливе лише за клопотанням сторони. Оскільки відповідач клопотання не подав, суд оцінює витрати як реальні. Однак, з огляду на імперативну вимогу закону щодо пропорційного розподілу витрат при частковому задоволенні позову, з відповідача підлягає стягненню сума 6996,60 грн (13000,00 грн х 53,82%).

Outcome: partial