Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із позовом до СГ ТзОВ «Нове життя» про визнанням права власності на нерухоме майно, в якому просить визнати за ним право власності на нерухоме майно: площадку для зберігання сільськогосподарського інвентаря загальною площею 1008 .0 кв.м., площадку для зберігання техніки будівлю тракторні гаражі загальною площею 1462.5 кв.м., водонапірну башту та пожежну водойму, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Як на підставу позову посилається на те, що відповідно до протоколу №1 загальних зборів власників майнових паїв КСП «Нове життя» від 09.10.2014 р. йому у власність було виділено площадку для зберігання с/г інвентаря та площадку для зберігання техніки в натурі на суму 5790.00 після їх оплати. Відповідно до накладної №13 та квитанції до прибуткового касового ордеру зазначену суму було сплачено в повному обсязі і 03.11.2014 р. між ним та директором СП «Нове життя» було підписано акти-приймання-передачі майна. Згідно актів позивачу було передано зазначені площадки, а разом з тим земельна ділянка, на якій розташовані зазначені вище об`єкти, необхідна для їх належного обслуговування. Відповідно до протоколу № 1 загальних зборів власників майнових паїв КСП «Нове життя» від 09.10.2014 р. позивачу виділено пожежну водойму на суму 3200.00 грн. після її оплати. Відповідно до накладної №19 до прибуткового касового ордеру №13 зазначену суму було сплачено в повному обсязі і 03.11.2014 р. між позивачем та директором СП «Нове життя» було підписано акти приймання-передачі майна, згідно актів позивачу була передана зазначена пожежна водойма. Відповідно до протоколу №1 загальних зборів власників майнових паїв КСП «Нове життя» від 09.10.2014 р. позивачу виділено водонапірну башту на суму 8700.00 грн. після її оплати. Відповідно до накладної № 17 та квитанції до прибуткового касового ордера №7 зазначену суму було сплачено в повному обсязі і 03.11.2014 р. між позивачем та директором СП «Нове життя» було підписано акти приймання-передачі майна, згідно актів позивачу була передана зазначена водонапірна башта. Позивач зазначає, що протягом 11 років дані площадки, водонапірна башта та пожежна водойма активно використовуються для ведення господарства, проте, ним не було виготовлено свідоцтва про право власності. Останнім часом до нього почали приходити різні невідомі особи та повідомляти, що відповідач передав їм це майно у власність. Відповідно до довідки КП ЛОР «Шептицьке МБТІ» № 665 від 11.02.2025 р., реєстрація права власності на зазначене нерухоме майно не проводилась. Ухвалою від 10.03.2025 р. позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 21.07.2025 р. до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залучено [PERSON] , [PERSON] та Добросинсько-Магерівську сільську раду Львівського району Львівської області. 22.09.2025 р. на адресу суду надійшли пояснення від третіх осіб [PERSON] та [PERSON] , в яких такі просять у задоволенні позову відмовити. Зазначають, що оскільки сторонами не додержано вимог щодо нотаріального посвідчення об`єкта нерухомого майна, правочин щодо відчуження такого майна, оформлений накладною та актом приймання-передачі, є нікчемним, в силу прямої вказівки закону, відтак, жодних правових наслідків не породжує, в тому числі, не може бути підставою для визнання права власності на спірне майно за [PERSON] . У передбачений законом спосіб позивач права власності на спірні об`єкти не набув, відповідно, вказане право не підлягає захисту в порядку ст. 392 ЦПК України. Спірні площадки є приналежністю будівлі складу тракторної бригади площею 275.5 кв.м. їх відчуження окремо від складу головної будівлі не допускається. Подані позивачем протоколи, є протоколами зборів частини співвласників та не є рішенням загальних зборів всіх співвласників майнових паїв про надання згоди на відчуження нерухомого майна [PERSON] , а відтак, не можуть бути підставою для відчуження такого майна позивачем. Водонапірна башта являється комунальним майном Добросинсько-Магерівської територіальної громади та була передана сільській раді у 2008 році як майно соцкультпобуту, яке не підлягає паюванню між членами КСП, відтак, такий об`єкт не міг бути відчужений [PERSON] . Відповідачем у справі позивач зазначив лише сільськогосподарське товариство ТОВ «НОВЕ ЖИТТЯ». Разом з тим, вказане товариство власником спірного майна не являється. Таке майно знаходиться у спільній частковій власності всіх співвласників майнових паїв, які до участі у справі в якості відповідачів не залучені, що є самостійною підставою для відмови у позові. 23.09.2025 р. на адресу суду надійшла заява третьої особи Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області в якій така просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що предметом спору є питання, що безпосередньо стосується прав, повноважень або обов`язків сільської ради, зокрема, об`єкти нерухомого майна такі як - площадка для зберігання с/г інвентаря, площадка для зберігання техніки, тракторні гаражі загальною площею 1462.5 кв. м., водонапірна башта, пожежна водойма, що знаходяться по [ADDRESS] , розташовані в межах Добросинсько- Магерівської територіальної громади на земельних ділянках комунальної власності. Розпорядником/власником земельних ділянок на яких розташовані об`єкти нерухомого майна є Добросинсько-Магерівська сільська рада. Позивач уже робив кілька маніпулятивних спроб для заволодіння об`єктами, які є предметом спору, а саме, [PERSON] 03.11.2023 р. оформив право власності на закінчений будівництвом об`єкт площею 272.5 кв. м. [ADDRESS] на підставі рішення Жовківського районного суду Львівської області, справа № 444/2237/23. Однак 11.11.2024 р. реєстратором Гніздичівської сільської пади Стрийського району Львівської області Пастернаком А. був сформований новий витяг за цим це рішенням суду, де площа об`єкта речових прав була збільшена до 275, 5 кв. м. і в його описі з`явилися: площадка для зберігання с/г інвентаря, площадка для зберігання техніки та водонапірна башня - об`єкти нерухомого майна, на які позивач просить суд визнати за ним право власності. Добросинсько-Магерівська сільська рада в телефонному режимі зв`язалася з реєстратором та повідомила про те, що буде звертатися до Міністерства юстиції зі скаргою на його дії, в результаті чого він виправив свої «помилки» і забрав згадані об`єкти нерухомого майна з опису. Крім того, зазначає, що 15.04.2025 р. Львівський апеляційний суд скасував рішення Жовківського районного суду Львівської області у справі №444/2237/23, яким відмовив у задоволенні позову [PERSON] до СГ ТзОВ «Нове життя» про визнання права власності на нерухоме майно. Сільською радою не передавалися у користування чи в оренду земельні ділянки для обслуговування, вказаних вище об`єктів нерухомого майна ні [PERSON] , ні СГ ТзОВ «Нове життя». Водонапірна башта перебуває на балансі Добросинсько-Магерівської сільської ради та обліковується як об`єкт комунальної власності територіальної громади, що підтверджується Актом приймання передачі від 14 травня 2008 р, Додатком № 2 «Майно соцкультпобуту», що затверджено зборами ТзОВ «Нове життя» 14.01.2003 р. п. протокол 1, відповідними бухгалтерськими документами. Зазначає, що паї в колективному сільськогосподарському підприємстві не охоплюють об`єкти інфраструктури, зокрема ті, що мають соціально-економічне значення, не підлягають розпаюванню та мали бути передані до комунальної власності. Тому такий об`єкт нерухомого майна не може бути переданий у приватну власність. Жодних договорів оренди землі з СГ ТзОВ не укладала, вважають, що відомості, зазначені в актах є неправдивими. Ставить під сумнів справжність (дійсність) поданих позивачем документів. Ухвалою суду від 01.12.2025 р. клопотання представника позивача адвоката Лепех М.М. задоволено, витребувано у Добросинсько-Магерівської сільської ради оригінали документів які долучені до поданої нею заяви. Ухвалою суду від 01.12.2025 р. клопотання представника третіх осіб адвоката Огородник І.І. задоволено, витребувано у [PERSON] оригінали документів, копії яких долучені ним до позовної заяви. Ухвалою від 01.12.2025 р. підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. В судове засідання 28.01.2026 р. представник позивача [PERSON] адвокат Лепех М.М. з`явився. Повідомив, що доводи позовних вимог підтримати не може, одночасно не подає заяви про відмову від позову, наполягає на тому, що суд повинен залишити позов без розгляду у зв`язку із тим, що позивач не подав витребуваних у нього оригіналів письмових доказів, а посилатися на долучені до справи завірені копії представник вважає некоректним. В судове засідання 28.01.2026 р. повідомлений належним чином відповідач СГ ТзОВ «Нове життя» явку повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Представник третіх осіб [PERSON] та [PERSON] адвокат Огородник І.І. в судове засідання 28.01.2026 р. прибула. Проти позову заперечила, надала пояснення аналогічні до викладених письмово. Зазначила, що позивач не подав витребуваних судом оригіналів документів, які долучалися ним до позовної заяви, що представник позивача визнає, а треті особи ставлять під сумнів долучені позивачем копії документів та відповідність їх оригіналам, тому такі докази не повинні братися судом до уваги. Представник третьої особи Добросинсько - Магерівської сільської ради Львівського району Байбула Л.Р. в судове засідання 28.01.2026 р. прибула. Проти позову заперечила, надала пояснення аналогічні до викладених письмово. Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Лепех М.М., представника третіх осіб [PERSON] , [PERSON] адвоката Огородник І.І., представника третьої особи Добросинсько-Магерівської сільської ради Байбули Л.Р., дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Саме для цього та для забезпечення прав протилежної сторони на інформування про справу ЦПК України передбачає, що позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви (пункт 8 частини третьої статті 175 ЦПК України). У відповідності до ч.2-6 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 170/129/21 зазначено, що аналізуючи зміст статті 95 ЦПК України, слід дійти висновку, що: 1) письмові докази подаються в оригіналі або копіях; 2) копії поданих документів мають бути засвідчені у порядку, встановленому законодавством; 3) учасник справи, який подає письмові докази в копіях, зазначає про наявність у нього оригіналу такого документа і засвідчує копію такого доказу своїм підписом із зазначенням дати засвідчення копії; 4) якщо в учасника справи немає оригіналу, він подає наявну у нього копію письмового доказу і може заявити клопотання про витребування цього доказу у відповідного учасника справи; 5) за відсутності такого клопотання таке витребування може зробити суд з власної ініціативи. Зазначена норма не містить вимог щодо будь-якого засвідчення копій документів, оригіналів яких позивач не має, а загальне правило щодо подачі копій, засвідчених належним чином, слід тлумачити у контексті усієї зазначеної статті ЦПК України. Відтак позивач повинен був надати засвідчені власноручним підписом копії письмових доказів, оригінали яких у нього є; подати за наявності копії письмових доказів, яких у нього немає, зазначивши, в якого учасника такі докази можуть бути витребувані судом, або заявити клопотання про витребування таких доказів. Як вбачається з матеріалів справи, позивач при зверненні до суду з позовною заявою зазначив, що перелік документів та інших доказів, що додаються до позовної заяви, зазначені у додатках та оригінали знаходяться у позивача. Копії долучених до справи письмових доказів засвідчені підписом [PERSON] із зазначенням дати засвідчення копії. Таким чином, позивач підтвердив знаходження у нього оригіналів долучених до справи письмових доказів та відповідність поданих ним копій наявним оригіналам. Ухвалою суду від 01.12.2025 р. клопотання представника третіх осіб [PERSON] та [PERSON] адвоката Огородник І.І. задоволено, витребувано у [PERSON] оригінали наступних письмових доказів, долучених ним до позовної заяви: Акт прийому-передачі об`єкта нерухомості загальною вартістю 5790.00 грн. від 03.11.2024 р.; перелік майна, яке передається у власність [PERSON] , назва об`єкту: площадка для зберігання техніки, площадка для зберігання с/г інвентаря (додаток №1 до акту прийому-передачі майна від 03.11.2014 р.); перелік майна, що передається у володіння [PERSON] до об`єкту нерухомості: земельна ділянка, на якій розташована площадка для зберігання техніки та площадка для зберігання с/г інвентаря, з прилеглою земельною ділянкою необхідною для її обслуговування, орендовані в Добросинській сільській раді (Додаток №1а до акту прийому-передачі майна від 03.11.2014 р.).; накладна №13 від 03.11.2014 р.; квитанція до прибуткового касового ордера №93 від 13.11.2014 р.; протокол №1 Загальних зборів власників майнових паїв КСП "НОВЕ ЖИТТЯ" від 09.10.2014 р.; акт прийому-передачі від 03.11.2014 р. (щодо об`єкта нерухомості згідно переліку майна загальною вартістю 3200.00 грн.; перелік майна, яке передається у власність [PERSON] , назва об`єкту: пожежний водойом (Додаток №1 до акту прийому-передачі майна від 03.11.2014 р.); перелік майна, що передається у володіння [PERSON] до об`єкту нерухомості, назва майна: земельна ділянка, на якій розташований пожежний водойом, з прилеглою земельною ділянкою необхідною для її обслуговування, орендованій в Добросинській сільській раді (додаток №1а до акту прийому-передачі майна від 03.11.2014 р.; накладна №19 від 03.11.2014 р.; Квитанція до прибуткового касового ордеру від 03.11.2014 р. на суму 3200.00 грн.; протокол №1 Загальних зборів власників майнових паїв КСП "Нове життя" від 09.10.2014 р., яким [PERSON] виділено майно в натурі на суму 8700.00 грн. після його оплати; Акт прийому-передачі об`єкта нерухомості загальною вартістю 8700 грн. від 03.11.2014 р.; перелік майна, яке передається у власність власність [PERSON] , назва обєкта: водонапірна башня (додаток №1 №1 до акту прийому-передачі майна від 03.11.2014 р.); перелік майна, що передається у володіння [PERSON] до об`єкт нерухомості, назва майна: земельна ділянка, на якій розташована водонапірна башня, з прилеглою земельною ділянкою необхідною для її обслуговування, орендованій в Добросинській сільській раді (додаток №1а до акту прийому- передачі майна від 03.11.2014 р.); накладна №17 від 03.11.2014 р.; квитанція до прибуткового касового ордеру від 03.11.2014 р. на суму 8700.00 грн. Оригіналів зазначених документів позивачем не представлено. Факт не надання [PERSON] оригіналів долучених до позову письмових доказів підтверджено в судовому засіданні представником позивача адвокатом Лепехом М.М., який у зв`язку із цим просив залишити позов без розгляду на підставі п. 9. ч.1 ст. 257 ЦПК України - позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору. Разом з тим, залишення позову без розгляду на підставі п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалою суду докази, необхідні для вирішення спору. Суд звертає увагу, що засвідчені позивачем копії вищезазначених письмових доказів в матеріалах справи наявні, відсутність оригіналів таких документів не перешкоджає вирішенню спору. В силу імперативного припису ч. 6 ст. 95 ЦПК України, якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Частина 1 статі 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України слід враховувати, що за змістом вказаної статті судове рішення не породжує право власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 02.05.2018 у справі № 914/904/17. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність підтвердженого належними доказами права власності особи щодо майна, право власності на яке оспорюється або не визнається іншою особою, а також підтверджене належними доказами порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Суд звертається до власних правових позицій з цього приводу (mutatis mutandis пункт 13 постанови Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 910/1016/17, пункт 12 постанови від 17.04.2018 у справі № 914/1521/17 ). Верховний Суд у постанові від 31.10.2019 р. у справі № 447/2434/16-ц зазначив, що у відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою, по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачено лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо це право не визнається іншою собою, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Вказані правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14, від 24 червня 2015 року у справі № 6-318цс15, від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2124цс15. Звертаючись із вимогами про визнання права власності на спірне нерухоме майно позивач як підставу набуття права власності на ці приміщення вказав на передачу йому такого майна на підставі рішення зборів власників майнових паїв СГ «НОВЕ ЖИТТЯ» за актами приймання-передачі після проведення його оплати відповідачу. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Як вбачається із наявного у справі витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва б/н від 23.10.2023 року на об`єкт інвентаризації склад тракторної бригади, поз.1 , адреса [ADDRESS] ., площадка для зберігання с/г інвентаря, площадка для зберігання техніки, водонапірна башня являються спорудами. Зазначене також підтверджується наявним в матеріалах справи технічним паспортом на будівлю складу тракторної бригади, виготовленим КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» 23.10.2023 р. Таким чином, що спірні об`єкти являються нерухомим майном, що позивачем не заперечується. У відповідності до ч.1 ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. У відповідності до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Частиною 1 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 1 статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Згідно ч.1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Ч. 1 ст. 216 ЦК недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Доказів набуття права власності на спірні об`єкти нерухомого майна з передбачених законом підстав, зокрема із правочинів, укладених у визначеній законом формі, позивачем не представлено, які і не представлено доказів перебування таких споруд у власності СГ ТзОВ «НОВЕ ЖИТТЯ» та права вказаного товариства на розпорядження ними. Таким чином, позивачем не доведено виникнення права власності на спірні споруди, а відповідно не обґрунтовано та не доведено порушення його прав та інтересів, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про відсутність у позивача матеріально-правових підстав заявляти про порушення права власності та відсутність підстав завертатись за захистом цього права, у тому числі шляхом його визнання. Крім того, як вбачається з технічного паспорту на будівлю складу тракторної бригади, виготовленого КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» 23.10.2023 р., на замовлення позивача [PERSON] , такі споруди як площадка для зберігання с/г інвентаря, площадка для зберігання техніки, водонапірна башня за адресою [ADDRESS] , належать до будівлі складу тракторної бригади площею 275.5 кв.м. У відповідності до ч. 4. ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Львівського апеляційного суду від 15 квітня 2025 року у справі 444/2237/23 рішення Жовківського районного суду Львівської області від 25 серпня 2023 року скасоване та ухвалене по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Нове життя» про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено. При цьому, судом встановлено, що до пайового фонду майна СГ ТОВ «Нове життя» належать, серед іншого, також склад тракторної бригади, поз. 1, площею 275, 5 кв.м. та будівля тракторних гаражів, поз. 2, площею 1425, 3 кв.м., що знаходяться за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Переліком майна пайового фонду та соцкультпобуту сг ТОВ «Нове життя», затверджене зборам власників майнових паїв с/г ТзОВ «Нове життя», пп. 92 та 93, відповідно (Виписка з Протоколу №3 Зборів власників майнових паїв від 13.04.2003 та Протокол №5 Зборів власників майновий паїв с/г ТзОВ «Нове життя» від 19.10.2003, а також Перелік майна пайового фонду та соцкульпобуту с/г ТзОВ «Нове життя». Ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» визначено, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Власники майнових паїв є співвласниками пайового фонду колективного сільськогосподарського підприємства і володіють, користуються та розпоряджаються цим майном на праві спільної часткової власності. У відповідності до ч.8 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», об`єкти соціальної сфери, житлового фонду, у тому числі незавершеного будівництва, а також внутрішньогосподарські меліоративні системи підприємств, що не підлягали паюванню в процесі реорганізації цих підприємств та передані на баланс підприємств-правонаступників, підлягають безоплатній передачі до комунальної власності в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається із додатку №2, затвердженого Зборами засновників ТзОВ «Нове життя», протокол №1 від 14.01.2003 р., водонапірні башти віднесені до майна соцкультпобуту. Актом від 14.05.2008 р. підтверджується, що водонапірні башні, як майно соцкультпобуту передані на баланс Добросинської сільської ради. Довідкою Добросинсько-Магерівської сільської ради № 805 від 17.06.2025 р. підтверджується, що водонапірна башня (тракторна бригада) обліковується на балансі Добросинсько-Магерівської сільської ради. Суд погоджується з доводами представника третіх осіб про те, що позивачем формально визначено склад сторін у справі, між якими відсутній спір. В позовній заяві позивач не вказав, які саме права позивача порушені відповідачем СГ ТОВ «Нове життя», яким чином право власності позивача оспорюється або не визнається саме вказаним товариством. Жодних доказів знаходження спірного майна у власності СГ ТОВ «Нове життя» позивачем не представлено. Відповідач, з вимогами до якого звернувся позивач, не оспорює та не заперечує право власності позивача на спірні споруди, тоді як норми статті 392 ЦК України вимагають доведення порушення відповідачем права власності (оспорювання або невизнання), за захистом якого звертається позивач. Між тим судом не було встановлено таких обставин з боку відповідача. Формальне визначення сторін у справі, між якими спір відсутній, і не визначення належного складу сторін є порушенням вимог закону. Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанова Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц). З урахуванням вказаного, визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Відповідачем у справі позивач зазначив СГ ТОВ «НОВЕ ЖИТТЯ», з клопотанням про залучення в якості відповідачів інших осіб, зокрема, співвласників пайового фонду СГ ТОВ «НОВЕ ЖИТТЯ», позивач не звертався, жодних доказів того, що право власності позивача оспорюється або не визнається СГ ТОВ «НОВЕ ЖИТТЯ» позивачем не представлено, інших доводів чому саме СГ ТОВ «НОВЕ ЖИТТЯ» має відповідати за вказаним позовом позивачем не наведено. Таким чином, позивач не визначив належний склад сторін, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed