Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 23.12.2022 у Рівненському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] , який є громадянином Австралії, про що складено актовий запис № 2563. У шлюбі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, ведення домашнього господарства та виховання дитини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення з липня 2024 року шлюбних відносин між ними. Спільний малолітній син, який є громадянином України, проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. [PERSON] переконана, що подальше подружнє життя з відповідачем суперечитиме її інтересам, у зв`язку з чим просить суд шлюб розірвати. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторони про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін повідомлені належним чином. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від останніх не надійшло. 21.11.2025 на електронну адресу суду надійшла зава відповідача про визнання позову. 29.01.2026 на електронну адресу суду надійшла заява представника позивачки адвоката Волкова С.В. у якій він просить судові витрати у справі залишити за позивачкою. На час ухвалення рішення у справі сторони із заявами про примирення між ними, до суду не зверталися. Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, дійшов висновку про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Закон України "Про міжнародне приватне право" встановлює порядок врегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статтей 75-77). Згідно статті 55 Закону України "Про міжнародне приватне право" право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої він є (частина перша статті 16 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Згідно із статтями 60 Закону України "Про міжнародне приватне право" правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно статті 63 Закону України "Про міжнародне приватне право" припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Із копії свідоцтва про шлюб та копії паспорту відповідача вбачається, що він є громадянином Австралії, при цьому позивачка є громадянкою України та зареєстрована за вказаною у позовній заяві адресою, шлюб між сторонами був укладений та припинився також на території України, отже до правовідносин у даній справі слід застосовувати законодавство (право) України. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання; шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Судом встановлено та підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Рівненському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про що 23.12.2022 складено актовий запис №2563. Прізвища чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». У шлюбі сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який за усною згодою між батьками після розірвання шлюбу залишається проживати з матір`ю. Позивачка, скориставшись правом передбаченим ст. 56 Сімейного кодексу України, звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що подружнє життя з відповідачем не склалося через різні погляди на шлюб та сім`ю, ведення домашнього господарства та виховання дитини, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення з липня 2024 року шлюбних відносин між ними. Відповідач подав до суду заяву про визнання позову. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, а також те, що жоден з подружжя не виявив наміру зберегти сім`ю, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, що має істотне значення та є підставою для прийняття рішення про розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, ч.3 ст. 115 Сімейного кодексу України. Щодо розподілу судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються - на відповідача. Зважаючи на задоволення позовних вимог та подану представником позивачки заяву про залишення судових витрат за нею, у суду відсутні підстави для прийняття рішення про відшкодування таких витрат відповідачем. Відповідно до ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved