Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивачкою через представника подано до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області позовну заяву, у якій просить розірвати шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02 листопада 2017 року Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 2125. Від шлюбу спільних дітей позивач та відповідач не мають. Подальше шлюбне життя та збереження шлюбу між позивачем, [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , є неможливе, тому позивач вважає за необхідне звернутися з даною позовною заявою до суду про розірвання шлюбу. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя. Між подружжям зникло почуття любові, тому подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе. Сімейні відносини фактично втратили свій зміст, зберігаючись лише формально. Подружжя не проживає разом та не веде спільного господарства впродовж 7 років. За таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Ухвалою суду від 17.12.2025 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилася, до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі. Заперечень щодо заочного рішення у справі не надходило. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча повідомлений про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, відзив до суду не подано. Суд з врахуванням вимог ст. 280-281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, яких достатньо для вирішення позову по суті. Судом встановлено, що між сторонами виник спір у сфері сімейних відносин. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані суду докази як в їх сукупності та взаємозв`язку, так і кожен окремо на предмет достатності, належності та допустимості, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Під час судового розгляду встановлено, що 02.11.2017 між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб Шевченківським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про що зроблено актовий запис №2125. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Положенням ч. 1 ст. 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною 2 статті 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивачка скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, що є моральною основою шлюбу, а вона не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Матеріали справи вказують, що позивачка продовжувати шлюбні відносини не бажає, сімейні взаємини між сторонами на час звернення до суду з позовом припинені, сім`я існує формально. За таких підстав, приймаючи до уваги наведені обставини справи, суд вважає, що причини, які спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved