Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій вказала, що з відповідачем по справі шлюб зареєстрували 16 травня 1997 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Поліського району реєстраційної служби Іванківського міжрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 4. Від подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя в них не склалося в зв`язку з тим, що вони перестали розуміти один одного, проживають окремо, ведуть різні бюджети, разом як подружжя не проживають, та відповідач відносно позивачки вчиняє домашнє насильство, в результаті чого вона була вимушена звернутися до правоохоронних органів. Мотивуючи тим, що подальше збереження сім`ї є неможливим , шлюб носить лише формальний характер, просила шлюб між нею та відповідачем розірвати без надання строку на примирення, судові витрати покласти на відповідача та залишити після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». В судове засідання позивачка не з`явилася, в заяві до суду просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав. В силу ст. 105 ч. 3 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Перевіривши матеріали справи, роз`яснивши сторонам наслідки визнання позову, враховуючи, що відповіда позов визнав та його визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом та позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved