Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №173154 в розмірі 27 069,98 грн., судові витрати та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 27.02.2025р. між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] був укладений кредитний договір №173154, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 27 059 грн. 16.04.2025р. між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» був укладений договір факторингу №16042025, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №173154 на загальну суму 29 259 грн., з яких: 26 059 грн. заборгованість по тілу кредиту; 9,98грн. несплачені відсотки за користування кредитом; 1 001 грн. заборгованість по комісії; 2400 грн. штрафні санкції згідно умов договору. Натомість в позовній заяві позивач просив стягнути суму заборгованості в розмірі 27 069,98 грн., яка складається з залишку заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом та комісії. 30.12.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак в позовній заяві просив, у випадку неявки представника, розглянути справу у відсутність представника позивача. Також вказував, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку за зареєстрованим місцем проживання. Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання на веб-сайті суду. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 27.02.2025р. між ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» (кредитор) та [PERSON] (позичальник) був укладений в електронній формі договір про надання споживчого кредиту №173154 (далі Договір кредиту), відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 27059 грн. строком на 273 днів, з 27.02.2025р. по 27.11.2025р. Згідно умов договору кредит надається: у розмірі 22 996,06 грн. для погашення заборгованості Позичальника за договором про споживчий кредит «№167337 від 13.01.2025р.; у розмірі 4,09 грн. на рахунок Позичальника № [NUMBER] ; у розмірі 4 058,85 грн. - шляхом погашення заборгованості Позичальника за комісією, нарахованої згідно п. 2.5 індивідуальної частини. Відповідно до п. 2.4 договору знижений тариф по комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1 грн. Стандартний тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 200 грн. Комісія за надання кредиту складає 4 058,85 грн., що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення договору за ставкою 15% від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів Позичальника або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 індивідуальної частини (п. 2.5 індивідуальної частини договору). Строк на який надається кредит встановлюється Графіком платежів. Періодичність виплат кредиту, процентів та комісії за кредитом становить 1 раз на місяць. Загальні витрати за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших виплат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту складає (не перевищує) 4 079,14 грн. (п. 2.7 договору). Денна процентна ставка 4 079,14 грн. / 27 059 грн. х 273 днів х 100% = 0,0552% в день (п. 2.7.1 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 31 138,14 грн. (п. 2.9.1 договору). В свою чергу Позичальник зобов`язувалась повернути кредит та сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом на умовах та у строки, визначені договором. Аналогічні умови кредитування передбачені і у Паспорті споживчого кредиту /а.с. 19-20/. Після отримання кредиту відповідач частково здійснив погашення тіла кредиту, а саме 12.05.2025р. здійснив платіж на погашення тіла кредиту на загальну суму 1 000 грн. Відповідно до складеного ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» розрахунку та виписки з особового рахунку за кредитним договором №173154 від 27.02.2025р., розмір заборгованості відповідача за Договором про надання споживчого кредиту станом на 03.09.2025р. та станом на 01.11.2025р. складав 29 469,98 грн.; з яких: тіло кредиту 26 059 грн., проценти за користування кредитом 9,98 грн., комісія 1 001 грн. /а.с. 51-52, 53/. 16.04.2025 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (клієнт) та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (фактор) укладено договір факторингу №16042025, за умовами якого ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло шляхом купівлі належні ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» права грошової вимоги до боржників, що визначені в реєстрах боржників (п. 2.1, 2.2 договору), в тому числі і права кредитора за Договором №173154. Згідно витягу з реєстру прав вимоги №6 від 03.09.2025р. до позивача перейшло право вимоги за Договором №173154 в розмірі суми заборгованості 29 469,98 грн. (заборгованість за тілом кредиту 26 059 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 9,98 грн.; заборгованість за комісією 1 001 грн., пеня 2 400 грн.) /а.с. 48/. Оскільки дотепер відповідачем не виконане грошове зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №173154, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 27 069,98 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 26 059 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 9,98 грн.; заборгованість за комісією 1001 грн. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування». При цьому згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та відповідачем було укладено Договір про надання споживчого кредиту №173154 від 27.02.2025 р., на підставі якого відповідачем було отримано кредитні кошти в сумі 27 059 грн., які він зобов`язувався повернути зі сплатою комісії та процентів за користування кредитом в межах строку дії договору, але в порушення умов договору не зробив цього, внаслідок чого має не виконане грошове зобов`язання перед кредитором. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Договором про надання споживчого кредиту №173154, обумовлено дійсністю договору факторингу №16042025 від 16.04.2025р., на підставі якого право вимоги кредитора було відступлене на користь позивача. В даному випадку предметом позовних вимог є заборгованість, що обчислена первісним кредитором та складається із заборгованості за тілом кредиту, а також нарахованими первісним кредитором процентами за користування кредитом та комісією. Аналіз змісту наданого позивачем розрахунку свідчить, що заборгованість розрахована та обчислена первісним кредитором за період користування кредитом з 27.02.2025р. по 03.03.2025р. включно, тобто за на 190 днів фактичного користування кредитом, тобто в межах дії договору. При цьому, розмір процентів нараховувався за стандартною процентною ставкою 0,10% річних шляхом обчислення розміру процентів від залишку заборгованості по тілу кредиту. Зазначений розрахунок відповідає умовам Договору №173154, оскільки здійснений у відповідності до положень, передбачених п.п. 2.2, 2.3, 2.4, 2.5, 2.6,2.6.1, 2.7.1, 2.9.1 договору. За таких обставин станом на 01.11.2025р. розмір заборгованості відповідача складав наступні значення: тіло кредиту 26 059 грн.; проценти за користування кредитом 9,98 грн; комісія 1 001 грн.; пеня 2 400 грн. Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом принципу диспозитивності, закріпленому у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У постанові від 22.09.2021 у справі № 463/3724/18 Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Таким чином, при вирішенні спору між сторонами суд обмежується змістом позовних вимог, які складають предмет позову, та надає оцінку обставинам спірних правовідносин в контексті заявлених позовних вимог. В даному випадку предметом позовних вимог є стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 27 069,98 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 26 059 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом 9,98 грн.; заборгованість за комісією 1001 грн. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилався на те, що між відповідачем та первісним кредитором був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту на суму 27 059 грн. і внаслідок порушення відповідачем своїх зобов`язань залишок заборгованості за тілом кредиту складає 26 059 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом 9,98грн.; заборгованості за комісією 1001 грн. Позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 2 400 грн. позивач не заявляв. Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі про надання споживчого кредиту №173154. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачем допущене порушення зобов`язань в частині дотримання умов графіку платежів, внаслідок чого за ним обліковується заборгованість перед кредитором за тілом кредиту, процентами за користування кредитом та комісією на загальну суму 27 069,98 грн., яка складається з наступних сум: тіло кредиту 26 059 грн.; проценти за користування кредитом 9,98 грн.; комісія 1 001 грн. Отже позовні вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів в межах такої суми заборгованості є цілком обґрунтованими та правомірними, а відтак позов підлягає до задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та оплати послуг правової допомоги в розмірі 7 000 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку позовні вимоги підлягають до повного задоволення, а відтак, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України позивачу слід компенсувати за рахунок відповідачки 2 422,40грн. в рахунок відшкодування витрат з оплати судового збору. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 7 000 грн. Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved