Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 08.12.2025 через підсистему «Електронний суд» ТОВ «УКР КРЕДИТ «ФІНАНС» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №1563-6806 від 13.06.2025 в розмірі 73 157,00 гривень, а тому числі 24 500,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 31 507,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 4 900,00 грн - заборгованість за комісією, 12 250,00 грн - заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем належним чином взяті на себе зобов`язання, які визначені вказаним договором, не виконуються, що є підставою для стягнення заборгованості. 05.01.2026 через підсистему «Електронний суд» відповідачем [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, який мотивовано тим, що договір про відкриття кредитної лінії № 1563-6806 від 13.06.2025 є нікчемним правочином, оскільки при його укладенні позивачем було застосовано нечесну підприємницьку практику у розумінні ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач зазначає, що до укладення договору позивач не надав йому паспорт споживчого кредиту та іншу обов`язкову інформацію, передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», що позбавило його можливості прийняти усвідомлене та обґрунтоване рішення щодо отримання кредиту. Паспорт споживчого кредиту, за твердженням відповідача, був включений до договору як його складова та наданий одночасно з проектом договору, що суперечить вимогам законодавства щодо переддоговірного інформування споживача. У зв`язку з цим відповідач вважає, що спірний договір є нікчемним у силу закону та не створює правових наслідків. Також зазначає, що отримані за нікчемним договором кошти ним повернуті позивачу в порядку ст. 1212 ЦК України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, у відзиві наведено доводи щодо відсутності належних доказів повноважень особи, яка підписала позовну заяву від імені позивача в порядку самопредставництва, що, на думку відповідача, є підставою для залишення позову без розгляду. Позивач відповіді на відзив не надав. Заяви ( клопотання) учасників справи. Разом з позовною заявою позивачем було заявлено клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, клопотання про розгляд справи у відсутності позивача. 27.01.2026 представником відповідача адвокатом Чорняк Н.І. подано клопотання про приєднання до матеріалів справи копій ордера, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та договору про надання правничої допомоги. Інші процесуальні дії у справі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.12.2025 справу передано на розгляд судді цього суду Голяні О.В. Ухвалою суду від 10.12.2025 відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Сторони, їх представники в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 5 ст. 286 ЦК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Фактичні обставини справи, встановлені судом. 13.06.2025 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та фізичною особою [PERSON] за допомогою вебсайту https://creditkasa.com.ua, який є складовою інформаційно-комунікаційної системи Кредитодавця, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1563-6806 у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до пунктів 3.13.3 договору, укладення договору здійснювалося в електронній формі шляхом подання позичальником заявки через особистий кабінет та використання електронного підпису у формі одноразових ідентифікаторів. Відповідно до пункту 3.8 договору, до укладення договору позичальник у особистому кабінеті ознайомлюється з паспортом споживчого кредиту, який має форму електронного документа, підписаного кваліфікованим електронним підписом уповноваженого працівника кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, та підтверджує ознайомлення шляхом введення одноразового ідентифікатора і натискання кнопки «Підписати»; лише після підписання паспорта споживчого кредиту кредитодавець надсилає одноразовий ідентифікатор для акцепту оферти та укладення договору. Отже, умовами договору визначено послідовність електронних дій позичальника, відповідно до якої спершу кредитодавець надсилає одноразовий ідентифікатор для підписання паспорта споживчого кредиту, а після підтвердження такого ознайомлення окремий одноразовий ідентифікатор для акцепту оферти та укладення електронного договору. Відповідно до пункту 3.10 договору, використання позичальником електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора визнається еквівалентним власноручному підпису та підтверджує його згоду з умовами договору і супровідних документів. Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 4.1 та 4.10 договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у формі невідновлюваної кредитної лінії у розмірі 24 500,00 грн строком на 300 календарних днів, з датою повернення кредиту 08.04.2026. Метою отримання кредиту відповідно до пункту 2.4 договору є задоволення особистих потреб позичальника. Відповідно до пунктів 4.3 та 4.6 договору, тип процентної ставки є фіксованим. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 1,00 % за кожен день користування кредитом та нараховується на залишок неповерненої суми кредиту з дня його видачі до дати фактичного повернення. Згідно з пунктом 4.7 договору, комісія за видачу кредиту становить 20 % від суми виданого кредиту та нараховується одноразово в день видачі кредиту. Відповідно до пунктів 4.114.14 договору, реальна річна процентна ставка на дату укладення договору становить 6024,97 %, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк кредитування складає 94 689,72 грн, а загальні витрати за споживчим кредитом 70 189,72 грн. Згідно з пунктами 5.15.5 договору, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту, сплату процентів та комісії відповідно до графіка платежів, а також має право на повне або часткове дострокове повернення кредиту. Умовами договору не передбачено нарахування штрафних санкцій у вигляді пені чи штрафу за прострочення виконання грошових зобов`язань; у разі прострочення кредитодавець реалізує права, передбачені договором та чинним законодавством. У додатках до Договору про відкриття кредитної лінії № 1563-6806 наведено розрахунок загальної вартості кредиту, згідно з яким сума кредиту становить 24 500,00 грн, строк користування 300 календарних днів, фіксована процентна ставка 1,00 % за кожен день користування кредитом, одноразова комісія за видачу кредиту 20 % від суми кредиту (4 900,00 грн). Реальна річна процентна ставка визначена у розмірі 6024,97 %, орієнтовна загальна вартість кредиту за весь строк користування 94 689,72 грн, а загальні витрати споживача за кредитом 70 189,72 грн. Таблиця розрахунку загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, що є додатком до зазначеного договору, підписана позичальником [PERSON] електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора. Факт перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі 24 500,00 грн підтверджується довідками ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» б/н та не заперечується відповідачем. За розрахунками позивача, заборгованість [PERSON] станом на 21.10.2025 становить 73 157,00 гривень, а тому числі 24 500,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 31 507,00грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 4 900,00 грн - заборгованість за комісією, 12 250,00 грн - заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України. З платіжної інструкції № K8MK-86H3-E04A-1817 від 05.01.2026 вбачається, що Студеняк О.Я. 05.01.2026 перерахував ТОВ «УКР Кредит Фінанс» 24 500,00 грн із призначенням платежу «Повернення коштів». Оцінка Суду. Щодо доводів відповідача про подання позовної заяви неуповноваженою особою. Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Згідно з частиною третьою статті 58 ЦПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу або іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення чи трудового договору (контракту), або через представника. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 62 ЦПК України повноваження представника підтверджуються довіреністю юридичної особи. З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підписана та подана [PERSON] на підставі довіреності від 25.08.2025, виданої директором товариства Резуєвим Є.В. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Резуєв Є.В. є керівником ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та має право діяти від імені товариства без довіреності. Крім того, на підтвердження перебування Соломко А.Г. у трудових відносинах із позивачем до матеріалів справи долучено довідку вих. № 22 від 02.09.2025, відповідно до якої вона з 29.05.2025 працює в ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» на посаді юрисконсульта відділу юридичного стягнення заборгованості за основним місцем роботи. Також до матеріалів справи долучено посадову інструкцію юрисконсульта відділу юридичного стягнення заборгованості ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» № 103-П від 29.12.2023, пунктом 4.7 якої передбачено право працівника представляти інтереси товариства в судових органах без додаткового уповноваження (довіреності) в порядку самопредставництва юридичної особи. Посилання відповідача на те, що довідка про перебування представника у трудових відносинах не може бути прийнята до уваги з огляду на відсутність у особи, яка її підписала, повноважень діяти від імені товариства, суд вважає необґрунтованими, оскільки така довідка є внутрішнім документом юридичної особи та подана як доказ трудових відносин, а не як правочин чи волевиявлення товариства у відносинах з третіми особами. Також безпідставними є доводи відповідача про те, що витяг з Єдиного державного реєстру не містить відомостей про [PERSON] як особу, уповноважену діяти від імені товариства, оскільки відсутність таких відомостей не спростовує можливості участі працівника юридичної особи у справі в порядку самопредставництва або представництва на підставі довіреності. Посилання відповідача на відсутність підпису представника на посадовій інструкції та на відсутність зазначення посади у довіреності не спростовують наявності у Соломко А.Г. повноважень на подання позовної заяви, оскільки чинне процесуальне законодавство не пов`язує дійсність представництва з обов`язковим зазначенням посади у довіреності або підписанням посадової інструкції працівником. За таких обставин суд доходить висновку, що позовна заява подана належною та уповноваженою особою, а відтак підстави для залишення позову без розгляду відсутні. Щодо доводів відповідача стосовно нікчемності договору внаслідок ненадання позичальнику паспорта споживчого кредиту. Відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» надання споживачу до укладення договору повної, достовірної та своєчасної інформації про умови кредитування у формі паспорта споживчого кредиту є обов`язком кредитодавця, спрямованим на забезпечення можливості прийняття споживачем усвідомленого та обґрунтованого рішення. Виконання цього обов`язку не залежить від волевиявлення кредитодавця та не може бути підмінене посиланням виключно на умови договору. Разом із тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів фактичного надання позичальнику паспорта споживчого кредиту до укладення договору та підтвердження його ознайомлення з інформацією, визначеною статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування», у спосіб, передбачений законом. Оцінюючи правові наслідки такого порушення, суд виходить з того, що ч. 12 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» прямо визначає вичерпний перелік наслідків ненадання обов`язкової інформації або надання її в неповному чи недостовірному обсязі. Зазначена норма не пов`язує таке порушення з нікчемністю чи недійсністю договору, а встановлює інший спосіб захисту прав споживача право вимагати приведення укладеного договору у відповідність до інформації, яка повинна була бути надана до його укладення, шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. За таких обставин суд доходить висновку, що ненадання паспорта споживчого кредиту саме по собі не припиняє дії договору та не виключає правові наслідки, що з нього випливають, а зумовлює застосування спеціальних правових наслідків, передбачених ч.12 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування». Посилання відповідача на ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу для визнання договору таким, що не створює правових наслідків, суд вважає безпідставними. Зазначена норма має загальний характер та спрямована на заборону нечесної підприємницької практики, тоді як порядок, спосіб та правові наслідки ненадання переддоговірної інформації у сфері споживчого кредитування спеціально врегульовані ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Застосування ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не може підміняти спеціальне регулювання та встановлювати інші наслідки, ніж прямо передбачені законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах має місце порушення кредитодавцем обов`язку з надання паспорта споживчого кредиту до укладення договору, однак таке порушення не є підставою для визнання договору нікчемним, а тягне застосування виключно правових наслідків, визначених ч.12 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.12 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», у разі ненадання споживачу визначеної цією статтею інформації або надання її в неповному чи недостовірному обсязі, споживач має право вимагати приведення укладеного договору у відповідність із зазначеною інформацією шляхом направлення кредитодавцю відповідного письмового повідомлення. Разом із тим матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] скористався зазначеним правом та звертався до ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» із письмовою вимогою про приведення умов укладеного договору у відповідність до інформації, яка відповідно до ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» повинна була бути надана до його укладення. За відсутності реалізації споживачем передбаченого законом спеціального способу захисту, встановленого ч.12 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування», суд виходить з того, що укладений договір залишається чинним у погодженій сторонами редакції, а ненадання паспорта споживчого кредиту саме по собі не породжує інших цивільно-правових наслідків, ніж прямо визначені законом. Таким чином, доводи відповідача щодо нікчемності договору з підстав ненадання паспорта споживчого кредиту, за відсутності реалізації ним передбаченого законом права на приведення договору у відповідність, є необґрунтованими. Щодо стягнення тіла кредиту Із матеріалів справи вбачається, що між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено кредитний договір в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач не заперечував факту підписання договору та отримання кредитних коштів, а також не надав доказів використання його персональних даних третіми особами чи вчинення відносно нього шахрайських дій. Відповідно до ст.ст. 205, 207 ЦК України, а також положень Законів України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг», договір, укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є таким, що вчинений у письмовій формі та має належну юридичну силу. Матеріали справи містять достатні докази того, що воля сторін на укладення кредитного договору була належним чином виражена, а сам договір є чинним. Разом із тим із платіжної інструкції № K8MK-86H3-E04A-1817 від 05.01.2026 вбачається, що 05.01.2026, тобто після відкриття провадження у справі, [PERSON] перерахував на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» грошові кошти у сумі 24 500,00 грн із призначенням платежу «Повернення коштів». Зазначена сума відповідає розміру основного зобов`язання (тіла кредиту), отриманого відповідачем за кредитним договором. Стороною позивача не спростовано факт надходження вказаних коштів та не доведено, що зазначений платіж був зарахований в інший спосіб або в рахунок іншого зобов`язання. За таких обставин суд доходить висновку, що грошове зобов`язання відповідача щодо повернення тіла кредиту виконане у повному обсязі вже після відкриття провадження у справі. З огляду на те, що відповідачем сплачено позивачу заборгованість за тілом кредиту у сумі 24 500,00 грн, після відкриття провадження, предмет спору в цій частині відсутній, у зв`язку з чим провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу підлягає закриттю на підставі п. 2 ч.1 ст. 255 ЦПК України Щодо стягнення відсотків за користування кредитом та права на їх дострокове стягнення Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування наданими грошовими коштами у розмірі та на умовах, встановлених договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, у разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених норм убачається, що у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання кредитодавець набуває право на дострокове пред`явлення вимог щодо сплати процентів, однак такі проценти можуть бути нараховані виключно за період фактичного користування кредитними коштами, а не за весь строк кредитування, визначений договором. Як установлено судом, умовами кредитного договору передбачено фіксовану процентну ставку та порядок нарахування процентів за користування кредитом. Умови договору щодо процентної ставки відповідають вимогам статей 1048, 1056-1 ЦК України та були погоджені сторонами при укладенні договору, що узгоджується з принципом свободи договору, закріпленим статтею 627 ЦК України. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відсотки за користування кредитними коштами нараховані у сумі 31 507,00 грн за період з 13.06.2025 по 21.10.2025. Доказів нарахування процентів за подальший період або вимог про їх стягнення за весь строк кредитування матеріали справи не містять. Відповідач не надав доказів сплати нарахованих процентів за зазначений період, не спростував правильність їх розрахунку та не довів відсутність підстав для їх дострокового стягнення. За таких обставин суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитними коштами у сумі 31 507,00 грн, нарахованих за період до 21.10.2025, є обґрунтованими, а їх дострокове пред`явлення відповідає вимогам частини другої статті 1050 ЦК України. Щодо правомірності нарахування комісії З матеріалів справи вбачається, що позивачем заявлено до стягнення комісію у розмірі 4 800,00 грн, нараховану як плату за видачу кредиту відповідно до умов договору про відкриття кредитної лінії. Разом з тим суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, згідно з якою у разі, якщо кредитодавцем не визначено та не доведено наявність конкретних додаткових чи супутніх послуг, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням або поверненням кредиту, а також не наведено їх переліку та змісту, умови договору щодо стягнення відповідної комісії є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Як убачається з умов договору, пунктом 4.7 передбачено одноразову комісію за видачу кредиту у відсотковому співвідношенні до суми кредиту, однак у договорі відсутній перелік конкретних дій або послуг, які становлять самостійну споживчу цінність для позичальника та за які стягується така комісія. Фактично зазначена комісія встановлена за дії кредитодавця, що є складовою виконання його основного обов`язку за кредитним договором надання кредиту, та вчиняються ним у власних інтересах, а не як окрема платна послуга для споживача. Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що за комісію у розмірі 4 800,00 грн відповідачу було надано окремі додаткові чи супутні послуги, передбачені Законом України «Про споживче кредитування», а також не доведено факту надання таких послуг. За таких обставин суд доходить висновку, що нарахування комісії у сумі 4 800,00 грн є безпідставним, а умови договору в цій частині є нікчемними в силу прямої вказівки закону, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі № 204/224/21. У зв`язку з наведеним вимоги про стягнення комісії задоволенню не підлягають. Щодо стягнення заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України Обґрунтовуючи нарахування заборгованості за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України, позивач послався на те, що оскільки кредитний договір укладено після 24.01.2024, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", до відповідача не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" щодо звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит. Разом з тим, згідно пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до абзаців 1 і 2 статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституційний Суд України у Рішенні від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість. З огляду на викладене принцип «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) може бути застосований виключно за умови співіснування суперечливих норм одного ієрархічного рівня. Система нормативно-правових актів України за їх юридичною силою (від актів вищої юридичної сили до актів нижчої юридичної сили) включає: а) Конституцію України; б) закони, кодекси України; в) підзаконні нормативно-правові акти: постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, накази міністерств, акти інших державних органів, розпорядження голів місцевих державних адміністрацій, акти органів місцевого самоврядування, які містять норми права тощо. Кодекс - єдиний, зведений, внутрішньоузгоджений нормативно-правовий акт, прийнятий вищим органом законодавчої влади у процесі нормотворчої діяльності або народом на всеукраїнському референдумі, який на основі загальних принципів регулює певну сферу суспільних відносин. Кодекс є особливим різновидом закону. За таких обставин застосуванню в даному випадку підлягає п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України. Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Оскільки заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач як позичальник на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в будь-якому випадку звільняється від обов`язку сплати на користь позивача, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Розподіл судових витрат між сторонами. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ч.ч. 1,9 ст. 141 ЦПК України. У частині позовних вимог про стягнення 24 500,00 грн, за якими провадження у справі закрито, суд встановив, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а саме невиконання зобов`язань, визначених договором, що зумовило звернення позивача до суду. Усунення відповідачем порушення після відкриття провадження у справі не може покладати негативні процесуальні наслідки на позивача, у зв`язку з чим судові витрати у цій частині підлягають покладенню на відповідача відповідно до частини дев`ятої статті 141 ЦПК України. У частині позовних вимог, які були задоволені судом у розмірі 31 507,00 грн, судовий збір підлягає стягненню з відповідача відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України. Водночас у частині позовних вимог про стягнення 4 900,00 грн заборгованості за комісією та 12 250,00 грн процентів річних на підставі статті 625 ЦК України, у задоволенні яких судом відмовлено за безпідставністю, підстав для застосування ч.9 ст. 141 ЦПК України суд не вбачає, а тому судові витрати у цій частині підлягають розподілу з урахуванням принципу пропорційності. Враховуючи, що сукупний розмір позовних вимог, у зв`язку з якими судові витрати підлягають покладенню на відповідача, становить 56 007,00 грн (24 500,00 грн + 31 507,00 грн) із загальної ціни позову 73 157,00 грн, що відповідає 76,56 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 854,50 грн. З цих підстав,

Outcome: partial