Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутих коштів, мотивуючи позовну заяву тим, що 12.11.2025 року сторони уклали між собою договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримала готівкою 1000 доларів США, які вона згідно з укладеним між ними договору, зобов`язувалася повернути до 20.11.2024 року, проте у зазначений термін відповідач борг не повернула. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути борг в добровільному порядку, однак врегулювати спір мирним шляхом їй не вдалося. Відповідно до інформації Національного Банку України від 28.05.2025 року офіційний курс гривні щодо 1 дол. США становить 41,6758, тому сума боргу на час подання позову в гривневому еквіваленті становить 41675,80 грн. Також, 13.11.2025 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] передала, а [PERSON] отримала 40000 грн. шляхом перерахування 13.11.2024 року за двома платежами на номер банківської картки відповідача [NUMBER] в АТ «Універсал Банк» з банківських рахунків позивача в АТ «Універсал Банк» № [NUMBER] 25000 грн. та АТ «ПриватБанк» № [NUMBER] , 15000 грн, які вона згідно з укладеним між ними договору, зобов`язувалася повернути до 20 листопада 2024 року. Проте у зазначений термін відповідач борг не повернула. Посилаючись на норми ст.ст. 625, 1046, 1049, 1050 ЦК України, позивач звернулася до суду з цим позовом та просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики від 12.11.2025 року в сумі 1000 дол. США або в еквіваленті - 41675,80 грн.; борг за договором позики від 13.11.2025 року в сумі 40000,00 грн., 3% річних у розмірі 625.00 грн., інфляційних втрат у розмірі 2289,69 грн., а всього 42914,69 грн. та судові витрати по оплаті судового збору 1212,20 грн., 20000,00 грн. на професійну правничу допомогу. На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, позивачем надано суду уточнені позовні вимоги. У зв`язку з недотриманням письмової форми правочину (ст.ст. 208, 218 ЦК України), позивач змінила правові підстави позову з договірних зобов`язань на стягнення безпідставно набутих коштів (ст.ст 1212, 1214 ЦК України та висновку Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17). Ухвалою суду від 12.01.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. На виконання вимог ухвали суду, у визначений судом строк, представник відповідача надіслав суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позов є безпідставним та необґрунтованим з таких підстав. Фактичні обставини правовідносин, що склалися між позивачем та відповідачем суттєво відрізняються від зазначених у позовній заяві. Так, в провадженні Південноукраїнського міського суду Миколаївської області перебуває цивільна справа №947/1938/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої нанесенням, позивачу відповідачем у зазначеній справі, шкоди здоров`ю. Так, 12.11.2024 року [PERSON] та [PERSON] перебували на спільному відпочинку у місті Кишинів, Республіка Молдова. За твердженнями [PERSON] , які узгоджуються з медичною документацією, зверненням останньої до поліції з відповідною заявою, переписки в якій [PERSON] визнає свою провину, просить вибачень та домовляється про передачу грошових коштів на лікування. Також на теперішній час поліцією Республіки Молдова, відкрито кримінальне провадження у відношенні [PERSON] за наведеними вище обставинами. Тяжкість травм, які позивач завдала відповідачу підтверджується направленням витягом №76999 від 13.11.2024 року, в якому зазначено висновок: перелом основи метатарзальної кістки V плеснової кістки справа та зазначено про необхідність гіпсової іммобілізації НА 4 ТИЖНІ, що і було зроблено позивачем. Посилання позивача на те, що ці кошти надавались відповідачу в борг як позика та про наявність якогось договору позики не відповідають дійсності. До того ж таке надання коштів в борг та укладення договору позики в світі конфліктних подій є нелогічним та незрозумілим та не відповідає розумним критеріям обстановки, що склалася в ті дні, коли позивач отримала тілесні ушкодження, які підтверджуються направленням-витягом №76999 від 13.11.2024 року. До того ж на підтвердження цих доводів позивачем не надано жодних доказів, вважаємо це спробою відповідача ввести суд в оману з метою уникнення цивільноправової та кримінальної відповідальності. Натомість у [PERSON] наявні докази, що підтверджують підстави та причини за яких [PERSON] надала їй кошти в рахунок компенсації спричиненої шкоди (скріншот переписки, де позивач визнає свою вину та скріншоти перерахування позивачем коштів відповідачу у розмірі 25000 грн.). Попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомоги оріентовно складає 20000,00 грн., докази яких буде надано разом з окремим клопотанням. На підставі викладеного вище представник відповідача просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити у повному обсязі та стягнути з останньої понесені судові витрати. Представником позивача було надіслано суду відповідь на відзив, відповідно до якого поданий відповідачем відзив не спростовує заявлених позовних вимог, не містить належних і допустимих доказів існування правової підстави отримання нею грошових коштів та фактично ґрунтується на припущеннях, емоційних оцінках і викладенні обставин, які не є предметом доказування у даній справі. Фактично відзив зводиться до викладення версії відповідачки щодо подій, які, на її думку, мають деліктний характер, однак такі твердження не створюють грошового зобов`язання та не замінюють правову підставу у розумінні цивільного законодавства. Факт отримання коштів відповідач не заперечує та є підставою для вимог про їх повернення на підставі ст. 1212 ЦК України. Відповідачем не надано жодного правочину, договору, угоди, розписки або іншого документа, який би: встановлював обов`язок позивача передати кошти; визначав підставу, розмір та порядок їх сплати; свідчив про волевиявлення сторін щодо компенсації чи відшкодування шкоди. Таким чином, відсутні будь-які докази існування правової підстави отримання грошових коштів, що свідчить про їх безпідставне набуття. Доводи відповідача про нібито компенсаційний характер переданих коштів є юридично неспроможними. Так, ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05.11.2025 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 09 грудня 2025 року, відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Представник зазначив, що безпідставність набуття може мати місце як з моменту отримання майна, так і у разі, коли первісна підстава згодом відпала. За наведених обставин отримані відповідачем грошові кошти є безпідставно набутими, а вимога про їх повернення є повністю обґрунтованою та такою, що відповідає ст. 1212 ЦК України і усталеній судовій практиці. Хоча позивач фактично перерахувала кошти добровільно, а відповідач їх прийняла, це не створює правової підстави для їх утримання, оскільки виплата не є соціальною або обов`язковою виплатою, яка використовується як засіб до існування. Позивач спочатку розраховувала, що відповідач надасть письмові докази існування договору позики. Проте такі докази не були надані, а банківські квитанції не містять посилань на позику. У зв`язку з цим позивач змінила правову підставу стягнення з договірної позики на безпідставне набуття майна відповідно до ст. 1212 ЦК України. Посилання відповідача на медичні документи, фотографії, переписку та інші матеріали не підтверджують виникнення грошового зобов`язання та не встановлюють правову природу переданих коштів. Крім того, посилання відповідача на матеріали або дії правоохоронних чи судових органів іноземної держави не мають правового значення для вирішення даного спору. З огляду на викладене представник просив: відхилити наведені відповідачем у відзиві заперечення проти позову, оскільки факт отримання коштів від позивача відповідачем не заперечується, а заперечення не підтверджені належними доказами; залишити позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідавач своїм правом на надання суду заперечення не скористався. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з квитанцією №М430-1АХ5-68АЕ-КАХ5 від 13.11.2024 року, [PERSON] через АТ «Універсал Банк» переказала грошові кошти в розмірі 25000,00 грн. на рахунок № [NUMBER] (а.с. 3). В призначені платежу вказано «переказ особистих коштів. Також з платіжної інструкції №Р24А3507753653D0215 від 13.11.2024 року [PERSON] через АТ «ПриватБанк» переказала грошові кошти в розмірі 15000,00 грн. на рахунок № [NUMBER] (а.с. 4). В призначені платежу вказано «переказ власних коштів. Також факт зарахування цих сум визнається та підтверджується відповідачем (а.с. 47). Крім того, відповідачем у відзиві не заперечується факт отримання 12.11.2025 року 1000,00 дол. США від позивача готівкою, що в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. З витребуваних судом доказів встановлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) АТ «Універсал Банк» була емітована платіжна картка № [NUMBER] та 13.11.2024 року на неї було зараховано кошти в сумі 15000,00 грн. та 25000,00 грн. (а.с. 71-74). Відповідно до інформації Національного Банку України від 28.05.2025 року офіційний курс гривні щодо 1 дол. США становить 41,6758, тому суму боргу на час подання позову за 1000,00 дол. США становить 41675,80 грн. (а.с. 6 на звороті -7). З ухвали Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 05.11.2025 року у справі № 947/1938/25, яка залишена без змін постановою Миколаїівського апеляційного суду вбачається, що [PERSON] було відмовлено в прийнятті зустрічної позовної заяви до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики (а.с. 64-68). Згідно з рішенням апеляційної істанції предметом розгляду справи за первісним позовом ( [PERSON] до [PERSON] ) є стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я. Суд звертає увагу, що сторонами не було надано рішення суду, яке набрало законної сили, у справі №947/1938/25, тому судом не встановлено правової підстави переказу позивачем відповідачу грошових коштів. Суд не приймає до уваги долучене відповідачем повідомлення Центрального інспектора поліції м. Кишинів, оскільки воно не стосується предмета спору (повідомлення адресоване невідомій особі, обставини вчинення правопорушення та його учасники не вказані) (а.с. 41 на звороті - 42). Також в Україні можуть бути визнані та виконані вироків іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Проте, вказаних доказів матеріали справи не містять. З приводу долученого відповідачем скриншоту переписки, то суд не приймає його до уваги, оскільки він не містить повних найменувань (прізвищ, імен та по батькові) осіб (з метою ідентифікації) між якими здійснюється переписка, домовленості про відшкодування витрат на лікування, а також обставини, дати виникнення вказаних обставин. Щодо долучених відповідачем рецептів, то вони датовані після переказу коштів та з них не вбачається можливим встановлення обставин спричинення тілесних ушкоджень та мету переказу коштів відповідачу. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту визначені в ст. 16 ЦК України. Одним із способів захисту є примусове виконання обов`язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19, від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів з [PERSON] ґрунтуються на вимогах матеріального права, є обґрунтованими та доведеними, а тому наявні правові підстави для їх задоволення. Щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних, то слді зазначити наступне. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, врегульовані законодавством. Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 625 ЦК України). У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)). Отже, за змістом статей 625, 1212 ЦК України положення статті 625 ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, а тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 (справа № 910/10156/17). Позивач вірно розраховував 3 % річних та інфляційне збільшення боргу (а.с. 5). Розрахунки позивача відповідачем спростовані не були. Враховуючи наведені обставини і норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що наявність правових підстав для стягнення зазначених коштів в порядку статті 1212 ЦК України, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (а.с. 11). Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн., то вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. До суду на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги №б/н від 25.05.2025 року (а.с. 8), ордер (а.с. 9), свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 10). Згідно з п. 4.1., 4.2 договору про надання правничої допомоги, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва інтересів клієнта і при його визначенні сторони врахували складність справи, ціну позову, кваліфікацію і досвід адвоката та інші істотні обставини. За погодженням сторін гонорар адвоката є фіксованим і складає 10000 грн. залежно від позитивного результату прийнятого судового рішення та додатково 5000 грн. «гонорара успіху» у разі позитивного рішення для клієнта, які мають бути сплачені клієнтом протягом 15 днів з моменту оголошення судового рішення. Вирішуючи питання обґрунтованості щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. При визначенні судом розміру витрат на професійну правничу допомогу судом враховується, що спори вказаної категорії є поширеними та не мають особливої складності, а обсяг наданих адвокатом послуг фактично складається лише зі складення позовної заяви, підготовки та друку необхідних документів. Отже, суд вважає, що розмір витрат на оплату послуги двоката є неспівмірним зі складністю справи.

Outcome: approved