Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

01 грудня 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позову, позивач зазначив, що з 27 червня 2017 року позивач та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі та від вказаного шлюбу вони мають сина [PERSON] , [INFO] . На сьогодні існує спір про визначення проживання сина, син фактично проживає з позивачем понад рік, проте зареєстрований за адресою реєстрації матері. Мати дитини виїхала на постійне проживання у м. Київ, дитину не виховує. Позивач з сином проживає окремо майже рік, він повністю займається його утриманням, вихованням, піклується про нього, слідкує за його здоров`ям, навчанням, велику увагу приділяє його розвитку. Позивач має постійне місце роботи, достатній рівень доходів для утримання сина, проживає в будинку, у якому усе облаштовано для комфортного проживання дитини. Виходячи з інтересів дитини, представник позивача просила суд, визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] . В судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, представник позивача подала до суду заяву, у якій просила суд проводити розгляд справи у їх відсутність, зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила суд, проводити розгляд справи у її відсутність, зазначила, що позовні вимоги визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Ухвалою суду від 29 січня 2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 11:00 год 03 лютого 2026 року. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] з 27 червня 2017 рок перебувають в зареєстрованому шлюбі (а.с.5). [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Відповідно до Довідки-характеристики № 02-28.13/602 від 05.11.2025, виданої Великокринківським старостинським округом Виконавчого комітету Глобинської міської ради, [PERSON] проживає фактично, без реєстрації в [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] - син (а.с.6). Згідно Довідки № 02-43/661 від 05.11.2025, виданої Великокринківським старостинським округом Виконавчого комітету Глобинської міської ради, [PERSON] проживає фактично, без реєстрації в [ADDRESS] та має такий склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] син (зареєстрований в [ADDRESS] ) (а.с.11). [PERSON] працює у ТОВ «Промінь-лан» слюсарем з 22.05.2018, де характеризується позитивно та за період з 01.11.2024 по 31.10.2025 його дохід склав 448704,10 грн (а.с.8,12). Відповідно до Характеристики [PERSON] , учня 2 класу Веселодолинської гімназії філії Великокринківського ліцею, останній проживає разом з батьком [PERSON] . Батько займається вихованням сина, завжди відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків, постійно цікавиться навчанням сина, допомагає виконувати домашні завдання, привозить до школи, забирає після уроків, контролює його під час перебування в після урочний час, постійно контактує з класним керівником, відвідує батьківські збори. Мати [PERSON] протягом двох років навчання [PERSON] в школі не зверталася до класного керівника, не цікавилася навчанням дитини, не приходила на батьківські збори. Зовнішній вигляд хлопчика завжди охайний, він доглянутий та акуратний, забезпечений в достатній мірі одягом та всім необхідним для навчання (а.с.9-10) Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов учня 2 класу Веселодолинської гімназії філії Великокринківського ліцею від 29.11.2025 [PERSON] , комісією було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та зокрема встановлено, що санітарний стан помешкання задовільний, у дитини в наявності робоче місце (стіл, крісло), є окрема кімната, необхідні меблі, дитина забезпечена одягом та постільною білизною, для виховання, розвитку та проживання дитини умови створено, дитина забезпечена продуктами харчування (а.с.7). Згідно Акту обстеження житлово-побутових умов проживання № 442 від 26.11.2025 за адресою: [ADDRESS] , складеного ССД Глобинської міської ради, за місцем проживання [PERSON] та [PERSON] умови проживання задовільні, кімнаті вмебльовані, в будинку тепло, в наявності постільна білизна. У дитини окрема кімната, в наявності стіл для навчання, шафа для одягу, дитина забезпечена одягом, взуттям та шкільним приладдям. Батько проживає один з дитиною (зі слів батька), з дружиною розлучається. Зі слів [PERSON] дружина проживає у м. Києві (а.с.13). Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 1,2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини необхідно враховувати найкращі інтереси дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Як встановлено судом, син [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] та за місцем проживання батька дитини для виховання, розвитку та проживання дитини створено належні умови, батько займається утриманням та приділяє належну увагу вихованню дитини. Батько працює, позитивно характеризується. Нормами ч.ч. 4-5 статті 19 Сімейного кодексу України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до Висновку комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Глобинської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] з батьком [PERSON] (а.с.28-30). Водночас у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 10 грудня 2024 року Верховний Суд у справі № 299/8679/23 сформулював висновок, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову про визначення місця проживання дочки разом із батьком, оскільки позивач не довів, що його права порушені, а відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 15 ЦК України до суду особа має право звернутися, якщо її права порушені, невизнані або оспорюються. Жодну із цих дій відповідач не вчиняла. Суди врахували, що ще до звернення [PERSON] до суду з цим позовом сторони, які проживають окремо, фактично дійшли згоди про те, що малолітня дочка проживатиме разом із батьком, що також підтверджено відповідачем, яка не просила змінювати місце проживання дитини. Верховний Суд звертає увагу, що цей спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дочки, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дитиною. У даній справі, яка розглядається судом, судом встановлено, що обставина того, що відповідач проживає у м. Києві встановлена виключно зі слів батька, будь-яких доказів на підтвердження цього суду не надано. Малолітній син [PERSON] проживає разом з батьком, мати дитини не заперечує проти цього, про що надала до суду письмову заяву. Спір щодо місця проживання дитини був ініційований батьком, з яким дитина і так фактично проживала і продовжує проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання сина, а у справі відсутні докази того, що батько дитини забороняє матері бачитися з дитиною. Приймаючи до уваги викладене, а також те, що між сторонами фактично відсутній спір про визначення місця проживання сина [PERSON] , суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed