Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути із відповідачки [PERSON] кошти в розмірі понесених витрат в сумі 120629,48 грн та витрат на послуги аварійного комісара в розмірі 3150,00 грн, а також суму сплаченого судового збору. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] 16 травня 2025 року о 10 год. 00 хв. в с. Ясени, дорога Н07, 297 км Київ-Суми-Юнаківка, Сумського району, керувала транспортним засобом ВАЗ 21063, державний номерний знак [NUMBER] , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не зреагувала на її зміну, не дотрималась безпечної дистанції, не надала перевагу в русі автомобілю Черокі, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі. В результаті ДТП автомобілі зазнали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] допустила порушення п.2.3 б, п. 16.11 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. На дату скоєння цієї пригоди [PERSON] не мала чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вина [PERSON] у скоєнні вищезазначеного ДТП підтверджується постановою Сумського районного суду Сумської області від 12 червня 2025 року. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль Черокі, державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] . Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу відповідно до звіту №53-05-25 про визначення вартості відновленого ремонту транспортного засобу Черокі, державний номерний знак [NUMBER] , складає 28135,15 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем не була відшкодована потерпілій особі. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої було додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-225763230 з терміном дії з 26 грудня 2024 року по 25 грудня 2025 року. У зв`язку з настанням вказаної дорожньо-транспортної події МТСБУ 05 серпня 2025 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 120629,48 грн. Тому, відповідно до ст. 1191 ЦК України та ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після проведення виплати потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до [PERSON] 05 серпня 2025 року МТСБУ звернулось до [PERSON] з листом про компенсацію витрат в добровільному порядку, який залишено без задоволення. Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У встановлений законом строк клопотання про розгляд справи у судовому засіданні жодна зі сторін не подала. Відповідачка у встановлений судом строк відзиву не подала, копія ухвали та позов з додатками направлялись відповідачу на зареєстровану адресу, 13 січня 2026 року поштове відправлення було отримано відповідачем. Представник позивача проти винесення заочного рішення не заперечує. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що 16 травня 2025 року о 10 год. 00 хв. в с. Ясени, дорога Н07, 297 км Київ-Суми-Юнаківка, Сумського району, відповідачка керувала транспортним засобом ВАЗ 21063, державний номерний знак [NUMBER] , не була уважною, не стежила за дорожньою обстановкою, не зреагувала на її зміну, не дотрималась безпечної дистанції, не надала перевагу в русі автомобілю Черокі, державний номерний знак [NUMBER] , який рухався по головній дорозі. В результаті ДТП автомобілі зазнали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] допустила порушення п. 2.3 б, п. 16.11 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Сумського районного суду Сумської області від 12 червня 2025 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної події (а.с. 7-8). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Jeep Cherokee, державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик ПАТ «Страхова Група «ТАС», поліс №ЕР-225763230 (а.с. 6). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, яким керувала [PERSON] , марки ВАЗ 21063, державний номерний знак [NUMBER] , не застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вказано у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вирішує питання вини такої особи, а досліджує лише обставини щодо розміру відшкодування. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Судом достовірно встановлено, що в момент скоєння ДТП відповідачка не мала полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим 23 червня 2025 року [PERSON] , який керував пошкодженим автомобілем Jeep Cherokee, державний номерний знак [NUMBER] , звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою, до якої було додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-225763230 та повідомлення про ДТП від 16 травня 2025 року (а.с. 2-6). Відповідно до Звіту №85-25 від 06 червня 2025 року, виконаного за дорученням МТСБУ, суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «СОС Сервіс Україна» [PERSON] , вартість відновлюваного ремонту колісного транспортного засобу марки Jeep Cherokee складає 202653,71, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 134233,51, ринкова вартість 629280 грн (а.с. 9-13). У зв`язку з настанням події, передбаченої ст. 43 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-ІХ в редакції, яка діяла на момент ДТП, МТСБУ прийнято рішення про здійснення виплати на відшкодування збитків у розмірі 120629,48 грн на користь [PERSON] (а.с. 28). Вказані кошти були перераховані на рахунок [PERSON] згідно з платіжним дорученням №25062 від 04 серпня 2025 року в сумі 120629,48 грн, виплата по справі №123549, згідно з наказом №3.1/23857 від 01 серпня 2025 року (а.с. 29). Також, позивачем було перераховано кошти за оплату аваркома (експерта) по справі №123549, згідно рах. №3987 від 20 червня 2025 року в сумі 3150,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №23615 (а.с. 30). Представником позивача МТСБУ на адресу [PERSON] було надіслано лист про компенсацію витрат в добровільному порядку (а.с. 31). Але на цей час сума відшкодування відповідачкою не повернута. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, серед іншого, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положенням ч. 1 ст. 43 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснює регламентну виплату на умовах, визначених цим Законом, у разі заподіяння шкоди на території України транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, та майну, яке перебувало в ньому Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, до позивача перейшло право вимоги до відповідача в межах фактичних витрат. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого страхового відшкодування та сума понесених витрат на встановлення розміру збитку в загальному розмірі 123779,48 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 3028,00 грн, який був сплачений позивачем при подачі до суду вказаного позову.

Outcome: approved