Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

21 липня 2025 року до Шевченківського районного суду м. Львова надійшла позовна заява адвоката Богданова Олександра Васильовича, який представляє інтереси [PERSON] , до [PERSON] , [PERSON] , в якій, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, висловлено вимогу про визнання за [PERSON] права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] . Вказана вимога мотивована тим, що [PERSON] є донькою [PERSON] , який помер [INFO] . На момент смерті [PERSON] разом із його синами (братами [PERSON] ) [PERSON] та [PERSON] , належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] . З огляду на вищевикладене, а також враховуючи презумпцію рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої увійшло його право власності на 1/3 частку у квартирі [ADDRESS] . Водночас, оскільки на момент смерті [PERSON] разом із ним проживала лише [PERSON] , а її брати - [PERSON] та [PERSON] разом із батьком не проживали та після його смерті не подавали заяви про прийняття спадщини, позивач вважала, що саме вона, в силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України, автоматично прийняла спадщину до складу якої увійшла 1/3 частка квартири [ADDRESS] . Як наслідок, 03.02.2025 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сало К.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , однак отримала відмову через пропуск встановленого законом шестимісячного терміну на прийняття спадщиною. У зв`язку із вищенаведеним представник позивача змушений був звернутися до суду з даним позовом. 03 жовтня 2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову. В обґрунтування цієї заяви відповідачем [PERSON] зазначено, що: він не звертався із заявою про прийняття спадщини в порядку ст. 1269, 1270 ЦК України до нотаріуса протягом 6 місяців з дня смерті його батька - [PERSON] ; на момент смерті батька з ним фактично проживала та доглядала його сестра [PERSON] - [PERSON] ; між позивачем та відповідачами існувала усна домовленість що у разі смерті їхнього батька [PERSON] , [PERSON] не заперечуватиме проти спадкування [PERSON] частки померлого у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , оскільки вона здійснювала догляд та проживала разом з ним до моменту смерті. Розгляд справи просив здійснювати без його участі. 07 жовтня 2025 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову, мотивована тим, що на момент смерті з батьком проживала його сестра [PERSON] , а він з батьком не проживав та після його смерті не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки ним, його братом [PERSON] та сестрою [PERSON] було погоджено, що спадщину має прийняти [PERSON] . Розгляд справи просив здійснювати за його відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про місце, час та дату судового засідання. Як зазначено вище, у заявах про визнання позову відповідачі просили здійснювати судовий розгляд без їх участі. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується наявними у матеріалах справи свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.02.1985 року та актовим записом про народження з порталу «Дія», а відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , є синами [PERSON] , що визнається сторонами у поданих ними до суду заявах (позовній заяві, заяві про зміну предмета позову, заявах про визнання позову). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.01.2024 року. На момент смерті [PERSON] на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON] , [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS] , що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про право власності на квартиру від 09 березня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Ч. 1 ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Відповідно до ч. 1 ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що в разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Аналізуючи наведені норми закону, слід вважати, що при поділі (виділі) часток у майні, яке перебуває у спільній сумісній власності, в тому числі й визначенні, законом фактично встановлюється презумпція рівності таких часток. З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому за життя право власності на 1/3 частку квартира [ADDRESS] . У лютому 2025 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сало К.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] . Згідно з наявним у матеріалах справи листом приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сало Катерини Василівни вих. №2/02-31 від 03.02.2025 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] у зв`язку із пропуском встановленого законом шестимісячного терміну на прийняття спадщини, встановленого ст. 1270 ЦК України Водночас, згідно довідки ОСББ «Вісок» вих. №10/07-25 від 10.05.2025 року, з січня 2022 року по лютий 2024 року [PERSON] проживала у житловому приміщенні (квартирі) [ADDRESS] разом зі своїм батьком [PERSON] та здійснювала догляд за ним. Підтвердили вказаний факт і допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] . Так, свідок [PERSON] повідомив, що він добре знайомий з [PERSON] більше 15 років та йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] є братами позивачки. З [PERSON] в квартирі [ADDRESS] постійно проживала та доглядала за ним до його смерті [PERSON] , а її брати разом із батьком не проживали, зокрема, наскільки йому відомо, [PERSON] у 2017 році виїхав за кордон та проживає у Польщі, а [PERSON] проживає за іншою адресою з чоловіком його матері. Свідок [PERSON] зазначив, що він проживає у смт. Брюховичі приблизно 10 років, а [PERSON] знає близько 7 років. З [PERSON] та [PERSON] він особисто не знайомий, але знає, що вони є братами [PERSON] . Наскільки йому відомо, [PERSON] вже давно виїхав за кордон а [PERSON] проживає за іншою адресою разом із матір`ю та її новим чоловіком. Разом із [PERSON] в квартирі [ADDRESS] на момент його смерті проживала [PERSON] , яка уже тривалий час, з січня 2022 року здійснювала за ним догляд, оскільки він перебував у лежачому стані. Поряд з цим, як вбачається із наявного у матеріалах справи листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Сало Катерини Василівни №12/01-16 від 17.11.2025 року, [PERSON] , [PERSON] із заявами про прийняття спадщини за померлим [PERSON] до неї не звертались, спадкова справа за померлим [PERSON] нею не заводилась. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Ч. 1 ст. 1217 ЦК України визначено, що Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦК України, Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Ч. 1-2 ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Ч. 1-2 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування (постанови ВС від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц; від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18; від 20 березня 2019 року у справі № 550/1040/16-; від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18; від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18; від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц; від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18; від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19; від 14 серпня 2024 року у справі №522/3974/20). Зважаючи на вищевикладені обставини справи та законодавчі положення, а також враховуючи те, що: - після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому за життя право власності на 1/3 частку квартира [ADDRESS] ; - на момент смерті [PERSON] разом із ним постійно проживала його донька [PERSON] , яка у відповідності до ч. 1 ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги та яка, згідно положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину; - інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON] на момент смерті разом із батьком [PERSON] не проживали, заяви про прийняття спадщини не подали, а, відтак вони, в силу припису ч. 1 ст. 1272 ЦК України, вважаються такими, що не прийняли спадщини і їх частки переходять до [PERSON] ; - внаслідок відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач позбавлена можливості оформити свої права на 1/3 частку квартира [ADDRESS] , - суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнання за нею права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] . Таким чином суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем, в рамках розгляду цієї справи, було оплачено судовий збір у розмірі 5902,08 грн. Водночас, оскільки Відповідачі визнали позов, з них, в силу положень ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, з них разом слід стягнути на користь позивача 50% судового збору сплаченого при поданні позову, тобто по 1475,52 грн. з кожного. Інші 50% судового збору, тобто 2951,04 грн., позивачу слід повернути з державного бюджету.

Outcome: approved