Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

КНП «ВОДКЛ ВОР» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. У позовній заяві просить стягнути з відповідача на його користь суму в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 29 775, 41 грн. Позов мотивовано тим, що відповідача з 23.09.2019 призначено тимчасово виконуючою обов`язки на посаді старшої медичної сестри відділення онкогематології та ендоскопічної хірургії КНП «ВОДКЛ ВОР», а з 01.11.2019 її призначено на посаду старшої медичної сестри відділення онкогематології та ендоскопічної хірургії КНП «ВОДКЛ ВОР». 23.09.2019 КНП «ВОДКЛ ВОР» та відповідач уклали договір про матеріальну відповідальність працівника. Під час проведення ревізії фінансово-господарської діяльності було виявлено факти зайвого списання лікарських засобів, у тому числі, за жовтень та листопад 2019 року. На цій підставі було відкрито кримінальне провадження. За результатами досудового розслідування встановлено, що відповідач у період з 01.10.2019 по 30.11.2019 виконувала свої посадові обов`язки. Будучи матеріально-відповідальною особою, видала медичним сестрам відділення більшу кількість лікарських засобів та медичних виробів, ніж була наявна потреба. Вказаними діями відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду на загальну суму 29 775,41 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/3105/22 відповідача звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.191 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України. Кримінальне провадження щодо неї закрито, а цивільний позов КНП «ВОДКЛ ВОР» - залишено без розгляду. Позивач вказує, що закриття кримінального провадження та звільнення відповідача від відповідальності, у зв`язку з закінченням строків притягнення особи до відповідальності не є реабілітуючую обставиною, а тому відповідач не звільнена від обов`язку відшкодувати завдану нею шкоду. При цьому відповідач добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажає, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області справу прийнято до свого провадження та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. (а.с. 81) Ухвалою Вінницького міського суд Вінницької області задоволено клопотання представника позивача КНП «ВОДКЛ ВОР» - Хоміча О.О. та витребувано у Вінницького міського суду Вінницької області (м. Вінниця, вул. Грушевського, 17) матеріали справ №127/3105/22, №127/30469/21. Закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. (а.с.90) Представник позивача КНП «ВОДКЛ ВОР» - Хоміч О.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Не заперечував, щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася судом у встановленому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали кримінальних справ №127/3105/22, №127/30469/21, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що наказом КП «ВОДКЛ ВОР» №363 від 23.09.2019 [PERSON] призначено тимчасово виконуючою обов`язки на посаді старшої медичної сестри відділення онкогематології та ендоскопічної хірургії КП «ВОДКЛ ВОР». (а.с.18) У цей же день КНП «ВОДКЛ ВОР» та [PERSON] підписали договір про матеріальну відповідальність працівників, за умовами якого працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність як за всі переданій йому в установленому порядку роботодавцем під звіт товарно-матеріальні цінності та грошові засоби згідно з інвентаризаційними описами на день підписання цього договору, так і за всі ті, що будуть надходити йому під звіт протягом всього терміну дії договору (п.1). Працівник зобов`язується у встановленому порядку та у встановлені терміни, згідно із затвердженими нормами, подавати звітність про рух товарно-матеріальних цінностей і грошових засобів, переданих йому під звіт (п.2). У випадку виявлення нестачі переданих працівнику під звіт товарно-матеріальних цінностей або грошових засобів більше встановлених норм, зниження якості або псування з його вини товарів, він зобов`язується відшкодувати недостачу грошових засобів та вартість відсутніх або зіпсованих з його вини товарів/матеріалів. Вартість недостачі товарів стягується за цінами, що склалися на день виявлення недостачі або псування цінностей (п.3.). (а.с.19) 23.09.2019 [PERSON] підписала розписку про те, що вона ознайомлена з правилами роботи і зобов`язується у повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей: медикаментів, ядів, спиртів, дез. засобів, перев`язувальних матеріалів, ОЗІНМА, та грошових засобів, та буде дотримуватися порядку та термінів подання звітності. (а.с.20) Відповідно до наказу КНП «ВОДКЛ ВОР» №370 від 24.09.2019 [PERSON] продовжено функції тимчасово виконуючої обов`язки на посаді старшої медичної сестри на час відсутності [PERSON] (а.с.118) Згідно з наказом КНП «ВОДКЛ ВОР» №127-К від 31.10.2019 [PERSON] з 01.11.2019 переведено на посаду старшої медичної сестри відділення онкогематології та ендоскопічної хірургії з оплатою згідно штатного розпису. (а.с.119-121) З особової картки працівника-5231 вбачається, що [PERSON] не перебувала у відпустці в жовтні та листопаді 2019 року, а виконувала свої посадові обов`язки. (а.с. 115-117) 02.11.2021 до ЄРДР внесено відомості у кримінальному провадженні №12021020010001424 за ч.1 ст.191 КК України, де зазначено, що в ході проведення досудового розслідування в межах кримінального провадження №42020020110000061 від 12.08.2020 за ч.1 ст.191 КК України, встановлено, що медсестрою КНП «ВОДКЛ ВОР» було здійснено розтрату медичних препаратів. (т.3 а.с. 62 кримінальної справи №127/3105/22) З копії висновка експерта №СЕ-19/102-20/18151-ЕК від 23.03.2021 (а.с.23-50, оригінал міститься у т.2 а.с.24-51 кримінальної справи №127/30469/21) даючи відповідь на запитання 2 експерт зазначив слідуюче. Аналізуючи таблиці 1 та 2 слід відмітити, що КНП "Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня Вінницькох обласної ради" по відділенні онкогематології та ендоскопічної херургії за серпень, жовтень, листопад 2019 року та по відділені недоношених новонароджених дітей за берерзень 2020 року завищено списання лікарських засобів на загальну суму 175 023,15 грн., у тому числі: по відділенні онкогематології та ендоскопічної херургії за серпень, жовтень, листопад 2019 року в сумі 171 317, 37, а саме: в серпні 2019 року - 141 541,96 грн., в жовтні 2019 року - 16 474,89 грн. та у листопаді 2019 року - 13 300, 52 грн. У резолютивній частині висновку зазначено що, документально акт ревізії фінансово-господарської діяльності КНП «ВОДКЛ ВОР» в період з 01.01.2017 по 31.07.2020 від 07.08.2020 №04-30/6, в частині списання видатків на придбання медикаментів у завищених розмірах за період з 01.01.2017 по 31.07.2020 підтверджено частково на суму 175 023,15 грн. З копії реєстру завищеної кількості списання лікарських засобів КНП «ВОДКЛ ВОР» по відділенні онкогематології та ендоскопічної хірургії за серпень, жовтень, листопад 2019 року та по відділенні для недоношених новонароджених дітей за березень 2020 року (а.с.51-63) та зведеного реєстру завищеного списання лікарських засобів КНП «ВОДКЛ ВОР» по відділенні онкогематології та ендоскопічної хірургії за серпень, жовтень, листопад 2019 року та по відділенні для недоношених новонароджених дітей за березень 2020 року (а.с.64-65) вбачається, що в період з 01.10.2019 по 30.11.2019 здійснено розтрату наступних медичних препаратів та лікарських засобів: Доксорубіцин, 5 мл (2 мг/фл) фл у кількості 24 флакони; Нейтромакс, 1 мл (зии мкг/1 мл)флк, у кількості 2 флакони; Таргоцид, 400 мг/флк у кількості 33 флакони; Дінезолід/зівокс, 300 мл/флк у кількості 29 флаконів; Етозопіт, 10 мл (20 мг/флк) у кількості 6 флаконів; Мітоксантрон «Ебебе» 10 мл (2 мг/мл) у кількості 1 флакон; голка Хуберта у кількості 42 шт.; Карбоплатин 5 мл (10 мкг/мл)флк у кількості 3 флакони; Метотрекасат, 10 мл (100 мг/мл)флк у кількості 2 флакони; розчин АЦДа, 500мл/флк у кількості 15 флаконів; Вінкрістін, 1мг/флк у кількості 10 флаконів; Зівокс/лінезолід 300 мл/флк у кількості 26 флаконів. Вартість даних видатків - 16 474,89 грн. за жовтень 2019 року та 13 300,52 грн. за листопад 2019 року. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 27.05.2023 Калинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмільницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 27.05.2023 відповідач зареєструвала шлюб та змінила прізвище на - « [PERSON] ». (а.с.17) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2025 у справі №127/3105/22 задоволено клопотання захисника Палій Т.Г. в інтересах обвинуваченої [PERSON] про звільнення обвинуваченої [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України, на підставі ст. 49 КК України. [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 191 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Кримінальне провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021020010001424 від 02.11.2021 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 191 КК України закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Цивільний позов КНП «ВОДКЛ ВОР» до [PERSON] про відшкодування завданої матеріальної шкоди у сумі 29 775,41грн. залишено без розгляду. Ухвала набрала законної сили 11.03.2025. (а.с.8-10) Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно із частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», обов`язковими підставами відшкодування матеріальної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Разом з тим, відповідно до частини 1статті 9 ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За змістом частини 1 статті 3 КЗпП України, трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Відповідно до частин 1 та 2 статті 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Судом встановлено, що з 23.09.2019 [PERSON] призначено тимчасово виконуючою обов`язки на посаді старшої медичної сестри відділення онкогематології та ендоскопічної хірургії КП «ВОДКЛ ВОР». У цей же день вона підписала договір про матеріальну відповідальність. 24.09.2019 їй продовжено функції тимчасово виконуючої обов`язки на посаді старшої медичної сестри. З 01.11.2019 переведено на посаду старшої медичної сестри відділення онкогематології та ендоскопічної хірургії. Весь цей час вона була матеріально відповідальною особою. Умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків; 2) нанесення прямої дійсної шкоди; 3) вина в діях або бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправною та винною дією чи бездіяльністю працівника та шкодою, яка настала. За статтею 134 КЗпП, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП). Отже, для притягнення працівника до повної матеріальної відповідальності на підставі пункту 3 частини 1статті 134 КЗпП України, в його діях повинні бути ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Згідно пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» до позовних заяв про матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку (пункт 3 частини 1 статті 134 КЗпП), повинні додаватись докази, які підтверджують, що вчинення працівником таких діянь встановлено у порядку кримінального судочинства. Матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв`язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 жовтня 2019 року у справі № 757/39752/15-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 126/1408/18-ц, від 20 січня 2021 року в справі № 583/1942/17, від 28 травня 2025 року у справі № 212/4819/23. Відповідно до частини 6статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 398/571/15-ц зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими. У постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду. Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 лютого 2023 року в справі № 367/6377/17. У постанові Верховного Суду від 24 травня 2018 року у справі № 531/2332/14-к зроблено висновок про те, що у разі закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності цивільний позов не розглядається, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини 2статті 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. З урахуванням того, що провадження щодо обвинуваченого закрито з нереабілітуючих підстав, потерпіла має право вирішити питання про відшкодування шкоди в порядку цивільного судочинства. У постанові Верховного Суду від16 серпня 2021 року у справі № 644/7193/17 зазначено, що зважаючи на те, що Верховний Суд погодився з висновком апеляційного суду щодо необхідності звільнення від кримінальної відповідальності особи на підставі статті 49 КК України та закриття щодо неї кримінального провадження, цивільний позов потерпілої про стягнення моральної шкоди слід залишити без розгляду. Залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у пункті 1 частини 2 статті 284 КПК, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені в постановах Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 185/442/16-к, від 15 травня 2019 року у справі № 617/609/15-к, від 19 листопада 2019 року у справі № 345/2618/16-к, від 10 червня 2021 року у справі № 640/11750/17, від 11 листопада 2020 року у справі № 455/229/17, від 27 травня 2021 року у справі № 577/977/19, від 02 червня 2023 року у справі № 144/1847/21, від 26 червня2024 року у справі № 205/2031/23, від 28 січня 2025 року у справі № 947/11982/23. Таким чином, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства. Судом встановлено встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2025 у справі №127/3105/22 звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 191 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно неї закрито на підставі ст. 284 КПК України. Отже, кримінальне провадження щодо відповідача закрито не з причин відсутності події або складу злочину, а саме у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючими обставинами. За таких умов, звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну кримінальним правопорушенням шкоду. З ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2025 вбачається, що суд, відповідно доч. 3 ст. 285 КПК України, роз`яснив обвинуваченій [PERSON] суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. Також, обвинуваченій роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України не є закриттям кримінального провадження з реабілітуючих підстав та роз`яснено їй право на проведення судового провадження у повному обсязі в загальному порядку. Тобто, [PERSON] у разі незгоди з підставою закриття кримінального провадження щодо неї згідно ухвали суду від 03.03.2025 у у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючими обставинами, була вправі заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави і наполягати на своєму повному виправданні (реабілітації). Однак [PERSON] надала згоду на звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України. Ухвалу суду від 10 квітня 2024 року про закриття кримінального провадження [PERSON] не оскаржувала. Враховуючи викладене, позивач має право на відшкодування завданої матеріальної шкоди. Суд погоджується з розміром відшкодування майнової шкоди у розмірі 29 775,41 грн., оскільки вказана сума підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. З огляду на викладене вище, позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 враховуючи, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, а позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved