Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські Фінансові Операції» (далі по тексту позивач, ТзОВ «Українські Фінансові Операції») адвокат Дідух Є.О. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] (далі по тексту відповідачка, позичальник, [PERSON] ) заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 25 600,00 грн, з яких: 4 000,00 грн сума заборгованості за основним боргом, 12 600,00 грн сума заборгованості за нарахованими процентами первісним кредитором, 9 000,00 грн сума заборгованості за нарахованими позивачем процентами. Також, представник позивача просить стягнути з відповідачки понесені судові витрати у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Крім того, в порядку частини 10,11 статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, просить суд нарахувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦПК України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволення суми заборгованості і стягнути з відповідачки на користь позивача. Позов обґрунтований тим, що 30 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» (далі по тексту первісний кредитодавець, ТзОВ «Лінеура України») та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4610990 (далі по тексту кредитний договір) в електронній формі згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором на умовах строковості, зворотності та платності. Кредитодавець виконав свої зобов`язання та надав відповідачу грошові кошти у сумі 4 000,00 грн, строком на 360 днів з 30.04.2024 року до 25.04.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Понижена процентна ставка 0,01% в день. Повна процентна ставка 1,5% в день. 25.11.2024 року між ТзОВ «Лінеура України» та ТзОВ «Українські Фінансові Операції» укладено договір факторингу №25/11/2024, за яким до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у загальній сумі 18 600,00 грн. З 25.11.2024 року ТзОВ «Українські Фінансові Операції» донарахував проценти відповідачці в межах строку дії кредитного договору протягом 150 календарних днів за ставкою 1,5% в день у сумі 9 000,00 грн. Відповідачка свої зобов`язання з повернення кредиту не виконала, не здійснила жодного платежу для погашення суми заборгованості, через що у неї утворилася заборгованість у розмірі 25 600,00 грн, з яких: 4 000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 12 600,00 грн сума заборгованості за нарахованими процентами первісним кредитором, 9 000,00 грн сума заборгованості за нарахованими позивачем процентами. У зв`язку із чим, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом для захисту порушеного права. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 07 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 03 лютого 2026 року. Крім того, задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з АТ «Приват Банк». Заяв та клопотань у справі від учасників процесу до суду не надходило. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності представника ТзОВ «Українські Фінансові Операції», на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, відповідно до ст. 128 ЦПК України належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить трекінг відстеження поштового відправлення. Відповідачка не повідомила суд про причину своєї неявки; правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористалася. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 280, 281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 квітня 2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4610990 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у формі електронного документа, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» з використанням електронного підпису позичальника, шляхом введення одноразового ідентифікатора 71660, за умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 4 000,00 грн. Знижена процентна ставка 0,01% в день у разі, якщо відповідач сплачуватиме кошти у сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. У разі невиконання умов отримання індивідуальної знижки проценти відповідачу нараховуються за стандартною процентною ставкою 1,50% в день. Строк кредитування 360 днів. Тип процентної ставки фіксована. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. (а.с. 23-34). Кредит надано на умовах строковості, зворотності, платності, а останній зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п. 1.2. кредитного договору). Дата надання кредиту 30.04.2024 року, що підтверджується листом ТзОВ «Універсальні платіжні рішення» від 19.12.2024 року на виконання договору про переказ коштів №ФЛ-П-19/03-01 від 12.03.2019 року. ТзОВ «Лінеура Україна» здійснив переказ коштів 30.04.2024 року о 22:33 год у сумі 4 000,00 грн на карту відповідачки № [NUMBER] , транзакція №384143709 (а.с. 45). Згідно п. 3.2. кредитного договору до періоду розрахунку процентів включається день надання кредиту та день фактичного повернення кредиту. Повернення кредиту та сплата процентів включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюються згідно з графіком платежів (п. 4.1. кредитного договору). Відповідно до п. 5.4.1. кредитного договору клієнт зобов`язаний у встановлений договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, визначені договором (а.с. 28). В пункті 9.9. кредитного договору клієнт, підписуючи цей договір, підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТзОВ «Лінеура Україна», повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися, а також отримав від товариства інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України.(а.с. 31 на зворотній стороні). В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положення статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Встановлені судом фактичні обставини у справі свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов вказаного кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ст. 536 ЦПК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. 25 листопада 2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та позивачем укладено договір факторингу №25/11/2024 (далі по тексту договір факторингу), за яким ТзОВ «Українські Фінансові Операції» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «Лінеура Україна» (ціна продажу) за плату, а ТзОВ «Лінеура Україна» відступити ТзОВ «Українські Фінансові Операції» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.93-97). Права вимоги вважаються прийнятими новим кредитором шляхом підписання акту прийому-передачі реєстру боржників (п. 1.6 договору факторингу). Акт прийому-передачі реєстру боржників за цим договором підписаний 25 листопада 2024 року (а.с. 102). Відповідно до реєстру боржників від 25 листопада 2024 року до договору факторингу, ТзОВ «Українські Фінансові Операції» набуло права грошової вимоги до відповідача в загальній сумі 18 600,00 грн, з яких: 4 000,00 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням, 12 600,00 грн сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 59-60). Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно розрахунків заборгованості, наданих позивачем, заборгованість за тілом кредиту становить 4 000,00 грн (а.с. 61-65, 66-67). Інформації про платежі на здійснення оплати відповідачкою тіла кредиту розрахунки позивача не містять. Отже, вимога позивача в частині стягнення тіла кредиту за кредитним договором у сумі 4000,00 грн є доведеною та підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з відповідача відсотки за кредитним договором у сумі 12 600,00 грн за нарахованими процентами первісним кредитором, та у сумі 9 000,00 грн за нарахованими позивачем процентами після відступлення прав вимоги за договором факторингу згідно визначеного договором строку кредитування. Підпунктом 6 пункту 5 Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон № 3498-IX) стаття 8 Закону України «Про споживче кредитування» була доповнена частиною п`ятою, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Закон України № 3498-XI набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5 %; протягом наступних 120 днів 1,5 %. Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування та передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %. Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості [PERSON] не здійснила жодної оплати за нарахованими їй процентами в періоди, визначений в графіку платежів, що позбавляє її права на нарахування процентів за пониженою процентною ставкою, згідно умов п. 1.4.2. кредитного договору. З огляду на викладене, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти, розрахунок яких проведений судом з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування» в межах строку, а саме: - за період з 30.04.2024 року до 20.08.2024 року слід нарахувати суму процентів у розмірі 6 780,00 грн, з розрахунку: 4 000,00 грн (тіло кредиту) х 1,5% (стандартна процентна ставка в день) х 113 днів (кількість днів у поточному періоді); - за період з 21.08.2024 року до 24.04.2025 року (останній календарний день строку кредитування) слід нарахувати суму процентів у розмірі 9 880,00 грн, з розрахунку 4 000,00 грн (тіло кредиту) х 1% (денна процентна ставка) х 247 днів (кількість днів у поточному періоді). Таким чином, несплачена відповідачем сума процентів за користування кредитними коштами, яка підлягає стягненню, становить загальну суму 16 660 грн (= 6 780,00 грн + 9 880,00 грн). Щодо вимог позивача про застосування положень частини 10 та 11 ст. 265 ЦПК України суд виходить з наступного. Частині 10 статті 238 ГПК України та частинам 10, 11 статті 265 ЦПК України кореспондують норми частин 11, 12 статті 26 Закону «Про виконавче провадження» конкретизується порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за механізмом (формулою) визначеним у рішенні суду. Зокрема, визначено: якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Положення частин 10, 11 статті 265 ЦПК України закріплюють механізм, який позбавляє кредитора необхідності звернення до суду з позовом щодо нарахування та стягнення, зокрема, відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як був розглянутий по суті і задоволений його позов про стягнення боргу, відсотків за невиконання того самого зобов`язання між тими ж сторонами. Сформульовані в частині 10 статті 238 ГПК України та частинах 10, 11 статті 265 ЦПК України приписи не є самостійним видом санкції - судової неустойки, а це ті самі відсотки або пеня, що вже стягнув суд, але продовжені на наступний період часу (на майбутнє), протягом якого зобов`язання, підтверджене судовим рішенням, не виконується. Тобто можливість нарахування відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог у рішенні суду). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі №910/14524/22 звертає увагу на те, що нарахування пені або відсотків у порядку частини 10 статті 238 ГПК України, частин 10, 11 статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення. Передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України суми інфляційних витрат та 3% річних охоплюються положеннями частини 10 статті 238 ГПК України, частин 10, 11 статті 265 ЦПК України. Крім того, відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Отже, підстави для застосування положень частин 10, 11 ст. 265 ЦПК України відсутні, тож у задоволенні вимоги позивача в цій частині суд вважає правильним відмовити. Відповідачка не скористалася своїми процесуальним правами, передбаченими статями 12, 13, 76, 83, 84, 191 ЦПК України, не подала свого розрахунку заборгованості та не надала заперечення щодо вимог позивача і доказів на їх спростування. Доказів належного виконання відповідачкою зобов`язань по сплаті кредиту матеріали справи не містять. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідачки заборгованість на користь ТзОВ «Українські Фінансові операції» за кредитним договором у загальній сумі 20 660,00 гривень, з яких: 4 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 16 660,00 грн сума заборгованості за несплаченими процентами. Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно з частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Вказані витрати мають бути документально підтверджені та доведені. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Відповідно, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року, укладений між ТзОВ «Українські Фінансові Операції» та адвокатом Дідух Є.О. (а.с. 73-74), акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року (а.с. 35), детальний опис робіт (наданих послуг) №4610990 від 14.11.2025 року (а.с. 36), заявку №4610990 від 21.04.2025 року на виконання доручення до договору №01/08/2024-А від 01 серпня 2024 року (а.с. 37-38), рахунок на оплату №4610990-2025 від 20.07.2025 року (а.с. 42), довіреність від 01.08.2024 року на представництво інтересів ТзОВ «Українські Фінансові Операції», видана адвокату Дідух Є.О. (а.с. 72), копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №5972/10. Відповідно до вище вказаних документів загальна сума витрат на надання професійної правничої допомоги складає 10 000,00 грн. Суд зауважує, що у разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Велика палата Верховного суду у додатковій постанові у справі №206/4841/20 виснувала, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених вимог. Враховуючи, що позов позивача задоволено частково на загальну суму 20 660,00 грн, відповідно підлягають стягненню з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог в розмірі 8 070,00 грн, виходячи з наступного розрахунку: (20 660,00 грн (задоволені позовні вимоги) х 100% : 25 600,00 грн (заявлені позовні вимоги) = 80,70% (процент задоволених позовних вимог); 10 000,00 грн (витрати на професійну правничу допомогу) х 80,70% : 100% = 8 070,00 грн). На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат зі сплати судового збору у розмірі 1 954,95 гривень, виходячи з наступного розрахунку: 20 660,00 грн (розмір задоволених позовних вимог) х 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору) / 25 600,00 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial