Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

06 листопада 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі: позивач) звернулось до [PERSON] (далі: відповідач) з позовом про стягнення витрат пов`язаних з регламентною виплатою в сумі 13 903,85 грн. В обґрунтування заявленої позовної вимоги позивач посилався на здійснення МТСБУ виплати потерпілому у дорожньо-транспортній пригоді страхове відшкодування у розмірі 13 903,85 грн., вчинений з вини відповідача, який на момент ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України та ст.38 Закону має право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування. До судового засідання, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, сторони не з`явились, представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення, відповідач причину неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави передбачені ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, судом, не встановлені. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи, що сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце даного судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Зважаючи на повторну неявку відповідача до судового засідання, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 223, 280 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини: 07.10.2024 постановою Дзержинського районного суду м. Харкова відповідач визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та йому призначене покарання у виді штрафу у розмірі 850 грн. Зі змісту вищезазначеної постанови вбачається, що 11.09.2024 о 03:00 год. [PERSON] керуючи транспортним засобом «Peugeot», р.н. [NUMBER] по вул. Перемоги,3 у с. Капитолівка Ізюмського району Харківської області, не врахував дорожню обстановку і швидкість руху та допустив наїзд на електроопору, внаслідок чого автомобіль зазнав механічних пошкоджень з матеріальними збитками. 16.04.2025 АТ «Харківобленерго» звернулось до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, завданої 11.09.2024 внаслідок ДТП за участі транспортного засобу «Peugeot», р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . На дату вчинення ДТП відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується довідкою централізованої бази даних МТСБУ (а.с.9). З акту інвентаризації АТ «Харківобленерго» від 11.09.2024 вбачається, що по [ADDRESS] пошкоджена опора №181 ПЛ 0,4 кВ ТП-0343 №3 внаслідок наїзду на опору невідомим транспортним засобом. Вартість відновлення опори №181 ПЛ 0,4 кВ ТП-0343 №3 складає 13 903,85 грн., що підтверджена кошторисом №566/2648 від 11.09.2024. Позивачем здійснена регламентна виплата АТ «Харківобленерго» у розмірі 13 903,85 грн., що підтверджено платіжною інструкцією №18593 від 06.06.2025. Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд висновує: Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини, що передбачено ч.2 ст.1166 ЦК України. Згідно з ч.1, ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, що визначено п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Відповідно до підпункту «а» пункту 41.1. ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Частиною ч.1 ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно з підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього Закону. Сплата МТСБУ потерпілій особі страхового відшкодування встановлені судом та підтверджені матеріалами справи. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77,79,80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Станом на день розгляду справи, доказів відшкодування відповідачем шкоди в порядку регресу позивачу, або доказів на спростування розрахунку матеріальної шкоди чи обов`язку щодо її відшкодування відповідачем суду не надано. Таким чином, позивач, здійснивши виплату на користь потерпілого, виконав покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому суд приходить до висновку, що у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з обґрунтованістю позовної вимоги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати зі сплатою судового збору у розмірі 3 028 грн.

Outcome: approved