Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір №276951-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 7000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Як вказано в позовній заяві, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № [NUMBER] (котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті), що підтверджується довідкою про перерахування коштів (або платіжним дорученням). Позивач вказує, що до теперішнього часу боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 276951-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише часткового сплатив кошти, розрахунок та розмір яких зазначені у розрахунку заборгованості за Договором № 276951-КС-001 позичальника [PERSON] , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Тому, зважаючи на ті обставини, що [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у боржника станом на 30.10.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 276951-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 16201,86 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 7 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 8 743,56 грн.; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн.; суми прострочених платежів за комісією 458,30 грн. Відтак, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 276951-КС-001 про надання кредиту від 03.04.2021 року, що становить 16201,86 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 7 000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 8 743,56 грн.; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн.; суми прострочених платежів за комісією 458,30 грн. Стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 04.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання. Цією ж ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Позивач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, до суду не направив свого представника (а.с. 74; 80). В прохальній частині позовної заяви представник ТОВ «Бізнес Позика» Лебідь К.В. просила розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача, зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідачу [PERSON] копія ухвали від 04.12.2025, судова повістка про виклик до суду на 13.01.2026, були надіслані судом на адресу місця проживання відповідача, зареєстровану у встановленому законом порядку. Дані документи, згідно з матеріалами справи, відповідач отримала (а.с. 76, ). Відповідачу [PERSON] судова повістка про виклик до суду на 02.02.2026 також була надіслана на адресу місця проживання відповідача, зареєстровану у встановленому законом порядку, однак конверт повернувся до суду з відміткою органів поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 84-85). Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тобто, відповідач є належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання в силу вимог ст. 128 ЦПК України. Суд створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, а також надав сторонам строк для подачі відзиву, відповіді на відзив, заперечень. Кожен з учасників справи мав право безпосередньо знайомитися з матеріалами справи, аргументами іншої сторони та реагувати на них відповідно до вимог ЦПК України. Відповідач [PERSON] не скористалася своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 178 ЦПК України, та не подала відзив на позовну заяву. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, для відкладення судом розгляду справи, суд не вбачає. В силу приписів ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як визначено ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зважаючи на те, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідач [PERSON] повторно не з`явилася в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин такої неявки, не подала відзив, а позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про наявність усіх умов для проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими Главою 11 Розділу ІІІ ЦПК України (ч. 2 ст. 281 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В силу приписів ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України закріплює право особи на захист цивільних прав та інтересів. Так, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). В силу приписів ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилом частини першої ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Як закріплено у ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів врегульовані Законом України «Про електронну комерцію». Так, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. (ч. 3, 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Інформаційна система суб`єкта електронної комерції, який пропонує укласти електронний договір, має передбачати технічну можливість особи, якій адресована така пропозиція, змінювати зміст наданої інформації до моменту прийняття пропозиції. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа, що закріплено в ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму (Постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 561/77/19). Судом встановлено, що в метіралах справи міститься Договір №276951-КС-001 про надання кредиту від 03.04.2021, сторонами якого зазначено ТОВ "Бізнес Позика" та [PERSON] , в якому зазначено, що сторони уклали цей Договір про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України « Про електронну комерцію». Згідно з п. 1 даного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 7000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності (надалі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та правилами надання споживчих кредитів (надалі договір). Тип кредиту: кредит. Строку кредиту: 16 тижнів. Процентна ставка: в день 1,27460678, фіксована. Комісія за надання кредиту: 1050,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 7000,00 грн. Термін дії Договору: до 24.07.2021 р. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту: 15440,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка: 560,29473190 процентів (а.с. 27). Судом також було досліджено копії: паспорту споживчого кредиту (а.с. 25-26); пропозиції укласти Договір (оферти) №276951-КС-001 про надання кредиту (а.с. 28); прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання Договору №276951-КС-001 про надання кредиту (а.с. 29); візуальної форми послідовності дій клієнта (а.с. 30); правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика» (а.с. 33-35). Згідно з п.п 3.1.7 п.3.1 розділу 3 правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», укладаючи цей договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (в тому числі Договір про надання кредиту), підписані з використанням Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаними власноруч, що повністю відповідає положенням ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що Договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Суд зазначає, що з перерахованих вище документів неможливо поза розумним сумнівом встановити, що [PERSON] , відповідно до договору №276951-КС-001 про надання кредиту та правил надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес позика», було підписано договір та додатки до нього Електронним підписом одноразовим ідентифікатором, адже матеріали справи не містять жодних підтверджень на здійснення відповідачкою вказаної дії. Однак, іншими матеріалами справи підтверджується отримання [PERSON] від позивача 7000 грн. на її картковий рахунок, про що слід зазначити наступне. Позивач надав анкету-клієнта (витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи http://my.bizpozyka.com), в якій зазначені дані позичальника [PERSON] , серед яких вказано: сума бажаного кредиту: 7000,00 грн.; дата отримання кредиту: 03.04.2021; фінансовий номер телефону позичальника: [NUMBER] ; номер банківського рахунку/банківської картки для перерахунку коштів: [NUMBER] (а.с. 31). Також, на підтвердження наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором позивач надав розрахунок заборгованості за кредитом у гривні, відповідно до якого позичальник [PERSON] станом на 30.10.2025 16:10:12 має залишок заборгованості згідно кредитного договору 16201,86 грн., з яких за кредитом: 7000,00 грн.; по відсотках: 8743,56 грн.; по комісії 458,30 грн. Окрім цього, в даному документів зазначено, що [PERSON] здійснювала часткове погашення боргу в сумі 1930,00 грн. (а.с. 12-23). Крім того, в матеріалах справи міститься довідка про стан заборгованості [PERSON] за Договором №276951-КС-001 про надання кредиту від 03.04.2021 року, підписана директором ТОВ «БІЗПОЗИКА» Р.О. Тимощуком, і відповідно до якої станом на 30.10.2025 р. відповідач має загальну заборгованість за договором: 16201,86 грн. (а.с. 24). Щодо підтвердження перерахування на рахунок відповідача кредитних коштів в сумі 7000,00 грн., то позивач надав суду доказ у вигляді платіжної інструкції «ТАС Pay», з якої вбачається, що 03.04.2021 на картковий рахунок № [NUMBER] відповідачці [PERSON] надано кредит шляхом зарахування на її рахунок 7000,00 грн. (а.с. 32). Суд підкреслює, що наведене також підтверджується випискою з особового рахунку [PERSON] , яка надана на вимогу суду (а.с. 81-82). Отже, беручи до уваги те, що позивачем не доведено волевиявлення відповідача на підписання Договору №276951-КС-001 про надання кредиту від 03.04.2021, який міститься в матеріалах справи, саме на вказаних в ньому умовах, суд позбавлений можливості перевірити, які саме додаткові та супутні послуги кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, були передбачені у кредитному договорі та за які позивачем була нарахована комісія за обслуговування кредиту. Зважаючи на те, що позивач не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, заборгованість за яким просить стягнути позивач, то відсутні правові підстави для їх стягнення. Відтак, позов у частині стягнення оплати за прострочення платежів по процентах у сумі 8743,56 грн. та по комісії у сумі 458,30 грн. не підлягає задоволенню. Також враховуючи часткове погашення [PERSON] заборгованості у сумі 1930,00 грн., суд приходить до висновку, що стягненню підлягає сума в частині тіла кредиту з урахуванням здійсненої відповідачем оплати, що в підсумку буде становити - 5070,00 грн. Отже, матеріалами справи підтверджується факт існування в [PERSON] перед позивачем заборгованості за вищевказаним кредитним договором в частині тіла кредиту з урахуванням здійсненої оплати, яка нею добровільно не сплачується. Станом на час розгляду справи відповідач не надала доказів сплати нею зазначеної суми заборгованості за кредитом. [PERSON] допустила неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість. [PERSON] не скористалася своїми процесуальними правами, несучи ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, не подала відзиву на позов, не надала будь-яких заперечень проти позову чи доказів на спростування позиції позивача, не навела обставин, які мають значення для справи і на які вона б послалася як на підставу своїх заперечень, не надала контррозрахунку заборгованості. Таким чином, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими доказами. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивач при пред`явленні позову до суду сплатив судовий збір в сумі 2422,40 гривень (а.с. 11). Така сума судового збору була сплачена позивачем з огляду на положення ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, з [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача 758,00 гривень на відшкодування понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору. На підставі наведеного та

Outcome: partial