Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

10 серпня 2018 року Миколаївська сільська рада Миколаївської області звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , ТОВ «Миколаївзернопром», в якому просить визнати незаконним та скасувати: наказ Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2017 року № 14-1406/14-17СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га рілля із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області; наказ Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18 травня 2017 року №14-6415/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено вищевказану документацію та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га за кадастровим номером 4823383200:02:000:0546; наказ Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2017 року № 14-1404/14-17СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га рілля із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області; наказ Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18 травня 2017 року №14-6416/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено вищевказану документацію та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га за кадастровим номером 4823383200:02:000:0544; наказ Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2017 року № 14-1402/14-17СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га рілля із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області; наказ Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18 травня 2017 року №14-6414/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено вищевказану документацію та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га за кадастровим номером 4823383200:02:000:0547; наказ Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2017 року № 14-1403/14-17СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га рілля із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області; наказ Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18 травня 2017 року №14-6417/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено вищевказану документацію та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га за кадастровим номером 4823383200:02:000:0545; наказ Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2017 року № 14-1405/14-17СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га рілля із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області; наказ Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18 травня 2017 року №14-6412/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», яким затверджено вищевказану документацію та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га за кадастровим номером 4823383200:02:000:0543. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що надані у власність відповідачам земельні ділянки увійшли до меж с. Миколаївське Вітовського району Миколаївської області на підставі розпоряджень голови Жовтневої райдержадміністрації Миколаївської області від 09 січня 2009 року № 7-р та від 22 квітня 2009 року №315-р, а також рішень Жовтневої районної ради Миколаївської області від 24 грудня 2010 року №23, від 26 вересня 2011 року №22, від 20 серпня 2013 року №32, а тому надання таких ділянок у власність відповідачів була можлива виключно за рішенням Миколаївської сільської ради Миколаївської області . Однак, всупереч вказаному, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області оскаржуваними наказами затверджено проекти землеустрою та надані спірні ділянки у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою від 28 серпня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження у справі. 16 жовтня 2018 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Порошиної Н.Г., 25 жовтня 2018 року від [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшли відзиви на позовну заяву, в яких відповідачі позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити, оскільки Генеральний план забудови території та детального планування зонування с. Миколаївське був затверджений лише 26 травня 2017 року, тобто після прийняття спірних наказів, на час передачі ділянок вони належали до земель державної власності, а тому рішення про передачу їх у власність Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області прийнято правомірно. До того, вважали, що є неналежними відповідачами у справі, оскільки спірні накази ними не приймались. 29 жовтня 2018 року від відповідача Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги відповідач вважає необґрунтованими, оскільки спірні земельні ділянки перебували у державній власності, а тому могли бути передані відповідачам. Доказів щодо віднесення спірних земельних ділянок до земель комунальної власності та державної реєстрації права комунальної власності на спірні земельні ділянки на час коли відповідачем були прийняті оспорювані накази не надано, а включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками. 10 грудня 2018 року надійшла заява від Миколаївської сільської ради Миколаївської області про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 12 грудня 2018 року повернута заявнику. Ухвалою суду від 21 січня 2019 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ТОВ «Миколаївзернопром». 19 лютого 2019 року від співвідповідача ТОВ «Миколаївзернопром» надійшов відзив на позовну заяву, в якому співвідповідач просив відмовити у задоволені позову, вважав дії відповідачів при отриманні спірних наказів правомірними. 13 березня 2019 року від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, а саме доповнені позовні вимоги про витребування на користь Миколаївської сільської ради Миколаївської області земельну ділянку з кадастровим номером 4823383200:02:000:0546 в [PERSON] , земельну ділянку з кадастровим номером 4823383200:02:000:0545, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області в [PERSON] ; земельну ділянку з кадастровим номером 4823383200:02:000:0544, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області в [PERSON] , земельну ділянку з кадастровим номером 4823383200:02:000:0543, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області [PERSON] , земельну ділянку кадастровим номером 4823383200:02:000:0547, площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області в Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївзернопром». Ухвалою суду від 02 вересня 2019 року витребувано докази. Ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз та провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 02 березня 2020 року на адресу суду повернулась вказана цивільна справа з Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз з клопотанням експерта. Ухвалою суду від 02 березня 2020 року провадження у справі поновлено. 26 липня 2020 року надійшло повідомлення Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку експертизи. Ухвалою суду від 10 вересня 2020 року призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз та провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 20 жовтня 2020 року на адресу суду повернулась вказана цивільна справа з Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз з клопотанням експерта. Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 12 березня 2021 року залучено до участі у справі Шевченківську сільську раду Вітовського району Миколаївської області, як правонаступника позивача Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року задоволено клопотання судового експерта, долучено до матеріалів справи докази, продовжено проведення судової земельно-технічної експертизи та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 13 квітня 2023 року на адресу суду з Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз повернулась вказана цивільна справа з повідомленням експерта про неможливість проведення експертизи, через невиконання клопотання експерта від 28 грудня 2022 року та 19 січня 2023 року. Ухвалою суду від 19 квітня 2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 08 червня 2023 року призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз та провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 22 вересня 2023 року з Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшло клопотанням експерта від 11 вересня 2023 року про залучення спеціаліста інженера-геодезиста Артюха Максима Миколайовича для прийняття участі при огляді на місцевості експертом об`єктів дослідження із подальшим винесенням кутових точок з прив`язкою до геодезичних пунктів Державної геодезичної межі та з подальшим виконанням схеми накладення Плану кадастрової зйомки; забезпечення доставки експерта на об`єкт дослідження з експертної установи та у зворотному напрямку (час та дата огляду буде повідомлена додатково). Ухвалою суду від 02 жовтня 2023 року провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 21 грудня 2023 року задоволено клопотання судового експерта, залучено спеціаліста, продовжено проведення судової земельно-технічної експертизи та зупинено провадження у справі на час проведення експертизи. 04 жовтня 2024 року на адресу суду надійшло повідомлення експерта про проведення призначеної судом експертизи та долучено паперову копію електронного висновку експерта №23-3834. Ухвалою суду від 14 жовтня 2024 року провадження у справі поновлено. 22 травня 2025 року за наслідками підготовчого судового засідання підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті за участі сторін. У судове засідання сторони не з`явились, від представника позивача- адвоката Колесник Ю.В., представника відповідача адвоката Костенюк М.В, представника відповідача адвоката Порошиної Н.Г. надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність. Представник Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності досліджені докази, суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 19 травня 2016 року №1377-VІІІ «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський район. Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) у складі територій Березанської селищної, Веснянської сільської, Воскресенської селищної, Галицинівської сільської, Коблівської сільської, Костянтинівської сільської, Куцурубської сільської, Миколаївської міської, Мішково-Погорілівської сільської, Нечаянської сільської, Новоодеської міської, Ольшанської селищної, Очаківської міської, Первомайської селищної, Радсадівської сільської, Степівської сільської, Сухоєланецької сільської, Чорноморської сільської, Шевченківської сільської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України. Розпорядженням голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 09 січня 2009 року №7-р «Про припинення права постійного користування землею» припинено право постійного користування на земельну ділянку, площею 90,0 га надану Миколаївській середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів згідно з державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-МК №00660 за реєстраційним №214, виданим 26 квітня 2002 року із земель державної власності Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області; повернуто земельну ділянку загальною площею 90,00 га до земель державної власності не наданих у власність або користування в межах території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (т.1 а.с.10). На підставі розпорядження голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 22 квітня 2009 року №315-р «Про погодження зміни меж села Миколаївське» погоджено зміну меж села Миколаївське за рахунок земель державної власності не наданих у власність або користування орієнтованою площею 49,00 га в межах території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (т.1 а.с.11). Рішенням ХХУІІ сесії Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 5 скликання від 27 квітня 2009 року №2 «Про виготовлення містобудівної документації Миколаївської сільської ради» вирішено здійснити розробку схеми планування території Миколаївської сільської ради (т.1 а.с.12). Рішенням ХХХУІ сесії Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області 5 скликання від 26 травня 2010 року «Про затвердження містобудівної документації Миколаївської сільської ради» затверджено містобудівну документацію Схеми планування території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області та вирішено питання щодо замовлення проекту землеустрою щодо зміни меж села Миколаївське, площею 49 га відповідно до Схеми планування території сільської ради (т.1 а.с.13). Рішенням ІІІ сесії Жовтневої районної ради Миколаївської області 6 скликання від 24 грудня 2010 року №23 «Про надання згоди на встановлення (зміну) межі населеного пункту села Миколаївське в межах території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області», надано Миколаївській сільській раді Жовтневого району Миколаївської області згоду щодо встановлення (зміну) межі населеного пункту села Миколаївське в межах території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (т.3 а.с.70). 26 вересня 2011 року рішенням ХІ сесії Жовтневої районної ради Миколаївської області 6 скликання №22 «Про внесення доповнень до рішення районної ради віл 24 грудня 2010 року №23 «Про надання згоди на встановлення (зміну) межі населеного пункту села Миколаївське в межах території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області», надано згоду на встановлення (зміну) межі населеного пункту села Миколаївське в межах території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області площею 49,3472 га; погоджено загальну площу, з урахуванням перспективи розвитку 178,9106 га, з них перспектива розвитку 49,3472 га (т.3 а.с.71). На підставі указаних рішень органу місцевого самоврядування товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-вишукувальна фірма «Лімб» на замовлення Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області від 08 жовтня 2010 року (т.3 а.с.13 зворотна сторона) розроблено проект землеустрою щодо змін меж населеного пункту села Миколаївське в межах території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (т.3 а.с.3-73). У подальшому, рішенням Жовтневої районної ради Миколаївської області від 20 серпня 2013 року №32 «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни меж населеного пункту села Миколаївське в межах території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області» затверджено проект землеустрою щодо зміни меж населеного пункту села Миколаївське в межах території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, розроблений товариством з обмеженою відповідальністю «Проектно-вишукувальна фірма «Лімб» (т.1 а.с.15). Указаним рішенням встановлено загальну площу села Миколаївське Жовтневого району Миколаївської області, з урахуванням перспективи розвитку, загальною площею 178,9106 га, з них перспектива розвитку 49,3472 га. За приписами Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» (далі Закон №1457-IV), у редакції, чинної на час затвердження вищезазначеного проекту землеустрою визначено правові засади розмежування земель державної та комунальної власності і повноваження органів державної влади та органів місцевого самоврядування щодо регулювання земельних відносин з метою створення умов для реалізації ними конституційних прав власності на землю, забезпечення національного суверенітету, розвитку матеріально-фінансової бази місцевого самоврядування. Статтями 7,11 Закону №1457-IV встановлено, що при розмежуванні земель державної та комунальної власності, до земель комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст передаються: усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної власності та земель, віднесених до державної власності; земельні ділянки за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти комунальної власності; землі запасу, які раніше були передані територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до законодавства України; земельні ділянки, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що є спільною власністю територіальної громади та держави. При розмежуванні земель державної та комунальної власності віднесення земельних ділянок, площа яких відповідає даним земельно-кадастрової документації, до земель державної чи комунальної власності, визначення меж цих ділянок проводяться на підставі цих даних. Таким чином, з моменту ухвалення рішення про затвердження проекту землеустрою щодо зміни меж населеного пункту села Миколаївське, встановлення загальної площі села, зазначена ділянка, площею 49,3472 га є ділянкою комунальної власності. 08 лютого 2017 року відділ у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області надіслав до Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області лист про висловлювання позиції, в якому повідомив про звернення громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою з метою оформлення земельної ділянки, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Вітовського району за межами населеного пункту, та з проханням у термін не пізніше 10 календарних днів з дня отримання запиту висловити позицію щодо надання дозволу Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області вищевказаним громадянам на розробку проекту землеустрою (т.1 а.с.22). 13 лютого 2017 року Миколаївська сільська рада Вітовського району Миколаївської області надіслала на ім`я начальника відділу у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області Валешинського М.І. лист, в якому зазначила про відсутність земель запасу поза межами населеного пункту та що зазначена ділянка після відмови Миколаївської ЗОШ І-ІІІ ступенів від права користування, перейшла до земель запасу села, а також, що проводяться роботи з виготовлення Генерального плану для розширення меж села Миколаївське для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.23). Указаний лист одержаний відділом у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області 14 лютого 2017 року, що підтверджується відтиском штампу вхідної кореспонденції. Аналізуючи зміст вказаного листа можна дійти висновку, що Миколаївська сільська рада Вітовського району Миколаївської області висловила заперечення у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] через відсутність земель запасу на площі, що відображена на сканованій копії викопіювання з кадастрової карти, яка долучена відділом у Вітовському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до листа про висловлення пропозиції від 08 лютого 2017 року. Згідно частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на час надання дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідачам) 7.Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2017 року №14-1403/14-17СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», було надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га ріллі, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (т.1 а.с.30). Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18 травня 2017 року №14-6417/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» затверджено вищевказану документацію та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га за кадастровим номером 4823383200:02:000:0545 (т.1 а.с.31). Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2017 року № 14-1405/14-17СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га ріллі, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (т.1 а.с.32). Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18 травня 2017 року №14-6412/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», затверджено вищевказану документацію та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га за кадастровим номером 4823383200:02:000:0543 (т.1 а.с.33). Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2017 року № 14-1404/14-17СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га ріллі, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (т.1 а.с.34). Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18 травня 2017 року №14-6416/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», затверджено вищевказану документацію та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га за кадастровим номером 4823383200:02:000:0544 (т.1 а.с.35). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2017 року №14-1406/14-17-СГ [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності розташованої в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, орієнтований розмір земельної ділянки 2,00 га ріллі, із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с.36). Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18 травня 2017 року №14-6415/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», затверджено вищевказану документацію та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га за кадастровим номером 4823383200:02:000:0546 (т.1 а.с.37). Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 14 лютого 2017 року №14-1402/14-17СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою», [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 га ріллі, із земель сільськогосподарського призначення державної власності, для ведення особистого селянського господарства, що розташована в межах території Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області (т.1 а.с.38). Наказом Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 18 травня 2017 року №14-6414/14-17-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», затверджено вищевказану документацію та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2,00 га за кадастровим номером 4823383200:02:000:0547 (т.1 а.с.39). Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 листопада 2018 року №145391930, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4823383200:02:000:0543 зареєстровано за [PERSON] , право власності у якої виникло на підставі договору дарування від 04 липня 2017 року (т.1 а.с.141-142). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 листопада 2018 року №145391803, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4823383200:02:000:0544 зареєстровано за [PERSON] , право власності у якої виникло на підставі спірного наказу (т.1 а.с.144-145). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 листопада 2018 року №145391563, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4823383200:02:000:0545 зареєстровано за [PERSON] , право власності у якої виникло на підставі договору дарування від 04 липня 2017 року (т.1 а.с.147-148). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 листопада 2018 року №145391354, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4823383200:02:000:0546 зареєстровано за [PERSON] , право власності у якої виникло на підставі спірного наказу (т.1 а.с.150-151). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 14 листопада 2018 року №145391672, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4823383200:02:000:0546 зареєстровано за товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївзернопром», право власності на яку виникло на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна від 13 жовтня 2018 року та рішення єдиного учасника (засновника) (т.1 а.с.153-154). Згідно висновку судової земельно-технічної експертизи від 27 вересня 2024 року №23-3834, проведеної судовим експертом Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, під час розробки та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відбулося накладення меж земельних ділянок площею 2 га кожна з кадастровими номерами 4823383200:02:000:0543, 4823383200:02:000:0544, 4823383200:02:000:0545, 4823383200:02:000:0546, 4823383200:02:000:0547 з межами села Миколаївське Вітовського району Миколаївської області, встановленими проектом землеустрою зміни меж населеного пункту села Миколаївське в межах території Миколаївської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області (погоджений розпорядженням голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області від 19 вересня 2011 року №502-р) (т.8 а.с.3-22). Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» генеральний план населеного пункту - одночасно містобудівна документація на місцевому рівні та землевпорядна документація, що визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту. Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні , призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту. У складі генерального плану населеного пункту може розроблятися план зонування території цього населеного пункту. Нормативні будівельні правила ДБН Б.1.1.-15%2012 «Склад і зміст генерального плану населеного пункту» встановлюють, що генеральний план- це документація, яка містить обов`язкові складові: аналіз території, планувальні рішення, зонування тощо. Отже, за своєю природою, Генеральний план регулює використання, забудову, планування територій, але не є документом, який автоматично чи безпосередньо змінює межі населеного пункту чи його площу. Відповідно до статті 173 Земельного кодексу України та статті 46 Закону України «Про землеустрій», межа району, села, селища, міста, району у місті- це умовна лінія на поверхі землі, встановлення чи зміна між населеними пунктами здійснюється виключно на підставі проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) меж населеного пункту. Як вбачається з генерального плану села Миколаївське, затвердженого 26 травня 2017 року, спірні ділянки знаходяться в межах села, площа якого була змінена не генеральним планом, а саме після затвердження відповідного проекту землеустрою (т.3 а.с.74-146). Відповідно до частини першої та третьої статті 88 Земельного кодексу України (в редакції, що діяла станом на момент затвердження Жовтневою районною радою Миколаївської області проекту землеустрою щодо зміни меж населеного пункту та встановлення загальної площі села) землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Земельні ділянки державної власності, які передбачається використати для розміщення об`єктів, призначених для обслуговування потреб територіальної громади (комунальних підприємств, установ, організацій, громадських пасовищ, кладовищ, місць знешкодження та утилізації відходів, рекреаційних об`єктів тощо), а також земельні ділянки, які відповідно до затвердженої містобудівної документації передбачається включити у межі населених пунктів, за рішеннями органів виконавчої влади передаються у комунальну власність. Згідно з частиною першою статті 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, положеннями частини п`ятої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України на суд покладені певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, а саме суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. У постанові від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, на неврахування висновку у якій посилається заявник, Велика Палата Верховного Суду зазначила: «114. … метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (див. принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц). 115. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 116. З огляду на вказане у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем». Також, аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження №12-157гс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження №14-2цс21). Засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Doran v. Ireland» (Доран проти Ірландії) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 Цивільного кодексу України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, як у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), на яку посилається заявник, так і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження №12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125цс20, пункт 74) та інших. Таку ж правову позицію Велика Палата Верховного Суду підтвердила у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 148). Велика Палата Верховного Суду у пункті 34 постанови від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (провадження № 14-94цс19)виснувала, що належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис у Державному реєстрі (аналогічний висновок міститься у пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18). Згідно висновку Великої палати Верховного Суду, викладеного у п.п.38,39 Постанови від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17, власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем незалежно від того скільки разів це майно було відчужене до того як воно потрапило у володіння останнього набувача і для такого витребування оспорювання рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту права власника але при цьому позивач у межах розгляду справи про витребовування земельної ділянки з чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність зазначеного рішення органу виконавчої влади без заявлення вимоги про його скасування. Згідно частини другої Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр», земельні ділянки права власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Тому, враховуюче викладене, позовні вимоги позивача щодо визнання незаконними наказів Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, а саме від 14 лютого 2017 року №14-1406/14-17-СГ, від 18 травня 2017 року №14-6415/14-17-СГ , від 14 лютого 2017 року №14-1404/14-17СГ, від 18 травня 2017 року №14-6416/14-17-СГ, від 14.02.2017 року №14-1402/14-17СГ, від 18 травня 2017 року №14-6414/14-17 СГ, від 14 лютого 2017 року №14-1403/14-17 СГ, від 18 травня 2017 року №14-6417/14-17 -СГ, від 14 лютого 2017 року №14-1405/14-17СГ, від 18 травня 2017 року №14-6412/14-17-СГ, не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що не є ефективними способами захисту. Щодо позовної вимоги про витребування на користь Шевченківської сільської ради земельних ділянок за кадастровими номерами: 4823383200:02:000:0546, 4823383200:02:000:0544, 4823383200:02:000:0547, 4823383200:02:000:0545, 4823383200:02:000:0543, загальною площею 10 га, розташованих в межах території Шевченківської (раніше - Миколаївської) сільської ради Миколаївського (раніше Жовтневого, Вітовського) району Миколаївської області. Власник (володілець) має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 Цивільного кодексу України). Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником або володільцем свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто, позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 752/13695/18, провадження№ 61-6415св19). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц (провадження № 61-17779св18) зазначено, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача. Правила частини першої статті 388 Цивільного кодексу України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. У частині третій цієї ж статті передбачено самостійне правило: якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача в усіх випадках. За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (пункти 28, 29 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16, провадження № 12-122гс18). Стаття 388 Цивільного кодексу України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно) (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 листопада2021 року у справі № 925/1351/19, провадження № 12-35гс21). Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №914/3224/16, провадження № 12-128гс19). Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7 лютого 2014 року, згідно із статтею 387 Цивільного кодексу України та частиною третьою статті 10 Цивільного процесуального кодексу України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Згідно із частиною першою та п`ятою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 Цивільного процесуального України). Згідно зі статтею 80 Цивільного процесуального України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У Постанові Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі № 902/1068/20 зазначається, що у цивільних (господарських) справах стандартом доказування є «перевага доказів», стандарт також відомий як «баланс ймовірностей», де основним принципом є змагальність сторін, а суд виступає лише арбітром. Як зазначає суд, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що відповідає способам судового захисту, передбачених статтею 16 Цивільного кодексу України.

Outcome: dismissed