Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 20 січня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклали в електронній формі договір позики №7914267 (далі кредитний договір) з фіксованою процентною ставкою, за умовами якого ТОВ «1 БАНК» передало у власність [PERSON] грошові кошти у розмірі 7000 грн за базовою процентною ставкою 2,50% у день, а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти. На підставі договору факторингу №01.02-36/23 від 11.07.2023 року ТОВ «1 БАНК» відступило право вимоги за кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю «СвеаФінанс» ( ТОВ «РосвенІнвест Україна»). [PERSON] не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на дату складання позовної заяви виникла заборгованість за кредитним договором №7914267 від 20.01.2023 року у розмірі 25975 грн., яка складається з 7000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 18975 грн. заборгованості за нарахованими процентами. За таких обставин ТОВ «СвеаФінанс» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь 25975 грн. заборгованості за кредитним договором, 2 422 грн 40 коп. витрат зі сплати судового збору та 10 000 витрати на правничу допомогу. Рух справи. Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 31 липня 2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. 19.08.2025 року від представника позивача через систему електронний суд надійшла заява про зменшення позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. Ухвалою від 15 грудня 2025 року заочне рішення скасоване та справу призначено до судового розгляду. Відповідно до заяви про перегляд заочного рішення, яка надійшла від представника відповідача [PERSON] адвоката Шевчук І.А. 21.11.2025 року через систему електронний суд, по суті заявлених позовних вимог зазначено, що в частині заявлених до стягнення відсотків у розмірі 18975,00 грн за договором позики № 7914267 слід звернути увагу на відсутність підстав для їх нарахування та стягнення з огляду на статус військовослужбовця відповідача. Так, у пункті 15 статті 14 Закону України Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції чинної станом на 20 січня 2023 (дату укладення договору) було визначено, що військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. На сьогоднішній день зазначена норма викладена у такій редакції: «Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави». В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] є учасником бойових дій з 29.12.2021 року, тобто на момент укладення договору, відповідач був військовослужбовцем. Вказане вбачається також із посвідчення офіцера серії [NUMBER] від 11.12.2020, що є військово-обліковим документом [PERSON] . На момент підписання кредитного договору відповідач проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] , мав військове звання старший лейтенант. Довідкою військової частини [NUMBER] від 21 жовтня 2025 року за № 124 підтверджується, що станом на зараз майор [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] [ADDRESS] з 19.02.2024. Отже, на момент укладення договору 20.01.2023 року та упродовж усього строку кредитування і по цей час відповідач [PERSON] був і є військовослужбовцем. В Україні на момент укладення договору і нині триває воєнний стан. Наведені обставини свідчать про те, що на відповідача поширюється дія пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», тому відсотки за користування кредитом з нього стягненню не підлягають. Представник позивача ТОВ «Свеа Фінанс» в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи здійснювати у його відсутність та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Шевчук І.А. в судове засідання не з`явилася; від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 2ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 20 січня 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) укладено договір позики №7914267, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 7000 грн строком на 19 днів зі сплатою процентів у розмірі 2,50% в день (базова процентна ставка/фіксована). Відповідно п. 4 договору позики сторони передбачили, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. За умовами договору передбачено, що дата надання позики 20.01.2023 року, дата повернення позики 08.02.2023 року, процентна ставка (базова) в день 2,50 %, знижена процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики 0,01%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день 2,70%, орієнтовна реальна річна процентна ставка 2726,81%, орієнтовна загальна вартість позики 8330 грн. (пункт 2.4). Договір позики №7914267 від 20.01.2023 року підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора VsXPKD458c, що був надісланий на вказану відповідачем електронну адресу. На виконання умов договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 20.01.2023 року перерахувало [PERSON] 7000 грн. на номер платіжної карти [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес». 11.07.2023 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) і ТОВ «РосвенІнвест Україна» (фактор) уклали договір факторингу №01.02-36/23 (далі договір факторингу), за умовами якого клієнт відступає фактору права вимоги, а фактор набуває права вимоги від клієнта та сплачує клієнту за відступлення прав вимоги фінансування у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та у строки встановлені цим договором. (пункт 2.1 договору факторингу). Відповідно до пункту 2.2 договору факторингу загальний розмір заборгованостей складає 75 809 800,81 грн., згідно з реєстром боржників, який складається сторонами в паперовому вигляді та у формі електронного документа. Пунктом 3.1.1 договору факторингу право вимоги відступається в розмірі заборгованостей, що зазначений у п.2.2 цього договору на дату відступлення з правом подальшого нарахування майбутніх процентів, штрафних санкцій, комісій та інших платежів. Пунктом 3.1.3 договору факторингу передбачено, що право вимоги переходить до фактора з моменту підписання цього договору після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за договором позики. Разом з правами вимоги фактору переходять всі інші пов`язані з ними права в обсязі і на умова, що існували на момент переходу цих прав та передбачені цим договором. Згідно з платіжним дорученням від 13 липня 2023 року ТОВ «РосвенІнвест Україна» перерахувало ТОВ «1 БАНК» суму фінансування відступлення права вимоги у розмірі 1575126 грн 28 коп. Згідно із витягом із реєстру боржників за договором факторингу №01.02-36/23 від 11.07.2023 року ТОВ «Свеа Фінанс» набуло права вимоги до боржника №3636 [PERSON] на суму 25975 грн., кількість днів прострочення виконання договірних зобов`язань 152. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором позики №7914267 від 20.01.2023 року, за період з 20.01.2023 року по 11.07.2023 року, заборгованість за договором складає 25975 грн, а саме: 7000 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 18975 грн - сума заборгованості за процентами. Згідно рішення єдиного учасника ТОВ «РосвенІнвест Україна» №1 від 25.03.2024 року змінено назву ТОВ «РосвенІнвест Україна» на ТОВ «Свеа Фінанс». Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частинами першою, другою статті 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За приписом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 1046, ч.1 ст. 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2018 року у справі №569/8962/16-ц). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. По договору позики, укладеного з [PERSON] у письмовій формі було досягнуто згоду з істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо строку позики та нарахування процентів за користування позикою. Так, на виконання умов договору позики ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 20.01.2023 року перерахувало [PERSON] 7 000 грн, що не заперечується самим відповідачем та підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Фінекспрес». Вирішуючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитом, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила таку правову позицію: «надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання». При визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що нарахування процентів може здійснюватися в межах строку кредитування. Пунктом 2 договору позики №7914267 від 20.01.2023 р. передбачено, що строк позики становить 19 днів, а саме з 20.01.2023 року до 08.02.2023 року (останній день). У пункті 2 договору позики передбачено, що процентна ставка (базова) є фіксованою в розмірі 2,50% в день. Пунктом 6 договору позики №7914267 від 20.01.2023 р. передбачено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням Позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладання додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без зміни умов договору в бік погіршення для позичальника. При продовженні строку користування позикою (пролонгації) процентна ставка за кожен день продовження буде розраховуватись за ставкою 2,50%, якщо інше не буде визначено в додатковій угоді, укладеній між сторонами. ТОВ «Свеа Фінанс» просить стягнути з [PERSON] проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування (19 днів), так і після закінчення цього строку (90 днів). При цьому, суд вбачає за необхідне зазначити, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження продовження строку користування позикою (пролонгація), зокрема додаткова угода, яка підписана позичальником [PERSON] із застосуванням одноразового ідентифікатора. У договорі позики сторони визначили, що строк позики становить 19 днів. З розрахунку суми заборгованості по договору позики [PERSON] , наданого ТОВ «Свеа Фінанс», за договором позики №7914267 від 20.01.2023 р., проценти за користування позикою нараховувалися і після закінчення строку позики, а саме з 09.02.2023 по 09.05.2023 року, тобто за період поза межами строку кредитування. Відповідно до розрахунку заборгованості по договору позики кредитор нараховував саме як проценти за «користування кредитом», а не як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України або неустойку (штраф, пеню) за прострочення виконання договору, а тому не підлягають списанню проценти, нараховані на підставі договору позики. Враховуючи викладене, з відповідача підлягають стягненню проценти за договором позики за період з 20.01.2023 по 08.02.2023 року в розмірі 3325 грн. (7000х19х2,50%), нарахування процентів з 09.02.2023 по 09.05.2023 року позивачем здійснено поза межами строку користування позикою. Окрім того, суд звертає увагу, що надані позивачем Правила надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (нова редакція) від 15.08.2022 року (а.с. 14-24) передбачають право позичальника нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, починаючи з першого дня понадстрокове користування та закінчуючи днем повернення позики та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів (пункт 6.5). Однак ці Правила не підписані [PERSON] , і матеріали справи не містять підтвердження, що саме їх розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи кредитний договір. Названі Правила не можуть регулювати спірні правовідносини (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17). Разом з цим, щодо посилання відповідача [PERSON] щодо наявності у нього пільг передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд вбачає за необхідне зазначити наступне. Частиною 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній станом на дату укладення кредитного договору) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів для доведення статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 4 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] з 03 листопада 2020 року по цей час перебуває на військовій службі в Збройних силах України та має статус учасника бойових дій з 29 грудня 2021 року (посвідчення серії [NUMBER] ). Відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 03.11.2020 року [PERSON] призначено наказом Міністра оборони України від 10 вересня 2020 року №448 на посаду командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти. Згідно витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 10.01.2024 року [PERSON] призначено наказом командувача сил підтримки Збройних сил України від 22 грудня 2023 року №215 на посаду командира інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти інженерно-саперного батальйону військової частини [NUMBER] сил підтримки Збройних сил України, який прибув із військової частини [NUMBER] . Вислуга років у Збройних Силах України становить 05 років 10 місяців 3 дні. Згідно довідки військової частини [NUMBER] від 21 жовтня 2025 року №124 [PERSON] дійсно перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 19.02.2024 року. Відповідно до довідки від 19 листопада 2025 року №293 командира військової частини [NUMBER] [PERSON] дійсно з 20.08.2025 року по [INFO] брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Сумській області. Отже, станом на дату укладення кредитного договору 20 січня 2023 року відповідач [PERSON] був військовослужбовцем Збройних Сил України та у зв`язку з цим має право на визначені ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільги, гарантії та компенсації, зокрема, право на звільнення від обов`язку сплачувати відсотки за користування кредитом. Неповідомлення [PERSON] при укладенні кредитного договору про наявність у нього визначених п. 15 ч. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» пільг щодо сплати відсотків за користування кредитом та неподання відповідних письмових доказів не має правового значення при вирішенні цього спору, оскільки застосування приписів ч. 15 ст. 14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено самим фактом наявності статусу військовослужбовця у конкретної особи, яка несе відповідальність перед банківською установою, їх застосування є обов`язком суду та жодним чином не обумовлено відомостями про обізнаність банку щодо наявності в особи спеціального статусу. Ураховуючи наведене, заявлена позивачем вимога про стягнення з [PERSON] заборгованості за відсотками за користування кредитом, яка визначено судом у сумі 3325 грн. задоволенню не підлягає. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 7000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Представником позивача ТОВ «Свеа Фінанс» сплачено судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №141 від 08.07.2025 р. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 652,81 грн. (2422,40 грн * 7000 / 25975). Враховуючи наведене та

Outcome: partial