Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою, яку мотивує тим, що [INFO] померла її матір [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина на майно. З метою отримання належного їй спадкового майна, заявниця звернулась з відповідною заявою до державного нотаріуса Калуського нотаріальної контори Івано-Франківської області Федини А.М. Державний нотаріус повідомив [PERSON] , що видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті матері не може, оскільки існує розбіжність в державному акті на право приватної власності на землю, серії IV-ІФ № 012691 щодо прізвища спадкодавця: « [PERSON] », а має бути [PERSON] . При видачі державного акта на право приватної власності на землю було допущено помилку у ненаписані літери «Д» у прізвищі. Дана помилка могла мати місце з вини особи, яка оформляла державний акт та допустила помилку, а в подальшому не виправила її у визначеному законодавством порядку. Таким чином, вказані розбіжності у державному акті не дають можливості оформити свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері існує необхідність встановити юридичний факт, що правовстановлюючий документ державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № від 012691 виданий 20 вересня 1999 року Пійлівською сільською радою Калуського району Івано-Франківської області, на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,43 га, яка знаходиться на території Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області, в якому ім`я власника зазначено « [PERSON] » належить [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання заявниця подала заяву про розгляд справи без її участі, заяву про встановлення факту підтримує та просить суд задоволити. Представник заінтересованої особи Калуської міської ради Івано-Франківської області подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечують щодо задоволення заяви. Судові витрати просить залишити за заявником. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заяву слід задоволити, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Так, в п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до архівної довідки ДАЛО від 12.07.2002 № Б-7183-02 [PERSON] , 1929 року народження в 1946 році була переселена у Станіславську область із с. Мичківці Лісківського повіту (Польща) разом з родиною (а.с.9). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] (а.с.8). Постановою державного нотаріуса Калуського нотаріальної контори Івано-Франківської області Федини А.М. від 06.11.2025 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку після смерті матері, оскільки існує розбіжність в державному акті на право приватної власності на землю, серії IV-ІФ № 012691 щодо прізвища спадкодавця (а.с.7). Відповідно до Державного акта про право приватної власності на землю IV-ІФ № від 012691 [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,43 га, яка знаходиться на території Пійлівської сільської ради Калуського району Івано-Франківської області. Цей державний акт зареєстровано в Книзі державних актів на право приватної власності на землю 20.09.1999 року за №23 (а.с.11). Довідкою старости Пійлівського старостинського округу №152 від 12.11.2025 зазначено, що згідно із записом у по господарській книзі виконкому Пійлівської сільської ради № 4 за 2011-2015 роки, за громадянкою [PERSON] , яка померла [INFO] та постійно проживала і була зареєстрована до дня смерті за адресою: [ADDRESS] обліковувалась земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,43 га, яка знаходиться на території Пійлівської сільської ради (а.с.12). Той факт, що [PERSON] та [PERSON] є однією особою підтверджується вищезгаданими документами. Однак у 1999 році при виготовленні Державного акту на право приватної власності на землю IV-ІФ № від 012691 прізвище та по батькові спадкодавця вказано « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Вказана розбіжність у документах, що посвідчують право приватної власності, не дає спадкоємцю [PERSON] можливості оформити спадщину та розпоряджатися спадковим майном, тому вона змушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності документів. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі Постанова Пленуму) певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду. У відповідності з п. 6 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по- батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Пунктом 12 постанови № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт, а саме що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії IV-ІФ № від 012691 належить [PERSON] . Таким чином, оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими і підтверджені письмовими доказами, тому є всі підстави для задоволення заяви. На підставі наведеного та

Outcome: approved