Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Представник позивача через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідачки, в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 337349 від 31.01.2022р. у розмірі 39 257,00 гривень та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 31.01.2022 [PERSON] звернулась до ТОВ «Ізі Кредит» із заявою на отримання кредиту №337349, в якій разом з вказівкою особистих анкетних відомостей просила видати їй кредит в розмірі 17 000,00 гривень. 31.01.2022 на підставі заяви № 337349 на отримання кредиту було укладено кредитний договір № 337349 (надалі Кредитний договір). Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав позичальнику в кредит грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 17 000 грн 00 коп. на особисті потреби, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Однак, відповідачка належним чином не виконувала свої зобов`язання по кредитному договору, не сплачувала щомісячні платежі за кредитом та проценти за користування кредитом, тим самим допускаючи порушення умов Кредитного договору. 26.03.2025 ТОВ «Ізі Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Омега Фінанс» уклали Договір факторингу № Ф-25/2, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідачки за кредитним договором. Станом на 26.03.2025 відповідно до Реєстру боржників сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ФК «Омега Фінанс» складала 39 257 грн, з яких: 16 915,5 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 22 341,5 грн. прострочені проценти за кредитом. З огляду на неналежне виконання відповідачкою взятих зобов`язань, та наявність заборгованості, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою від 02.12.2025 у справі було відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду, який відкладався у зв`язку з неявкою відповідача. 27.01.2026 сторони у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи, підтвердження чого міститься в матеріалах справи. Представник позивача у позовній заяві просив здійснити розгляд даної справи у його відсутності, де також вказав, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судові засідання не з`являлась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки), які повернулися до суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» та відміткою про вручення з особистим підписом відповідачки. Судові повістки скеровувалися судом на адресу зареєстрованого місця проживання відповідачки, що підтверджується відповіддю №2072527 від 02.12.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру (а. с. 43). Заяв чи клопотань про розгляд справи за її відсутності відповідачка не подавала, про причини неявки не повідомляла. Також відповідачкою не було подано відзиву на позов. Таким чином, суд вважає, що відповідачка є належним чином повідомлена про розгляд даної справи. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 4 лютого 2026 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 27 січня 2026 року, датою ухвалення даного рішення є саме 4 лютого 2026 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 31 січня 2022 року [PERSON] подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Кредит» заяву на отримання кредиту № 337349, в якій разом з вказівкою особистих анкетних відомостей просила видати їй кредит в розмірі 17 000 гривень (а. с. на звороті 10 - 11). 31 січня 2022 року на підставі вказаної заяви між ТОВ «Ізі Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 337349, який підписано відповідачкою власноруч, що підтверджується матеріалами справи (а. с. на звороті 11-14). Згідно із п. 1 Кредитного договору сторони підтвердили, що правовою основою для укладення цього Договору є Заява на видачу кредиту, підписана позичальником 31.01.2022, що є додатком № 1 та невід`ємною частиною Договору . Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що позичальник підтверджує, що до підписання даного договору, кредитодавець ознайомив його з усіма умовами цього договору та Внутрішніх правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з якими він погоджується і які він приймає. Позичальник підтверджує, що до підписання договору кредитодавець надав йому у письмовій формі інформацію, що передбачена законодавством України про фінансові послуги та про захист споживачів, зокрема інформацію, передбачену в ст. 12 Закону України «про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг», ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», та підтверджує, що надана інформація є повною та достатньою для правильного розуміння суті фінансової послуги, що надається кредитодавцем (п. 2.2. Кредитного договору). Відповідно до п. 3 Кредитного договору кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 17 000,00 грн. на особисті потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (надалі проценти) кредитодавцю відповідно до умов зазначених у Договорі. Пунктом 3.1. Кредитного договору визначено, що сума кредиту, яка зазначена в цьому договорі надається позичальнику в готівковій формі у національній валюті України не пізніше наступного робочого дня з дати підписання цього договору. Згідно п. 3.2. Кредитного договору кредит надається на умовах терміновості, повернення та платності. Пунктом 3.3. Кредитного договору визначено, що кредит повертається позичальником шляхом щотижневих виплат в готівковій формі у національній валюті України. Днем надання кредиту вважається день отримання позичальником готівкових коштів від кредитодавця (п. 4 кредитного договору). Перебіг строку нарахування процентів за користування кредитом розпочинається з дати фактичного отримання позичальником кредиту і складає 28 періодів (по два календарних тижні кожен) (п. 5.1. Кредитного договору). Пунктом 5.2. Кредитного договору визначено, що реальна (ефективна) річна ставка за кредитом є фіксованою та становить 1 123,86%. Сума щотижневого платежу в рахунок повернення кредиту та сплати процентів (надалі - Платіж) визначається графіком платежів. З урахуванням ануїтетного характеру платежів за користування кредитом Позичальник сплачує Кредитодавцю 279,93% річних від суми кредиту з першого по 19 платіж та 1,07% процентів річних за всіма наступними платежами до останнього платежу згідно графіку платежів, у розрахунку з потижневою сплатою 10,77% (процентів) з 1 по 19 платіж та 0,04% (процентів) за всіма наступними платежами до останнього платежу, за період дії договору 204,99% (процентів) (п. 5.4. кредитного договору). Згідно п. 5.7. Кредитного договору загальна сума всіх платежів позичальника за договором з урахуванням процентної ставки за кредитом становить 51 492 грн. 00 коп. загальна вартість кредиту у грошовому виразі становить 51 492 грн. 00 коп., що складає 17 000 грн. суми кредиту та 34 492 грн. 00 коп. процентів за користування кредитом, або 188,92% у процентному значені. Згідно з розділом 7 Кредитного договору «реквізити та підписи сторін», позичальник власноручним підписом підписала кредитний договір та отримала його примірник. Крім того, [PERSON] власноручним підписом підписала графік платежів (а. с.14 на звороті 15), розрахунок вартості кредиту ( а. с. 16-17), та паспорт споживчого кредиту (а. с. на звороті 17 18). ТОВ «ФК «Ізі Кредит» на виконання умов кредитного договору належним чином виконало взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачці грошові кошти у сумі17 000 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 31.01.2022 (а. с. 18 на звороті). З матеріалів справи вбачається, що згідно з карткою обліку виконання кредитного договору відповідачка здійснила часткове погашення кредитної заборгованості в сумі 12 235 гривень, однак станом на 23.05.2025 заборгованість [PERSON] за кредитним договором залишилася у розмірі 39 257 гривень (а. с. 19-20). Із деталізації нарахувань та обліку платежів за кредитним договором встановлено, що заборгованість [PERSON] становить 39257,00 гривень, з яких: 16 931,60 гривень прострочена заборгованість по тілу кредиту, 22 325,40 гривень прострочені проценти за кредитом (а. с. 22). 26 березня 2025 року між ТОВ «Ізі Кредит» та ТОВ «ФК «Омега Фінанс» було укладено договір факторингу №Ф-25/2 (надалі - Договір факторингу), за умовами якого фактор передав грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна договору) за плату, а клієнт відступив факторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами (портфель заборгованості). Відповідно до пункту 1.2. Договору факторингу, внаслідок передачі (відступлення) права вимоги за цим договором, фактор заміняє клієнта у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості, та набуває прав грошових вимог клієнта до боржників за цими кредитними договорами, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. разом з правом вимоги до фактора переходять також всі інші права та обов`язки клієнта за кредитним договором в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, пред`явлення претензій боржникам щодо заборгованості, право на звернення до суду, право на всі суми, які фактор одержить від боржників на виконання його вимог. Згідно із пунктом 1.4 Договору факторингу права вимоги переходять до фактора з дати оплати фактором клієнту суми фінансування (ціни продажу), що передбачена цим договором, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. при цьому виконання фактором та клієнтом умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. Із платіжної інструкції №25 від 01.04.2025 вбачається, що ТОВ «Ізі Кредит» здійснило оплату коштів згідно Договору факторингу на рахунок ТОВ «Фінансова Компанія «Омега Фінанс» (а. с. 35 на звороті). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 від 26.02.2025 до Договору факторингу від ТОВ «Ізі Кредит» до ТОВ «Фінансова Компанія «Омега Фінанс» перейшло право вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором на загальну суму 39 257 гривень (а. с. 35). Оскільки боржник [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки вищевказаної заборгованості. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемний. Судом встановлено, що 31 січня 2022 року на підставі заяви на отримання кредиту № 337349 від 31.01.2022, між ТОВ «Ізі Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 337349, який було підписано власноручним підписом відповідачки. Підписуючи даний кредитний договір, графік платежів, паспорт споживчого кредиту відповідачка підтвердила та закріпила те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що вона умови договору цілком зрозуміла та прийняла їх. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). ТОВ «ФК «Ізі Кредит» на виконання умов кредитного договору належним чином виконало взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачці грошові кошти у сумі17 000 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 31.01.2022. Як вбачається із картки обліку виконання кредитного договору, з деталізації нарахувань та обліку платежів за кредитним договором відповідачка приступила до виконання умов кредитного договору, здійснюючи часткові платежі на погашення кредитної заборгованості в сумі 12 235 гривень. Часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Внесення грошових коштів на рахунок кредитодавця є визнання ним боргу, що у свою чергу, фактично прирівнюється до підтвердження волевиявлення учасника справи на укладення договору. Адже без волевиявлення не існувало б потреби сплачувати заборгованість. З огляду на викладене, волевиявлення позичальника може підтверджуватись як підписанням договору, так і його діями (заповнення формуляра (заявки) на отримання кредиту, часткова або повна сплата заборгованості тощо). Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 127/23910/14-ц від 23.12.2020. Отже, суд вважає, що між сторонами був укладений кредитний договір, відповідно до якого відповідачка отримала грошові кошти під проценти, на умовах, вказаних в даному кредитному договорі. Також відповідачка приступила до виконання даного кредитного договору, оскільки вносила кошти на погашення кредитної заборгованості. Натомість вона, всупереч умовам кредитного договору, свої зобов`язання належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованості. Так, із деталізації нарахувань та обліку платежів за кредитним договором вбачається, що заборгованість [PERSON] становить 39257,00 гривень, з яких: 16 931,60 гривень - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 22 325,40 гривень - прострочені проценти за кредитом. Доказів повернення кредитних коштів в повному обсязі матеріали справи не містять, відповідачем протилежного не доведено. З урахуванням викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16 931,60 гривень слід задовольнити. Щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 22 325,40 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12. Вказаний висновок підтверджено Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15. Як зазначалося вище, відповідно до умов Кредитного договору сторони погодили загальну вартість фінансового кредиту у розмірі 17 000 гривень, яка підлягала сплаті шляхом внесення 28 щомісячних платежів у період з 14.02.2022 по 27.02.2023 (п. 5. 1 кредитного договору). Загальна сума всіх платежів позичальника за договором з урахуванням процентної ставки за користування кредитом становить 51492, 00 гривень. Таким чином, загальна вартість кредиту у грошовому виразі складається з 17000,00 гривень основної суми кредиту та 34492,00 гривень процентів за користування кредитом, що відповідає 188,92 % у процентному значенні, що прямо передбачено пунктом 5.4 Кредитного договору. Як убачається з деталізації нарахувань та обліку платежів за Кредитним договором, [PERSON] сплатила на рахунок кредитодавця грошові кошти у загальній сумі 12 235 грн, які були зараховані товариством у рахунок погашення заборгованості за процентами та тілом кредиту. Отже, станом на 23.05.2025, з урахуванням здійснених платежів, заборгованість відповідачки за Кредитним договором становила 39 257 грн, з яких: 16 931,60 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту; 22 325,40 грн прострочена заборгованість за процентами за користування кредитом. Наведене свідчить про наявність у кредитора права на нарахування процентів за користування кредитом, оскільки такі умови були погоджені сторонами під час укладення Кредитного договору. З урахуванням викладеного, виконаний позивачем розрахунок заборгованості за процентами за період з 14.02.2022 по 27.02.2023 у розмірі 22 325,40 грн суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає умовам кредитного договору. Даючи оцінку доводам щодо переходу права вимоги до позивача, суд враховує наступне. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина 1 статті 1078 Кодексу). Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018р. у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018р. у справі № 910/11965/16. Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023р. у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29 червня 2021р. у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021р. у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021р. у справі № 5026/886/2012, тощо). У справі, що розглядається судом встановлено, що право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до відповідачки, від первісного кредитора ТОВ «Ізі Кредит» перейшло право вимоги до ТОВ «Фінансова Компанія «Омега Фінанс», на підставі договору факторингу, які були укладені 28.11.2018 року, 10.10.2024, 29.05.2025 року відповідно. У справі, що розглядається судом встановлено, що ТОВ «Ізі Кредит» відступило ТОВ «Фінансова Компанія «Омега Фінанс», право вимоги до ряду боржників, в тому числі і до відповідачки, що підтверджується укладеним між ТОВ «Ізі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Омега Фінанс» Договором факторингу №Ф-25/2 від 26.03.2025, платіжною інструкцією №25 від 01.04.2025, витягом з реєстру боржників №№ 1 від 26.02.2025 до Договору факторингу. Вищевказаний договір факторингу є дійсним та чинним, відомостей про те, що він оскаржувався в судовому порядку відсутні. Відтак, до позивача, як до нового кредитора, перейшло право грошової вимоги до відповідачки по заборгованості, яка виникла за кредитним договором № 337349 від 31.01.2022. Відтак, встановивши, що позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором, а відповідачка, отримавши кредитні кошти, не повернула їх у повному обсязі у встановлений договором строк, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Фінансова Компанія «Омега Фінанс». Відтак, позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідачки [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Омега Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 337349 від 31.01.2022 у розмірі 39 257 грн, з яких: 16 931,60 грн - прострочена заборгованість по тілу кредиту, 22 325,40 грн. - прострочена заборгованість по процентах за кредитом. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір згідно з платіжною інструкцією №2334 від 27.11.2025 в сумі 2422,40 гривень підлягає стягненню з відповідача у користь позивача в силу приписів ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved