Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

В серпні 2025 року позивач [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17 829,60 гривень та моральної шкоди в сумі 100 000 гривень завданої вчиненням кримінального правопорушення, посилаючись на те, що 22 березня 2025 року, близько 12 години 45 хвилин, сусід по дачному будинку, [PERSON] (далі відповідач), по [ADDRESS] , без жодних на те причин, без попереджень, діючи з прямим умислом, наніс йому тілесні ушкодження. Того ж дня, через надзвичайно погане самопочуття, позивач був змушений звернутися до Фастівської БЛІЛ, розташованої по вул. Г. Чорнобиля, 17, що в м. Фастів, Київської області. Під час огляду лікарем, було рекомендовано звернутися до хірурга стоматолога та інших спеціалізованих лікарів. 22 березня 2025 року позивач звернувся до Фастівського РУП ГУ НП в Київській області із заявою про нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] .. По даному факту сектором дізнання Фастівського районного управління поліції ГУ НП в Київській області було внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025116310000111, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Внаслідок нанесених позивачу тілесних ушкоджень [PERSON] , було виявлено тілесні ушкодження у вигляді гематоми в лівій скроневій ділянці, синця на внутрішній поверхні верхньої губи. Рана на внутрішній поверхні нижньої губи, перелом 1-х зубів з обох сторін на верхній щелепі, садно на підборідді зліва, що підтверджується висновком спеціаліста №05 від 24 березня 2025 року за який позивач сплатив кошти у розмірі 1729.60 грн. Під час звернення до лікарні, окрім синців та перелому зубів було встановлено струс головного мозку, а тому позивач був змушений пройти обстеження у вигляді комп`ютерної томографії, що становить 1500 грн. Спричинені тілесні ушкодження потягли за собою необхідність відновлення стану здоров`я і позивач був змушений відвідувати стоматолога для відновлення зубів, які були пошкодженні внаслідок травми. Тобто, внаслідок втрати зубів (верхніх двох) від гострої травми, 27 березня 2025 року лікарем стоматологом ТОВ «32-Здорова Усмішка», проведено огляд, консультація, рентген знімки та профілактична чистка в сумі 2540 грн. з урахуванням ПДВ. Зокрема, цим же закладом, а саме лікарем стоматологом 17 квітня 2025 року та 07 травня 2025 року проведено зняття відбитків з верхньої щелепи для виготовлення знімного протезу та здача знімного протезу на в/щ, що становить 12 000 грн., з урахуванням ПДВ 12060,00 грн. Позивач стверджує, що зважаючи на те, що були пошкодженні зуби, які в подальшому видалені, він зазнав надзвичайного сильного фізичного болю, ще і великі труднощі із задоволенням своєї нагальної біологічної потреби, харчуватися. Це здійснювати було неможливо, у зв`язку з чим він постійно відчував сильний біль у шлунку. Позивач також зазначає, що окрім матеріальної шкоди, йому було завдано і моральну шкоду неправомірними діями Відповідача, оскільки він зазнав фізичного болю, душевного дискомфорту, переживань та страждань, внаслідок спричинених тілесних ушкоджень, було порушено нормальний спосіб життя, оскільки був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я. Зокрема, не міг вільно спілкуватися в сім`ї та поза її межами так, як постійно відчував фізичний біль та дискомфорт за відсутності зубів та синців на обличчі, що призвело до ускладнень в особистому житті та за місцем роботи. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 100 000 гривень. В подальшому, обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні внесеному до єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025116310000111 від 09 квітня 2025 року щодо [PERSON] за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, 12 червня 2025 року направлено до суду. Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 17 829,60 гривень, та моральну шкоду в сумі 100 000 гривень, а всього 117 829,60 гривень. Ухвалою судді від 28 серпня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. 15 вересня 2025 року відповідач подав письмові заперечення на позовну заяву в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог та закрити провадження в справі. Відповідач посилається на наступні обставини. Підставою пред`явлення цивільного позову позивач [PERSON] , вважає шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення, а саме - шкоду, завдану як наслідок вчинення відповідачем, [PERSON] , кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, посилаючись на вирок Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19.06.2025 року, яким його визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. У вироку від 19.06.2025 року судом встановлено наступне: «22 березня 2025 року, близько 12 годин 45 хвилин [PERSON] , перебуваючи по [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин вирішив заподіяти шкоду здоров`ю [PERSON] ». Позивач [PERSON] у своїй позовні заяві до суду вказує, що «22 березня 2025 року, близько 12 годин 45 хвилин, сусід по дачному будинку, [PERSON] , по [ADDRESS] , без жодних на те причин, без попереджень, діючи з прямим умислом, наніс мені тілесні ушкодження». Відповідач зазначає, що на його думку позивач, [PERSON] , звертаючись з вищезазначеним позовом до суду, маючи на руках вирок суду від 19.06.2025 року, в якому описані обставини подій, які сталися 22 березня 2025 року, навмисно змінює обставини настання даних подій. Також вказує, що позивач спровокував його на бійку, яка стала відкриттям кримінального провадження і звернення [PERSON] до суду з цивільним позовом. Щодо розміру матеріальної або моральної шкоди заперечує, оскільки сума є необґрунтованою та завищеною. Завищення розміру завданої шкоди полягає в тому, що додані до позовної заяви позивачем, документи, які підтверджують факт звернення до лікаря та вартість послуг наданих лікарем, не вказують на те, що дані медичні послуги надавались по причині отримання саме тих тілесних ушкоджень, які описані у вироку, що об`єм надання цих послуг не завищені, та що суми сплачені позивачем за надані йому медичні послуги відповідають середньо ринковим по Києву і Київський області і не є завищеними. Зазначає, що між вчиненим правопорушенням та завданою шкодою немає прямого зв`язку. Ухвалою суду від 24 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 17 листопада 2025 року судом для огляду в судовому засіданні витребувано матеріали кримінального провадження №1-кп/381/332/25 по обвинуваченню [PERSON] за ч.2 ст. 125 КК України. 20 листопада 2025 року матеріали кримінального провадження №1-кп/381/332/25 було надано для огляду в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали свої позовні вимоги, які просили задовольнити в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що під час досудового розслідування дізнавачем було допущено ряд порушень, судового засідання по розгляду справи не відбувалось, із вироком суду він не згоден, а дії потерпілого зпровокували таку його реакцію. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, вважає розмір моральної та матеріальної шкоди, що визначений позивачем є завищеним, докази на підтвердження матеріальної шкоди не дають можливість встановити чи надавались медичні послуги саме після отримання тілесних ушкоджень, чи призначалося КТМ, чи дійсно була необхідність у рентгені зубів, вирішення питання щодо призначення стоматологічних послуг у сумі 12000 гривень поклав на розсуд суду, визнав лише матеріальну шкоду у частині вартості висновку проведеної експертизи у сумі 1729 гривень, пояснивши, що у відповідача відсутні такі великі грошові кошти, які просить з нього стягнути позивач, з огляду на те, що він є УБД, має інвалідність і окрім пенсійних виплат не має джерела прибутку. Заслухавши пояснення позивача, відповідча та представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, а також матеріали кримінального провадження № 381/3218/25 за обвинуваченням [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, суд дійшов наступних висновків. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 22 березня 2025 року, близько 12 години 45 хвилин, сусід по дачному будинку, [PERSON] (далі відповідач), по [ADDRESS] , наніс тілесні ушкодження [PERSON] . У цей же день, 22 березня 2025 року позивач звернувся до Фастівського РУП ГУ НП в Київській області із заявою про нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] . По даному факту сектором дізнання Фастівського районного управління поліції ГУ НП в Київській області було внесено до єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025116310000111, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Того ж дня, через надзвичайно погане самопочуття, позивач був змушений звернутися до Фастівської БЛІЛ, розташованої по вул. Г. Чорнобиля, 17, що в м. Фастів, Київської області. Під час огляду лікарем, було рекомендовано звернутися до хірурга стоматолога та інших спеціалізованих лікарів. Внаслідок нанесених позивачу тілесних ушкоджень [PERSON] , було виявлено тілесні ушкодження у вигляді гематоми в лівій скроневій ділянці, синця на внутрішній поверхні верхньої губи. Рана на внутрішній поверхні нижньої губи, перелом 1-х зубів з обох сторін на верхній щелепі, садно на підборідді зліва, що підтверджується висновком спеціаліста № 05 від 24 березня 2025 року. 04.06.2025 р. [PERSON] пред`явлено повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №12025116310000111 від 09.04.2025 року за ч.2 ст. 125 КК України . Вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень (а.с.22-23). Представником позивача до позову, як на підтвердження придбання ліків на лікування потерпілого [PERSON] була надані наступні документи: консультативні висновки спеціаліста пацієнта [PERSON] (а.с.11), протокол МКТ з датою дослідження від 24.03.2025 вартість якого становить 1500 гривень (а.с.13), висновок спеціаліста № 05 (а.с.14) квітанція про сплату за висновок у сумі 1729 гривень (а.с.15), Акт виконаних робіт ТОВ «32-здорова усмішка» за огляд, консультацію та рентген на суму 2500 гривень з рахунком фактурою від 25.03.2025, що підтверджено квітанцією ( а.с.16-17,18), а також актом виконаних робіт за зняття відбитків з верхньої щелепи з рахунком фактурою на суму 12060 гривень (а.с.19), на загальну суму 17 829,60 гривень, які приймаються судом як належні докази з урахуванням консультативних виписок спеціаліста пацієнта [PERSON] та медичних обстежень, які відповідають періоду часу, якому передувало скоєне відповідачем кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 125 КК України, а тому судом враховуються як витрати за листом-призначення лікаря, так і медичні обстеження на загальну суму 17 829,60 гривень. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в частині вимог [PERSON] щодо відшкодування витрат на його лікування, як документально підтверджених на суму 17 829,60 гривень зі стягненням вказаної суми на користь позивача. Представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 100000 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив суду, що не звертався до медичного закладу для стаціонарного лікування, а лише отримав стоматологічні послуги за призначенням лікаря ТОВ «32-здорова усмішка» наполягаючи на стягненні з відповідача на свою користь моральної шкоди в сумі 100000 гривень. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Тобто, в даному випадку, позивач повинен надати суду докази як на підтвердження протиправних дій відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і елекронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 62 Конституції України - особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Стаття 23 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно із ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п.п. 8,9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Представник відповідача, фактично, не заперечуючи вини [PERSON] у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України відносно потерпілого (позивача), зазначив, що відповідач є учасником бойових дій, має захворювання пов`язані із проходженням служби в ЗСУ, має інвалідність, а з боку потерпілого фактично була провокація злочину, тому відповідач не визнав, що дійсно спричинив моральну шкоду потерпілому, мотивуючи це також і відсутністю у нього грошових коштів, а також стверджуючи, що моральна шкода є занадто завищеною позивачем. При визначенні розміру моральної шкоди, яка безумовно була заподіяна позивачу, суд, дотримуючись принципів законності, честі і гідності перед Законом, пропорційності і диспозитивності, беручи до уваги наявність тілесних ушкоджень на обличчі потерпілого, що безпосередньо потребувало необхідності у відновленні пошкодженої щелепи та зубів, який хоча і не перебував на лікуванні однак відчував певні моральні страждання, суд враховує час та зусилля, необхідні для відновлення його попереднього стану здоров`я до скоєного відносно нього відповідачем кримінального правопорушення, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), суд вважає, що достатнім розміром моральної шкоди позивачу [PERSON] буде її визначення в розмірі 20000 гривень. Щодо стягнення судового збору. Так, відповідач [PERSON] є учасником бойових дій, однак у цій справі пільги в виді звільнення від сплати судового збору відповідно п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у нього відсутні, оскільки не його права було порушено, а він сам є порушником прав іншої людини, а саме позивача [PERSON] .. Тому, з [PERSON] , як відповідача, згідно ч.1, 2, п.1 с.3 ст. 133, ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК, ч.1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: partial