Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Мельник Степанія Георгіївна звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі до 18.04.2023. Вони є батьками малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] . З листопада 2021 року відповідачка проживає за кордоном, створила нову сім`ю та фактично повністю припинила спілкування з спільним з позивачем сином, не спілкується з дитиною і фактично усунулася від виховання дитини та виконання обов`язків щодо утримання дитини та участі в його житті. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 січня 2025 року у справі № 724/3082/24 було відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] . Але суд попередив відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина [PERSON] і покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини контроль за виконанням нею своїх батьківських обов`язків стосовно дитини. Незважаючи на таке попередження, матір дитини зовсім не змінила своє ставлення до дитина на краще, а саме після розгляду справи виїхала за кордон, проживає з новою сім`єю, і зовсім не зробила жодної спроби спілкуватися з дитиною, фінансову допомогу не надає, аліменти не сплачує. Відповідачка свідомо, добровільно самоусунулася від виконання своїх батьківських (материнських) обов`язків, надає превагу влаштуванню особистого життя, а тому батько дитини вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав. Дитина знаходиться на повному у триманні та вихованні батька. Вказує, що відповідачка не бере участі у вихованні доньки, не виявляє щодо дитини материнського піклування та турботи, не піклується про здоров`я, матеріально не підтримує, ніякої допомоги на виховання та розвиток дитині не надає, додаткових витрат по утриманню дитини не несе. Тобто відповідачка жодної участі в житті дитини не бере. Станом на день звернення до суду повторно такі обставини не змінилися, навіть після попередження суду про необхідність зміни поведінки матері щодо своєї дитини, [PERSON] не змінила свого відношення до дитини, чим завдає дитині ще більшої травми. Враховуючи те, що відповідачка не бере жодної участі у вихованні своєї малолітньої дитини, з метою забезпечення прав та законних інтересів дитини, просить прийняти рішення суду, яким позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 16.09.2025 від представника відповідача адвоката Боднарюка В. І. на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому останній просить суд поновити строк для подання відзиву на позовну заяву; відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав в повному обсязі; викликати та допитати в судовому засіданні свідків та визнати явку начальника служби у справах дітей Топорівської ОТГ В. Тихенької обов`язковою. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 02 вересня 2025 року, яке відкладено на 16.09.2025 на 14:00 год за заявою відповідача про відклад. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 30 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 27 жовтня 2025 року Хотинським районним судом Чернівецької області повторно винесено ухвалу про витребування з Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області письмовий висновок з приводу розв`язання спору щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 08 грудня 2025 року Хотинським районним судом Чернівецької області повторно винесено ухвалу про витребування з Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області письмовий висновок з приводу розв`язання спору щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . 21.01.2026 року [PERSON] надав заяву в якій просить долучити до матеріалів справи висновоку Органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, рішення виконавчого комітету Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, а також довідку про стан розрахунків по сплаті аліментів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, суду пояснив, що відповідач [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки, не піклується про сина, матеріально його не забезпечує, виїхала за кордон і створила нову сім`ю, до дитини не приїжджає. На даний час син проживає з ним. Просить [PERSON] позбавити батьківських прав. На питання пояснив, що між ними шлюб розірваний, коли вона виїхали за кордон тоді був шлюб розірваний. Представник позивача адвокат Мельник С. Г. суду пояснила, що в суді вже слухалася справа щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] , рішенням суду було відмовлено у задоволені позову. На сьогоднішній день мати дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків не спілкується з дитиною, не телефонує їй, виїхала за кордон і покинула дитину на батька. Перешкод у спілкуванні з дитиною їй ніхто не створює. Якщо один з батьків виїхав за кордон, не спілкується з дитиною, це може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Мати дитини на рік один раз спілкується з дитиною тільки тоді коли приїжджає в Україну, і тільки тоді сплачує заборгованість по аліментам, оскільки назад в іншу країну її не випустять оскільки у неї заборгованість по аліментам. Протягом року аліменти на утримання дитини не надає. Батько дитини в перш за все звертається до суду з позовом в інтересах дитини. Він з листопада 2021 року самостійно виховує та утримує сина. Саме в інтересах дитини, яка в результаті того, що батько є військовозобов`язаним і може бути мобілізований до лав ЗСУ, дитина залишиться сама, оскільки мати дитини самоусунулася від виховання і утримання сина. В попередньому розгляді справи вона говорила, що не планує забирати сина з собою в свою нову сім`ю за кордон. Тому дитина переживає у постійному страху що лишиться сам. Дитина вважає, що він покинутий матір`ю, з ним вона не спілкується, і тому батько дитини змушений звернутися до суду з позовом щоб забезпечити інтереси своєї дитини, єдиним способом захисту інтересів дитини щоб дитина була спокійною, не переживала за своє майбутнє є позбавленням матері батьківських прав відносно сина. Представник відповідача адвокат Боднарюк В. І. в судовому засіданні суду пояснив, що його клієнтка [PERSON] позов не визнає. Заборгованості по аліментам вона не має, є чеки що вона платила аліменти на утримання сина коли перебувала за кордоном, а не тільки коли приїжджала в Україну, і щоб перетнути кордон сплачувала заборгованість по аліментам як про це говорила представник позивача, тому вони ставляться критично до цього факту. Крім того, відповідачка через своїх батьків намагається спілкуватися з сином, але син через вплив батька не хоче з нею спілкуватися. Відповідачка планує повертатися в Україну і налагодити відносини з сином. Позивач впливає на сина щодо спілкування з матір`ю, і з цього приводу готується заява до служби у справах дітей про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. Батьки відповідача також хочуть навідуватися до школи онука, спілкуватися з ним, але позивач також настроїв свого сина проти них і він не бажає з ними спілкуватися. На питання пояснив, що заява наразі готується, але ще не подана до служби у справах дітей, документально підтвердити не може, але цей факт перешкоди у спілкуванні дитини з матір`ю можуть підтвердити свідки. [PERSON] сплачує аліменти, вона намагалася навіть передавати подарунки, гроші, але дитина повністю уникає з нею спілкування. Підтвердити факт, що після винесення попереднього рішення суду мати дитини змінила ставлення до дитини не може, оскільки їй не дають ані спілкуватися з дитиною, ані ніяк іншим способом допомогти окрім аліментів, оскільки на дитину чинять тиск. Свідок [PERSON] суду пояснила, що у позивача та відповідачки все було добре, вони не сварилися, поки вона не поїхала за кордон. Вона покинула чоловіка і сина, с ними не спілкується, навіть дитину з днем народження не привітала. [PERSON] вона в останнє бачила в 2021 році. Коли вона в 2022 році була за кордоном хотіла зустрітися, поспілкуватися з [PERSON] , але тай їй відмовила у зустрічі. Відповідачка ніяких коштів, передач сину не передавала. Дитина страждає що не спілкується з матір`ю, спочатку він хотів з нею спілкуватися, але він рік чекав, зараз він не бажає спілкуватися з матір`ю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що дитина дуже переживає, що його заберуть і вивезуть за кордон примусово. Також боїться, що його батька мобілізують і він лишиться сам. З 2023 року вона не бачила щоб дитина спілкувалася з матір`ю, [PERSON] просив її щоб вона прийшла у гості до них, але вона відмовилася приходити. Вони раніше дзвонила до позивача на телефон, позивач одразу підходив до сина і запитував будеш розмовляти з мамою, він розмовляв з нею, потім він на неї образився, що мама не приділяє йому уваги, не ходить до школу, і тепер не хоче з нею спілкуватися. Зараз вона не дзвонить взагалі. Мати дитини приходила в школу цього року на перше вересня і була зі своїми родичами, але до дитини не підійшла. Мати один раз в рік платить аліменти, щомісячно не надає аліменти. Мати дитини не цікавиться ні здоров`ям дитини, ні навчанням. Дитина переживає, що мама його забере в Румунію, на даний час він не хоче спілкуватися з матір`ю. Свідок [PERSON] суду пояснила, що спочатку сім`я [PERSON] дуже добре жили, поки [PERSON] не поїхала за кордон. За дитиною доглядає та піклується позивач. З того часу коли мати дитини поїхала за кордон вона дитині ніякої допомоги не надає, не спілкується з дитиною свідомо. Батьки [PERSON] вчиняють агресію відносно дитини, говорять йому щоб він спілкувався з мамою. І позивача вже також нова сім`я, і дитина цю ситуацію сприймає як повноцінна сім`я. Свідок [PERSON] , пояснила, що відповідачка є її донькою, вона хоче спілкуватися з сином, але його настроїв батько проти неї, не дає спілкуватися. Донька приїздила в Україну, купила речі, одяг сину та запросила його в гості, але він не прийшов оскільки боїться. Номер телефону заблокував. У 2023 році донька передавала посилки для сина, вона ніколи не відмовиться від свого сина. Я ходила до школи до внука, давала йому гроші. Донька на пряму не спілкується з сином, оскільки вона не може з ним спілкуватися. Коли вона була в Україні, вона ходила в школу до сина, але він від неї втік. До поліції донька не зверталася з заявою що їй чинять перешкоди у спілкуванні з дитиною. До служби у справі дітей з заявою також не зверталися. Донька хоче забрати дитину до себе за кордон. Вона раз в рік надає кошти 1000 Євро за аліменти. Крім аліментів кошти не надає, але надсилала посилки і позивач їх брав. У [PERSON] є дитина він іншого чоловіка. Свідок [PERSON] , пояснив, що відповідачка є його донькою, донька матеріально допомагає дитині, після минулого рішення вона хоче спілкуватися з дитиною, але позивач їй не надає спілкуватися з дитиною. Він також хоче спілкуватися з дитиною, але дитину налаштували проти нього, чинить перешкоди у спілкуванні, але вона до поліції не зверталася, оскільки знаходиться за кордоном. Донька на утримання сина надає грошову допомогу щомісяця. Судом, відповідно до ч. 2 ст. 171 СК України, у присутності вчителя ОЗО «Колінковецький ліцей Топорівської сільської ради» [PERSON] , вислухана думку малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , яка розповів, що його мамам виїхала за кордон у 2021 році. Мама купляла йому цукерки на день народження. Раніше він з нею спілкувався по телефону, а зараз з нею не спілкується. Тато не причетний до того що він не хоче спілкуватися з нею, він сам вирішив не спілкуватися з мамою. Бажання відновити спілкування з мамою у нього не має. Він мамі говорив що це його рішення, тато на нього не впливає. Останній раз він бачив маму 01 вересня 2024 року. Мама здоров`ям його не цікавиться. Зараз у них нова сім`я і йому конфортно жити в сім`ї з татом і його жінкою. Мама йому не пропонувала їхати з нею за кордон. З татом у нього хороші відносини, тато піклується про нього. Представник третьої особи Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області Тихенька В. В. суду пояснила, що було у 2024 році засідання комісії та винесено рішення. Повторно Висновок вони не розглядали. Ситуація у сторін не змінилася, дитина проживає з батьком, мати сплачує аліменти. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданим 23.11.2012 року Виконавчим комітетом Колінковецької сільської ради Хотинського району Чернівецької області (а.с.11). 23.08.2023 року постановою державного виконавця Новоселицького відділу державної виконавчої служби у Чернівецькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження [NUMBER] з примусового виконання судового наказу №724/430/23 від 24.03.2023 (а.с.12). Відповідно до характеристики «Опорного закладу освіти - Колінковецького ліцею Топорівської сільської ради» Чернівецького району Чернівецької області від 26.08.2024, складеної на учня 6-А класу [PERSON] , 2012 р.н., вбачається, що останній навчається в ліцеї з першого класу, хронічних захворювань немає; фізичний розвиток відповідає віковим нормам; навчається на середній та достатній рівні. Зовнішній вигляд завжди охайний. Батько приділяє належну увагу вихованню сина, ситематично відвідує батьківські збори (а.с.13). Згідно характеризуючих матеріалів, наявних у справі, позивач [PERSON] проживає в с.Колінківці, Чернівецького району, Чернівецької області, виховує малолітню дитину, за місцем проживання, згідно характеристики Колінковецького старостинського округу Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 27.08.2024 року, характеризується позитивно; займається підприємницькою діяльністю; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; до кримінальної відповідальності не притягувався (а.с.14,15,16,17). З копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання, працівниками служби в справах дітей були обстежені умови проживання малолітнього [PERSON] , який проживає в [ADDRESS] . Склад його сім`ї становлять: батько [PERSON] . В будинку в наявності три кімнати, кухня, ванна, коридор. Сім`я характеризується з позитивної сторони. Дитина під час обстеження була вдома з батьком (а.с.19). З копії довідки про склад сім`ї виданої Колінковецьким старостинським округом Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] та до складу його сім`ї входять: син [PERSON] , [INFO] . З копії Акту опитування [PERSON] , [INFO] , останній розповів, що мамам приїхала і не дзвонила. Він живе з батьком і бабусею. Мами номера телефону немає і вона не виходить на зв`язок. Він її не бачив два роки (а.с.26). [PERSON] 25.06.2025 року звертався до голови Топорівської територіальної громади Чернівецького району Чернівецької області з заявою про повторне надання йому висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їхнього сина [PERSON] (а.с.32). З копії інформації наданої Топорівською сільською радою Чернівецького району Чернівецької області № 643 від 08.07.2025 «Щодо повторного надання висновку» вбачається, що [PERSON] відмовлено у повторному наданні Висновку (а.с.28-29). З копії рішення Виконавчого комітету Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 86-09/25 від 07 липня 2025 року вбачається, що відмовлено у повторному розгляді заяви [PERSON] щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав матері [PERSON] у зв`язку з відсутністю нових підстав, які могли б вплинути на правову оцінку ситуації (а.с.30). З копії повідомлення відділення поліції №2 (м. Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області вбачається, що звернень від громадянки України [PERSON] , [INFO] до відділення поліції № 2 (м. Хотин) Дністровського РВП ГУНП в Чернівецькій області не надходило (а.с.71). З копії квитанції № 28 від 21.08.2025 року встановлено, що [PERSON] перерахувала кошти у сумі 36279,00 грн. на сплату аліментів Новоселицькому ВДВС у Чернівецькій області (а.с.86). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Топорівської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 09.01.2026 року № 08-01/26, орган опіки та піклування вважає за доцільним позбавлення батьківських прав матері [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки мати ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини, не бере участь у її вихованні та утриманні, не проживає з дитиною близько трьох років (а.с. 149-152). З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів у [PERSON] станом на 16.01.2026 року становить 16803,25 грн. (а.с.153-154). Норми права, які застосував суд та мотивована оцінка аргументів сторін. Висновки суду. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Згідно зі статтею 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (аналогічна позиція вказана у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 204/2097/22). Згідно абз. 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 вказаної Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). У рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України зроблено висновки про винятковість такого заходу, як позбавлення батьківських прав, оскільки право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположну складову сімейного життя. Заходи національних органів, спрямовані на те, щоб перешкодити реалізації вказаного права, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке втручання може здійснюватися «згідно із законом», відповідати законним цілям, переліченим у п. 2 ст. 8 Конвенції, і має бути «необхідним у демократичному суспільстві». Національні органи повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися досить переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 404/9387/21 (провадження № 61-13425св23). Особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі № 947/7448/22 (провадження № 61-18610св23), від 22 листопада 2023 року у справі № 320/4384/18 (провадження № 61-1682св22). Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. З фактичних обставин даної справи встановлено, що між позивачем та відповідачем як батьками дитини, на фоні розпаду сім`ї тривалий час існують неприязні відносини, малолітній [PERSON] проживає з батьком, який і звернувся з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача матері дитини. При цьому, позивачем не надані суду доказів, які б об`єктивно доводили про свідоме ухилення відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини. Зокрема доказів того, що до відповідача вживались будь-які заходи впливу з боку органів опіки та піклування, адміністрації навчального закладу, громадського впливу, наявність фактів аморальної поведінки відповідача по відношенню до дитини. Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збігом життєвих обставин, які склалися навколо неї: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, тощо. Під час судового розгляду даної справи не встановлено доказів наявності фактів вчинення домашнього насильства стосовно малолітнього сина з боку відповідача або за її присутності. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач притягувалася до кримінальної чи адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, застосувала насильство щодо дитини чи негативно впливає на її духовний та фізичний розвиток. На виконання вимог статті 171 Сімейного кодексу України, судом було вислухано думку дитини [PERSON] у судовому засіданні з приводу позбавлення батьківських прав матері. З пояснень дитини вбачається, що після виїзду матері за кордон спілкування останньої з дитиною відбувалось, але через деякий час чомусь припинилось, при цьому будь-якої травмуючої ситуації, яка б раптово сталася та після якої би дитина перестала спілкуватися з матір`ю, не встановлено, тобто в даній ситуації не виключений вплив дорослих (батька, бабусі, дідуся) на дитину. Вбачається, що між батьками дитини існують особистісні непорозуміння, мати покинула батька, але дитина сприйняла це так, що і її теж мати «покинула», «не піклується про нього». Однак з пояснень бабусі та дідуся - батьків відповідача вбачається, що мати хоче спілкуватися з сином, навіть хоче його забрати до себе, намагається надавати йому матеріальну допомогу (висилає посилки, купує одяг), а не тільки сплачує аліменти. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. У контексті даної справи, позивач не обґрунтував, в чому полягає захист інтересів дитини при позбавленні відповідача батьківських прав, і яким чином це сприятиме захисту таких інтересів. При цьому, суд вважає, що стороною відповідача доведено, що поведінка відповідача загалом свідчить про її бажання як матері брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, її спроможність та волевиявлення виконувати свої природні материнські обов`язки, зокрема, після виїзду за кордон остання підтримувала зв`язок з дитиною за допомогою телефонного зв`язку, коли поверталася до України, робила спроби зустрітися з дитиною на одинці без батька, сплатила заборгованість по аліментам. При цьому заборгованість по аліментам станом на 16.01.2026 у сумі 16803, 25 грн, суд не вважає тим фактом, який свідчить про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно із частиною шостоюстатті 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановленихзаконом, або якщо суд визнає це за необхідне. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. Такі висновки сформульовані Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 523/19706/19. Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 28 лютого 2024 року у справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20. Так, рішенням Виконавчого комітету Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 09.01.2026 за № 08-01/26 затверджений висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Разом з тим, у зазначеному висновку, окрім перелічених документів, які зібрані спеціалістами Служби у справах дітей Топорівської сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області, вказано тільки про те, що на засідання комісії було направлено запрошення [PERSON] (а.с. 152). Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування не містить переконливих доводів щодо доцільності позбавлення матері батьківських прав, якими він керувався при прийнятті рішення (ухилення від виконання матір`ю батьківських обов`язків відносно дитини, не бере участь в її вихованні та утриманні, не проживає з дитиною близько трьох років). Більш того, суд вважає суперечливими позиції органу опіки та піклування Топорівської сільської ради Чернівецького району, Чернівецької області з приводу позбавлення батьківських прав відповідача, виходячи з наступного. Так, 04.11.2024 рішенням Виконавчого комітету Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області за № 92-15/24 затверджений висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , яке було надано Хотинському районному суду Чернівецької області у справі № 724/3082/24 між тими самими сторонами та з аналогічним предметом позову, де судом 17.01.2025 було винесено рішення про відмову в задоволенні позову. 25.06.2025 позивач [PERSON] звертається з заявою до Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області з проханням повторно надати висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Листом Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 643 від 08.07.2025 відмовлено [PERSON] у повторному наданні Висновку, оскільки останнім не наведено нових обставин або фактів, які б свідчили про погіршення поведінки матері, її ухилення від виконання батьківських обов`язків чи інші докази, що виникли після судового рішення. Натомість, на виконання ухвали Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 грудня 2025 року, під час вже розгляду цивільної справи № 724/2829/25 Топорівською сільською радою Чернівецького району, Чернівецької області складений висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , в якому не наведені жодних обставин або фактів, які б свідчили про погіршення поведінки матері, її ухилення від виконання батьківських обов`язків чи інші докази, що виникли після судового рішення у цивільній справі № 724/3082/24. Одночасно з цим суд звертає увагу, що доводам позивача [PERSON] щодо підстав позбавлення відповідача батьківських прав, вже була надана оцінка Хотинським районним судом Чернівецької області у справі 724/3082/24, за результатами якого, 17.01.2025 судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому позивачем не наведені нові факти чи обставини, які виникли після судового рішення та можуть свідчити про свідоме ухилення відповідачем своїх батьківських обов`язків, а наведені доводи позивача суд розцінює як результат непорозумінь між колишніми подружжями - батьками дитини, особистих неприязних відносин між ними. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, слід відмовити повністю та попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої сина - [PERSON] , [INFO] , з покладенням на Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Топорівської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області контролю за виконанням відповідачкою своїх батьківських обов`язків. Таким чином, суд приходить до висновку, що наданих суду доказів не достатньо для висновку про те, що має місце виключно винна поведінка відповідачки, яка суттєво шкодить інтересам дитини і що існують дійсно виключні обставини, які дають підстави вважати, що виключно в інтересах дитини суд має право застосувати такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав. На підставі наведеного, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за недоведеністю позовних вимог. Разом з цим суд вважає за необхідне попередити [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] , [INFO] . Розподіл судових витрат. Відповідно до припису ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, відсутні підстави для вирішення питання про розподіл судових витрат. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed