Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

09 квітня 2025 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, яку в ході судового розгляду справи уточнив. В обґрунтування позову представник зазначив, що на початку серпня 2011 року між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленості про те, що відповідач отримає в борг від позивача кошти у сумі 30000 грн. з урахуванням інфляції під 20% річних. На виконання домовленостей позивач, 11.08.2011 року передав відповідачеві кошти у сумі 10000 грн., 01.09.2011 року кошти у сумі 5000 грн., 23.09.2011 року кошти у сумі 5000 грн. та 17.10.2011 року кошти у сумі 10000 грн. Про отримання вказаних коштів відповідач склав власноруч написані ним розписки без визначення конкретної дати їх повернення. З метою повернення своїх коштів, відсотків за їх користування та інфляційних витрат позивач у січні 2024 року звернувся до відповідача в усному порядку, який запевнив, що розрахується з ним до липня 2024 року. У зв`язку з тим, що він борг не повернув, позивач 08.08.2024 року скерував відповідачеві письмові вимоги про повернення коштів за договорами позики упродовж 30 днів з дня отримання вимог. Однак відповідач свої зобов`язання не виконав та навпаки почав заперечувати факт отримання коштів. Станом на день подачі позову кошти відповідачем не повернуті та після вимоги повернути кошти відповідач відчужив все своє нерухоме майно, що змусило позивача звертатися до суду з даним позовом. На підставі викладеного представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в сумі 199989,28 грн., що складається з основної суми боргу 30000 грн., індексу інфляції 88586, 56 грн., 20% річних 81402,72 грн., а також вирішити питання судових витрат. 27 травня 2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Глушко З.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання зазначила, що відповідач позовні вимоги не визнає та прохає відмовити у їх задоволенні. Вказала, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається у наданому позові, не надано жодного доказу, який би підтверджував написання відповідачем розписок. 03 червня 2025 року від представника позивача [PERSON] адвоката Левицького В.І. надійшла відповідь на відзив, у якій представник зазначив, що факт написання розписок відповідачем підтверджується оригіналами цих розписок які знаходяться у позивача, за якими позивачем були передані відповідачеві кошти частинами, про що складено відповідні однотипні розписки. Також представником позивача надано заяву про зменшення позовних вимог. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Левицький В.І. позовні вимоги підтримав із наведених у позові та відповіді на відзив підстав та прохав змінені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Давиденко К.С. позовні вимоги не визнала та прохала відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлені належним чином, направили суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, з`ясувавши позицію сторін по суті заявлених позовних вимог та заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши в судовому засіданні усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, прийшов до наступного. Відповідно до ст.ст. 2, 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 11.08.2011 року, 01.09.2011 року, 23.09.2011 року та 17.10.2011 року між позивачем та відповідачем укладено договори позики, у відповідності до яких [PERSON] взяв у борг у [PERSON] грошові кошти в розмірі 10000 грн., 5000 грн., 5000 грн. та 10000 грн. відповідно. Укладення договорів позики підтверджується розписками від 11.08.2011 року, 01.09.2011 року, 23.09.2011 року та 17.10.2011 року (т.1 а.с.10-13). Правова природа отриманих [PERSON] коштів як боргу встановлена у тексті розписок. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Доказів належного виконання зобов`язання із повернення позики у термін, вказаний у розписках, відповідачем до суду не надано. В порядку досудового врегулювання спір між сторонами не вирішений, оскільки на вимоги позивача про сплату боргу, відповідачем заборгованість не погашена. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Наслідки порушення договору позичальником визначені статтею 1050 ЦК України, відповідно до частини першої якої, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на цеїї установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду Українивід 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Ухвалою Глобинського районного суду Полтавської області від 07 серпня 2025 року задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] адвоката Давиденко К.С. про призначення у справі комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи (т.1 а.с.162-164). Згідно висновку експерта №КСЕ-19/111-25/63314 від 03.11.2025 року зазначено, що рукописні тексти у розписці від 11.08.2011, розписці від 01.09.2011, розписці від 23.09.2011, розписці від 17.10.2011 - виконані [PERSON] . Підписи від імені [PERSON] у розписці від 11.08.2011, розписці від 01.09.2011, розписці від 23.09.2011, розписці від 17.10.2011 - виконані [PERSON] (т.1 а.с.206-213). Приймаючи до уваги викладене, судом встановлено, що 11.08.2011 року, 01.09.2011 року, 23.09.2011 року та 17.10.2011 року [PERSON] особисто написані та підписані розписки про отримання ним від позивача [PERSON] грошових коштів в розмірі 10000 грн., 5000 грн., 5000 грн. та 10000 грн. відповідно. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про доведений факт щодо наявності заборгованості за договорами позики від 11.08.2011 року, 01.09.2011 року, 23.09.2011 року та 17.10.2011 року, укладеними між сторонами. Після укладення цього договору позивач всі обов`язки, передбачені договором виконав, а відповідач взагалі не виконав свої зобов`язання. В результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 30000 грн. Оскільки відповідач відмовляється виконувати взяті на себе зобов`язання, сума позики ним досі не повернута, суд вважає, що права позивача порушені і підлягають судовому захисту. При викладених обставинах, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення основної суми позики у розмірі 30000 грн. підлягають задоволенню. Крім того, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення 20% річних від простроченої суми, що встановлено договором позики та складає 81402,72 грн. Разом з цим, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних в частині стягнення суми індексу інфляції у розмірі 88586,56 грн. Як вбачається з позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог, позивачем проведено розрахунок індексу інфляції та він прохає стягнути вищевказану суму з моменту написання розписок по дату 24.02.2022 року. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] 08.08.2024 року направив відповідачу [PERSON] вимоги про повернення коштів за договором позики, з проханням у строк протягом тридцяти днів з дня отримання вимоги повернути кошти боргу (т.1 а.с.14-18). Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). У зв`язку з вищевикладеним, позовна заява підлягає до часткового задоволення. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2195,91 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 199989,28 грн. Судом задоволено позовні вимоги на 55,7 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1223,12 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial