Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін . В Рівненський міський суд Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на дітей звернулася представник [PERSON] адвокат Бойчук Олена Петрівна, в якій просить суд стягнути з відповідача 71 841 грн. 48 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 17.03.2017 по 31.08.2025. Позовну заяву мотивує тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2021 року у справі № 569/4362/17 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання двох спільних дітей сторін у твердій грошовій сумі, а рішенням цього ж суду від 08 серпня 2023 року змінено спосіб стягнення аліментів на частку від доходу відповідача. Зазначені судові рішення набрали законної сили та перебувають на примусовому виконанні. Незважаючи на це, відповідач систематично ухилявся від виконання обов`язку зі сплати аліментів, унаслідок чого утворилася значна заборгованість. Згідно з наданими органом державної виконавчої служби розрахунками, сукупний розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 17 березня 2017 року по 28 травня 2025 року становить 244 993 грн. 33 коп. Позивач зазначає, що вина відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів підтверджується матеріалами виконавчих проваджень, постановою суду про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП, а також ухвалою суду про оголошення розшуку боржника. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України та правові висновки Великої Палати Верховного Суду, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 71 841 грн 48 коп., що не перевищує 100 відсотків суми заборгованості. ІІ. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 вересня 2025 року справу передано судді Балацькій О.Р. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2025 року зазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 38-39) Позивач у судове засідання не з`явилася. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд ухвалити заочне рішення у даній справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 44-45, 48-49) У відповідності до ст. 128 ЦПК України відповідач являється таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Відзиву із запереченнями на позовну заяву відповідач не надав. Інших заяв та клопотань до суду від учасників справи не надходило. Відтак суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи. За таких обставин у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в порядку визначеному ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З`ясувавши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. ІІІ. Фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, докази. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) (а.с.10-11). Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2021 року у цивільній справі № 569/4362/17 з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, а саме: на утримання [PERSON] - у розмірі 506 грн. 70 коп. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; на утримання [PERSON] - у розмірі 406 грн. 50 коп. щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 12-14) Постановою Рівненського апеляційного суду від 24 травня 2022 року зазначене рішення суду залишено без змін та воно набрало законної сили. (а.с. 15-17) У подальшому, з огляду на зростання потреб дітей та неналежне виконання відповідачем обов`язку зі сплати аліментів, позивач звернулася до суду з позовом про зміну способу їх стягнення. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 серпня 2023 року змінено спосіб стягнення аліментів та постановлено стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Вказане рішення також набрало законної сили та перебуває на примусовому виконанні. (а.с. 18-22) Судом встановлено, що вказані судові рішення відповідачем добровільно не виконувалися. На виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебували та перебувають відповідні виконавчі провадження щодо стягнення аліментів з відповідача. Згідно з наданими державним виконавцем розрахунками заборгованості: за виконавчим провадженням № 69723222 за період з 17.03.2017 по 22.11.2023 заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] становить 85 770 грн. 32 коп.; за виконавчим провадженням № 67922914 за період з 17.03.2017 по 22.11.2023 заборгованість зі сплати аліментів на утримання [PERSON] становить 78 326 грн. 66 коп.; за виконавчим листом № 569/6615/23 за період з 22.11.2023 по 21.01.2025 заборгованість зі сплати аліментів на утримання обох дітей становить 62 082 грн. 14 коп.; за період з 23.11.2023 по 28.05.2025 - 80 896 грн. 35 коп. (а.с. 23-28) Таким чином, сукупний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів на утримання дітей за період з 17 березня 2017 року по 28 травня 2025 року становить 244 993 грн. 33 коп. Крім того, вина відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів підтверджується постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 січня 2024 року у справі № 569/23305/23 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 183-1 КУпАП. (а.с. 29-30) Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 серпня 2024 року у справі № 569/4362/17 боржника [PERSON] оголошено в розшук. (а.с. 31-33) З огляду на тривале та систематичне порушення відповідачем обов`язку зі сплати аліментів, наявність значної заборгованості та відсутність доказів, які б свідчили про відсутність його вини, між сторонами виникли спірні правовідносини щодо застосування до відповідача майнової відповідальності у вигляді пені за прострочення сплати аліментів відповідно до вимог ст. 196 Сімейного кодексу України. ІV. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд при прийнятті рішення. Стаття 51 Конституції України визначає, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 552 ЦК України, сплата неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Виходячи з аналізу норм ст. 549 ЦК України та ст. 196 СК України неустойка (пеня) є способом забезпечення виконання зобов`язання, що має на меті сприяти належному виконанню зобов`язання. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула наступна: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Частиною 4 статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)». З матеріалів справи вбачається, що розрахунок пені, поданий позивачем, здійснений на підставі офіційних розрахунків заборгованості, складених державним виконавцем у межах відповідних виконавчих проваджень, із дотриманням вимог ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України та наведених вище правових висновків Верховного Суду. Судом перевірено поданий розрахунок пені, який є арифметично правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає встановленим обставинам справи. Відповідачем не надано жодних доказів, які б свідчили про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, не подано відзиву на позовну заяву, не спростовано розрахунки заборгованості та пені, а також не доведено наявність обставин, які б унеможливлювали своєчасну сплату аліментів. Натомість матеріалами справи підтверджується систематичне та тривале невиконання відповідачем покладеного на нього законом та судовими рішеннями обов`язку щодо утримання своїх дітей, що призвело до утворення значної заборгованості та є підставою для застосування до нього відповідальності у вигляді неустойки (пені). З огляду на встановлені фактичні обставини справи, норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та відсутність підстав для звільнення відповідача від відповідальності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з [PERSON] пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 71 841 грн. 48 коп. є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст. 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved