Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

27 листопада 2025 року представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - адвокат АО «АПОЛОГЕТ» Усенко Михайло Ігорович звернувся до суду з вищенаведеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 617019 від 15.02.2023 року в загальному розмірі 33 709,97 грн. на користь позивача, судовий збір в сумі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8 000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 15 лютого 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту № 617019, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 5 000,00 грн на визначених договором умовах, із зобов`язанням повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші передбачені договором платежі. Кредитодавець виконав свої зобов`язання в повному обсязі, перерахувавши відповідачу грошові кошти у безготівковій формі на зазначений ним рахунок. Договір укладено в електронній формі із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог чинного законодавства України, а тому він є належним та обов`язковим для виконання сторонами. Відповідач, у порушення умов договору та вимог цивільного законодавства, належним чином свої зобов`язання не виконав, кредит у встановлений строк не повернув, проценти за користування кредитом не сплатив, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Станом на день подання позову заборгованість за кредитним договором становить 33 709,97 грн., з яких: 4 999,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 28 710,01 грн. - заборгованість за нарахованими процентами. 01 лютого 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір факторингу № 01022024, відповідно до якого право грошової вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача, який набув статусу нового кредитора. У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання, позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі та стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. Крім цього, даною ухвалою було задоволено клопотання представника позивача про витребування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК» інформацію щодо банківської картки на ім`я [PERSON] . 12 грудня 2025 року відповідач [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні. У відзиві зазначив, що розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1 %, тоді як позивачем нараховано проценти з порушенням цього обмеження. Крім того, відповідно до умов договору строк позики становить 30 днів, однак проценти за користування кредитними коштами нараховані позивачем поза межами встановленого строку кредитування. Також відповідач вказав, що положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими, а тому підлягають визнанню недійсними. Заперечив проти можливості стягнення штрафу та пені, посилаючись на пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Крім цього, зазначив, що розмір нарахованих відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності та свідчить про істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків на шкоду позичальника як споживача фінансових послуг. На його думку, встановлено обов`язок сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором. Вказав, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні відсотки спотворює їх правове призначення, оскільки проценти із засобу стимулювання належного виконання грошового зобов`язання перетворюються на надмірний фінансовий тягар для споживача та джерело отримання невиправданого прибутку кредитором. Зазначив, що позивач, як фінансова установа, скористався необізнаністю позичальника та спонукав його до укладення договору на вкрай невигідних умовах, які відповідач не міг належним чином оцінити. Окрім того, відповідач вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. не відповідають критеріям реальності та розумності, оскільки спір є незначної складності та не потребував значного обсягу правової роботи. У зв`язку з цим у задоволенні позову просить відмовити, зменшити витрати на правову допомогу до 2 000,00 грн. та зменшити проценти за користування кредитними коштами. 27 листопада 2025 року представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - адвокат АО «АПОЛОГЕТ» Усенко Михайло Ігорович подав до суду відповідь на відзив, у якому заперечив проти доводів відповідача та просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Зазначив, що кредитний договір № 617019 від 15.02.2023 року укладений в електронній формі з дотриманням вимог законодавства, відповідач підтвердив ознайомлення з його умовами та надав згоду шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Грошові кошти у сумі 5 000,00 грн. були перераховані на банківський рахунок (платіжну картку), реквізити якої відповідач зазначив під час оформлення кредиту, що підтверджується наданими доказами. Наголосив, що нарахування процентів здійснювалося відповідно до умов договору та положень статей 1048, 1049, 1054 ЦК України, у межах погодженого сторонами строку та порядку. Розрахунок заборгованості є детальним, відповідає умовам договору та не спростований належними доказами з боку відповідача. Звернув увагу, що позивач не заявляє вимог про стягнення штрафу чи пені. Доводи відповідача щодо несправедливості умов договору, завищеності процентної ставки та дисбалансу прав сторін вважає безпідставними, оскільки відповідач добровільно уклав договір, мав можливість ознайомитися з усіма істотними умовами та не довів наявності передбачених законом підстав для визнання окремих положень недійсними. Щодо витрат на професійну правничу допомогу зазначив, що їх розмір підтверджений договором, актом наданих послуг та детальним описом виконаних робіт, є співмірним із ціною позову та складністю справи, а тому підлягає стягненню з відповідача. Представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» - адвокат АО «АПОЛОГЕТ» Усенко Михайло Ігорович в судове засідання не з`явивя, однак у позовній заяві та клопотанні просив розгляд справи провести без участі представника ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі.. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений відповідно до вимог закону. Причину неявки суду не повідомив. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦК України, визначає загальні засади цивільного законодавства, однією з яких є судовий захист цивільного права та інтересу (п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В судовому засіданні встановлено, що 15.02.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір № 617019 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort». Договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А072. Відповідно до п. 1.2 Договору товариство надає споживачу кошти у кредит в національній валюті України - гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з п. 1.3, 1.4 Договору, сума кредиту (загальний розмір) складає: 5 000,00 грн. Тип кредиту кредит. Строк кредиту 406 днів, періодичність платежів відсотків кожні 29 днів. Пунктом 1.5.1 Договору визначено, що тип процентної ставки фіксована. Стандартна процентна ставка становить 2,2 % в день та застосовується у межах строку кредиту, визначеному в п. 1.4 цього Договору. Відповідно до п. 1.8 Договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 43 280,00 грн. Згідно з п. 2.1 Договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . Згідно п. 6.4 Договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф: у розмірі 750,00 грн. на четвертий день такого невиконання ат/або неналежного виконання; та у розмірі 55,00 грн., починаючи з п`ятого дня за кожен день невиконання та/або неналежного виконання. Вказаний Кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема, його паспортні дані, зареєстроване місце проживання, номер картки платника податків, адресу електронної пошти, номера телефонів, контактні дані третьої особи. Також в даному кредитному договорі визначено предмет, порядок та умови надання кредитного договору. Згідно додатку №1 до вказаного вище договору сторони узгодили графік платежів за кредитом, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е322 підписано Інформаційне повідомлення від споживача фінансових послуг. Відповідно до копії паспорту споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, відповідач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема: тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки, загальні витрати за кредитом, реальної процентної ставки, кількість та розмір платежів, періодичність внесення, загальна вартість кредиту, про що свідчить його розпис на зазначеному вище паспорті споживчого кредиту шляхом накладення електронного підпису А072 15.02.2023. Листом ТОВ «Пейтех» підтверджується перерахування 15.02.2023 на рахунок відповідача коштів в сумі 5 000,00 грн. Також належність банківського рахунку відповідачу та отримання ним 15.02.2023 коштів у сумі 5 000,00 грн. підтверджується інформацією, яка надана АТ «КБ «ПриватБанк» на вимогу суду. Отже, ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 5 000,00 грн. Натомість, доказів того, що відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів у визначений строк виконав належним чином, матеріали справи не містять. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 617019 від 15.02.2023, який сформовано ТОВ «Селфі Кредит» станом на 01.02.2024, судом встановлено, що відповідач [PERSON] має загальну заборгованість, що становить 33 709,97 грн., з яких: 4 999,96 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 28 710,01 грн. - сума заборгованості за відсотками. 01.02.2024 року ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» уклали Договір факторингу № 01022024 від 01.02.2024 року. Згідно цього договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», включно і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 617019 від 15.02.2023в загальному розмірі 33 709,97 грн. Це підтверджується: договором факторингу № 01022024 від 01.02.2024; витягом з Реєстру боржників до Договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 року; актом приймання-передачі Реєстру боржників до Договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 року; платіжною інструкцією до Договору факторингу № 22102024 від 01.02.2024 року. У зв`язку з наявністю заборгованості, 14.11.2025 позивачем було направлено відповідачу досудову вимогу, в якій вимагається негайно погасити заборгованість в сумі 33 709,97 грн. за договором кредиту № 617019 від 15.02.2023. Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить також із законодавчого врегулювання правовідносин, що склались між сторонами. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів ( змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до норм ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Таким чином, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис». Статтею 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України, встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України, передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовується правове регулювання щодо відносин за договором позики. За таких обставин зобов`язання за кредитним договором виникають з моменту передачі кредитодавцем позичальнику коштів, згідно умов кредитного договору. Згідно вимог ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Таким виконанням щодо кредитних правовідношень є повернення кредитних ресурсів та сплата відсотків за їх використання з дотриманням визначених законодавством або договором умов, якими по відношенню до кредитних договорів є повернення, строковість, платність. Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Отже, з аналізу вказаних вище норм законодавства випливає, що при укладенні договору факторингу (відступлення права грошової вимоги) до фактора переходить право грошової вимоги первісного кредитора до третьої особи (боржника) у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач правомірно набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 617019 від 15.02.2023 згідно укладеного договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024, оскільки відбулось процесуальне правонаступництво у зв`язку зі зміною кредитора. Крім того, сам кредитний договір № 617019 від 15.02.2023 був підписаний [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора, чим підтверджено укладання такого договору, оскільки без отримання реєстрації на сайті кредитора за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Вказаний кредитний договір містить персональні дані відповідача, зокрема, його паспортні дані, номер картки платника податків, номер мобільного телефону, а також номер банківської платіжної картки, на який перераховуватимуться грошові кошти, реквізити якої надано [PERSON] .. Також в даному кредитному договорі визначено предмет, порядок та умови надання кредитного договору. Даний факт відповідачем належним чином не спростовано. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором № 617019 від 15.02.2023, оскільки не в повній мірі надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до його умов. Отже, на підставі викладеного, суд вважає, що наданими позивачем доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе кредитні зобов`язання, заборгованість за договором не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому з урахуванням наведених вище вимог закону, досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 33 709,97грн., з яких: 4 999,96 грн. - сума заборгованості за тілом кредиту; 28 710,01 грн. - сума заборгованості за процентами. Щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд приходить до наступного висновку. Зважаючи на строк дії кредитного договору № 617019 від 15.02.2023, обґрунтованими є вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками на користь позивача, однак з урахуванням положень Закону України Про споживче кредитування щодо розміру денних відсотків. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, згідно з п. 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); - протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно). Таким чином, за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після 24.12.2023 (дати набрання чинності Законом № 3498-IX), а також за договорами строк кредитування за якими буде продовжено після 24.12.2023, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення (продовження) договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання (продовження) такого договору. Наданий суду позивачем розрахунок заборгованості за відсотками за договором ТОВ «Селфі Кредит» № 617019 від 15.02.2023 за період з 15.02.2023 до 01.02.2024 у розмірі 28 710,01 грн. у повній мірі відповідає вимогам Закону України Про споживче кредитування (далі - Закону). Оскільки кредитний договір № 617019 укладений 15.02.2023 року, тобто до набрання чинності Законом № 3498-ІХ, а строк його дії та нарахування процентів припадає на період з 15.02.2023 до 01.02.2024, суд враховує, що законодавчі обмеження щодо максимального розміру денної процентної ставки, встановлені зазначеним Законом, застосовуються до договорів, укладених або продовжених після 24.12.2023. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані за період з 15.02.2023 до 01.02.2024 відповідно до умов договору, виходячи з погодженої сторонами процентної ставки, без виходу за межі строку кредитування. Розрахунок є детальним, арифметично правильним, відповідає умовам договору та вимогам Закону України «Про споживче кредитування», а відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. Отже, підстав для перерахунку розміру процентів чи застосування зменшеної денної процентної ставки суд не вбачає. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 28 710,01 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 617019 від 15.02.2023 року у загальному розмірі 33 709,97 грн. Суд не бере до уваги посилання відповідача, викладені у поданому ним відзиві, щодо неукладення ним кредитного договору № 617019 від 15.02.2023 в електронній формі, відсутності його волевиявлення на отримання кредитних коштів, ненадання позивачем доказів перерахування кредитних коштів та отримання їх саме відповідачем, оскільки такі спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. Зокрема, відповідно до листа АТ КБ «ПРИВАТБАНК», наданого на виконання ухвали суду, банком було ініційовано детальну перевірку, за результатами якої встановлено, що на ім`я [PERSON] банком емітовано платіжну картку № [NUMBER] . 15.02.2023 року зафіксовано успішну транзакцію із зарахування грошових коштів у сумі 5 000,00 грн. на зазначену платіжну картку, банком-емітентом якої є "ПРИВАТБАНК". Щодо твердження про перевищення максимально допустимого розміру денної процентної ставки у 1 %, суд зазначає, що кредитний договір № 617019 укладено 15.02.2023 року, а нарахування процентів здійснювалося за період з 15.02.2023 до 01.02.2024 відповідно до умов договору. Як встановлено судом, розрахунок заборгованості здійснено у межах погодженої сторонами процентної ставки та строку кредитування, без порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування». Наданий позивачем розрахунок є арифметично правильним, відповідає умовам договору та відповідачем належними доказами не спростований. Доводи відповідача про те, що строк позики становив 30 днів, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Згідно з умовами кредитного договору строк кредитування становить 406 днів, що прямо передбачено його положеннями. Відтак нарахування процентів здійснювалося в межах встановленого договором строку, а твердження про їх нарахування поза межами строку є безпідставними. Щодо посилань відповідача на несправедливість умов договору в частині плати за обслуговування кредиту, суд зазначає, що позивачем не заявлено вимог про стягнення будь-якої комісії чи плати за обслуговування кредиту. Предметом позову є стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитними коштами. Отже, наведені доводи не впливають на вирішення спору по суті. Так само безпідставними є заперечення відповідача щодо неможливості стягнення штрафу та пені, оскільки вимоги про стягнення штрафних санкцій позивачем не заявлялися, а тому такі доводи не підлягають оцінці як такі, що не стосуються предмета спору. Щодо доводів відповідача про несправедливість розміру нарахованих процентів, суд зазначає таке. Суд не погоджується з наведеними аргументами та вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин правових висновків, викладених у наведених відповідачем судових рішеннях. Посилання на відповідні правові позиції Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду є помилковим, оскільки обставини цієї справи та характер спірних правовідносин не є тотожними тим, що були предметом розгляду у зазначених справах. Так, у пункті 8.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання. У пункті 5 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів» вказано, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Отже, наведене передбачає право суду зменшити розмір заборгованості за тими процентами, які нараховуються як міра відповідальності за неналежне виконання позичальником обов`язку щодо своєчасного повернення отриманих у кредит грошових коштів. Однак у даному випадку позивач не заявляв вимог про стягнення процентів, нарахованих за прострочення виконання грошового зобов`язання. Натомість позовні вимоги стосуються стягнення, окрім суми основного боргу (тіла кредиту), процентів за правомірне користування кредитними коштами відповідно до умов договору. Розмір процентів за користування кредитними коштами був визначений сторонами договору за їх взаємною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 Цивільного кодексу України, при цьому волевиявлення сторін на укладення та підписання договору було усвідомленим і добровільним. Відповідач, укладаючи кредитний договір, мав можливість самостійно обрати фінансову установу для отримання кредиту, оцінити запропоновані умови кредитування та зважити на можливість їх виконання з огляду на своє фінансове становище. Крім того, згідно з умовами договору, він мав право відмовитися від договору протягом 14 днів з дня його укладення без пояснення причин, у тому числі після отримання грошових коштів (п. 4.3. договору), однак таким правом не скористався. За таких обставин відсутні підстави вважати, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності. З огляду на викладене, доводи відповідача не спростовують встановлених судом обставин та не є підставою для відмови у задоволенні позову чи зменшення розміру нарахованих процентів. Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині рішення, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду. При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58). Щодо розподілу судових витрат Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи встановлено, що позовна заява подана через систему «Електронний суд» та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено позивачем із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422,40 грн., та підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 31844 від 11.11.2025 року. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову повністю, тому згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 8 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.03.2024 щодо адвокатського об`єднання «Апологет»; 2) договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, що укладений між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет»; 3) ордеру серії ВС № 1396462 від 02.09.2025; 4) акту наданих послуг № 715 від 10.11.2025; 6) детального опису від 10.11.2025 наданих послуг до акту № 715 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025. При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved