Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. 29.01.2026 [PERSON] подано до суду заяву про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] [INFO] . Свої вимоги заявниця мотивує тим, що між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб, на даний час вони розлучились, неповнолітніх дітей у них не має. Як під час шлюбу так і після його розірвання заявниця неодноразово потерпала від психологічного та фізичного насильства зі сторони [PERSON] , зокрема образ нецензурними словами, погрозами побиття, застосуванням фізичної сили, знущаннями тощо. Сімейне насильство з боку [PERSON] стало однією з головних причин розірвання шлюбу. На даний момент здійснення психологічного та економічного насилля в сторону заявниці не припиняється. [PERSON] зазначає, що неодноразово зверталась до органів поліції щодо прийняття заходів впливу відносно [PERSON] для припинення його насильства відносно заявниці, зокрема, 04.12.2025 за результатами розгляду однієї із її заяв був складений адміністративний протокол за вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Липовецьким районним судом даний протокол розглянуто і відносно [PERSON] застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. [PERSON] свою вину визнав та підтвердив акт насильства відносно заявниці. На думку заявниці, численні її звернення до органів поліції за допомогою від насильства з боку [PERSON] свідчать про систематичний характер насильства, він не зважає на виклики до поліції та на факт притягнення його до адміністративної відповідальності. Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису [PERSON] просить суд встановити обмеження [PERSON] наближатись до неї строком на шість місяців на відстань не менше 100 метрів. У судовому засіданні заявниця та її представник підтримали подану до суду заяву, з наведених вище обставин. Додатково заявниця повідомила суд про те, що після 04.12.2025 будь-яких дій психологічного чи фізичного насилля [PERSON] стосовно неї не вчиняв. Наразі, вони продовжують проживати разом у будинку власником якого є [PERSON] , по [ADDRESS] . Подання заяви про видачу обмежувального припису заявниця аргументує необхідністю змусити [PERSON] переосмислити своє ставлення до інших людей та до неї, зокрема. Заінтересована особа [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання з`явився, що відповідно до частини першої статті 350-5 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису, в даному судовому засіданні. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 29.01.2026 відкрито провадження у справі, повідомлено учасників справи про дату та час судового засідання з розгляду заяви про видачу обмежувального припису та запропоновано учасникам справи надати докази на обґрунтування своєї позиції у справі. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 30.01.2026 задоволено клопотання представника [PERSON] адвоката Молявчика О.В. про проведення судового засідання за його участі дистанційно в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Інші заяви та клопотання від учасників справи до суду не надходили, процесуальні дії не вчинялись. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив, що відповідно до змісту постанови Липовецького районного суду Вінницької області від 12.01.2026 по справі № 136/2380/25, 04.12.2025 о 06:00 год. в [ADDRESS] , громадянин [PERSON] ображав свою співмешканку [PERSON] різними образливими словами та нецензурною лайкою, чим вчинив своїми діями домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого була заподіяна шкода психологічному здоров`ю потерпілої, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. У судове засідання [PERSON] не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення повідомлений належним чином, 09.01.2026 подав заяву про розгляд справи у його відсутність, обставини, зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 747575 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визнає у повному обсязі. Даним рішенням суду [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп. (а.с.9-11). Також судом встановлено, що відповідно до листа начальника ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області № 356549-2025 від 26.12.2025 [PERSON] повідомлено про те, що за результатами попереднього розгляду її звернень від 05.12.2025, 06.12.2025 року ознаки кримінального правопорушення відсутні, у зв`язку із чим їх подальший розгляд здійснено в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян» та в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення. В ході перевірки даних звернень було встановлено, що факт вчинення домашнього насильства стосовно заявниці не знайшов свого підтвердження (а.с.12). Окрім того, відповідно до листа начальника ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області № 353926-2025 від 23.12.2025 [PERSON] повідомлено про те, що за результатами попереднього розгляду її звернення від 14.12.2025 року ознаки кримінального правопорушення відсутні, у зв`язку із чим їх подальший розгляд здійснено в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян» та в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення. В ході перевірки даного звернення було встановлено, що факт вчинення домашнього насильства стосовно заявниці не знайшов свого підтвердження (а.с.18). Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 5, 6, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить, зокрема, обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Відповідно до частин четвертої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 360-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. За результатом дослідження в судовому засіданні обставин у справі та перевірки їх доказами, заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд дійшов до висновку про відсутність факторів ризику, небезпеки домашнього насильства та, відповідно, непропорційність втручання у права і свободи заінтересованої особи [PERSON] шляхом застосування заборони, яку просить заявниця. Так, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що [PERSON] після 04.12.2025 продовжував вчиняти стосовно [PERSON] психологічне, фізичне чи економічне насильство, за що був притягнутий до адміністративної чи кримінальної відповідальності. Окрім того, в ході судового розгляду інших випадків вчинення домашнього насильства [PERSON] відносно [PERSON] судом не встановлено. Також суд враховує в якості оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, те, що з моменту вчинення домашнього насилля, яке мало місце 04.12.2025 до моменту звернення до суду із заявою щодо видачі обмежувального припису пройшов тривалий термін (понад один місяць). За таких обставин суд дійшов висновку, що заінтересованою особою дійсно 04.12.2025 було вчинено психологічне насильство щодо заявниці, водночас, враховуючи характер і відсутність систематичності його вчинення до подання даної заяви до суду, зважаючи на дійсні стосунки заявниці і заінтересованої особи, ймовірність його продовження чи повторного вчинення існує, однак вона низька. Заявниця не обґрунтувала належними та допустимими доказами необхідність застосування заборонного заходу, який зазначений у заяві про видачу обмежувального припису, так само як і вчинення [PERSON] після 04.12.2025 інших актів домашнього насильства стосовно неї за адресою її проживання, що ставить під сумнів її доводи щодо потреби заборони заінтересованій особи наближатися до неї. Вимога про заборону [PERSON] наближатися до заявниці ближче ніж на 100 метрів строком на 6 місяців, як необхідний обмежувальний захід для попередження вчинення домашнього насильства у майбутньому, не знайшли свого підтвердження за результатами розгляду справи, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх застосування. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed