Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

У листопаді 2025 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 26.09.2019 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , сімейне життя з відповідачем не склалося оскільки вони мають різні характери, вподобання та погляди на життя, остаточно втратили почуття любові, один до одного, взаєморозуміння, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету. З січня 2025 року припинили підтримувати подружні стосунки та стали жити окремо, син [PERSON] проживає разом з [PERSON] . Ухвалою судді від 06.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 21). Позивач в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині позовних вимог міститься клопотання про розгляд справи за її відсутності, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, 27.11.2025 [PERSON] подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, просить розгляд справи здійснювати за його відсутності (а.с. 17). Відповідно до положення ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони 26.09.2019 року зареєстрували шлюб, у Білоцерківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1324, від шлюбу мають малолітню дитину: [PERSON] , [INFO] . Наведене підтверджується матеріалами справи (а.с. 8, 9). Зі змісту позовної заяви вбачається, що сторони припинили подружні відносини, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, мають різні інтереси та погляди на життя та сімейні обов`язки, в сім`ї відсутнє взаєморозуміння та підтримка. Позивач зазначила, що протягом останнього часу шлюб носить формальний характер і зберігати його надалі недоцільно, оскільки це суперечить їхнім інтересам з відповідачем. Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 2 ст. 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі викладеного, враховуючи категоричну позицію позивача щодо розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить інтересам позивача. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, при наявності бажання обох сторін, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні, на що було вказано вище в рішенні. Позивач просила залишити судові витрати за собою. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». На підставі викладеного,

Outcome: approved