Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся в суд із цим позовом. Просить визнати за ним право власності на спадкове майно (житловий будинок). В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [INFO] помер його дід (по лінії матері) [PERSON] , позивач є спадкоємцем після його смерті за законом, але не може оформити своїх спадкових прав через відсутність у нього правовстановлюючих документів на спадкове майно (житловий будинок). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, направивши суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, заявлений позов підтримує, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідач Буська міська рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечив, направив суду заяву, в якій просить розглядати справу у відсутності представника. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 07.08.2025 року, виданим повторно Буським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції підтверджується, що [PERSON] помер [INFO] . Той факт, що [PERSON] доводиться позивачу дідом, підтверджується наступним: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 04.02.1961 року, виданим Соколівською сільською радою, яким підтверджується, що батьками позивача є: [PERSON] та [PERSON] , а також свідоцтвом про народження матері позивача, [PERSON] , серії [NUMBER] , виданим Соколівською сільською радою від 27.06.1952 року, яким підтверджується, що її батьком є [PERSON] (спадкодавець). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26.12.1979 року, виданим Соколівською сільською радою, підтверджується дошлюбне прізвище матері « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 26.02.2025 року, вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , 1938 року побудови, загальною площею 69,3 кв.м. придатний для проживання, відповідає технічним нормам побудови. Довідкою від 17.07.2025 року №347, виданою Соколівським старостинським округом Буської міської територіальної громади, підтверджено, що житловий будинок у [ADDRESS] належав [PERSON] . Відповідно до довідки від 13.08.2025 року №374, виданої Соколівським старостинським округом Буської міської територіальної громади, підтверджено, що на час смерті [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований та проживав позивач [PERSON] , а тому згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України та ст. 549 ЦК УРСР 1963 року позивач прийняв спадщину після смерті діда за законом. [PERSON] (позивача мати) померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Буського району Львівської області 01.12.2012 року, а інших спадкоємців немає. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, серед іншого, може бути визнання права. Норма статті 316 цього Кодексу визначає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За вимогами ст. 328 ЦК України, право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не буде встановлено в судовому порядку або незаконність права власності не випливатиме із закону. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкодавцеві з моменту відкриття спадщини. З огляду на те, що позивач є спадкоємцем за законом, який вступив в управління спадковим майно, прийняв спадщину в силу вимог ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним його документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), тобто права та обов`язки власника (спадкодавця) переходять до позивача (спадкоємця), а тому за позивачем слід визнати право власності на спадкове майно (житловий будинок), за законом, яке належало померлому дідові [PERSON] на праві приватної власності. Відтак, суд приходить до переконання, що позов є підставним та підлягає до задоволення.

Outcome: approved