Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом і просить визнати [PERSON] батьком [PERSON] , виключити з актового запису про народження №08 від 11.01.2018 р. складеного Конотопським МВ ДРАЦС ГТУЮ Сумської обл. запис про [PERSON] , як батька дитини [PERSON] , [INFO] , зобов`язати Конотопський відділ ДРАЦС у Конотопському р-ні Сумської обл. Східного МУ МЮ внести відповідні зміни. Вимоги обгрунтовує тим, що під час перебування у цивільному шлюбі з [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . На момент реєстрації дитини прізвище батька вказала [PERSON] . 26.10.23 р. [PERSON] перебуваючи на військовій службі зник безвісті. Оскільки він документально не є батьком сина, у разі підтвердження смерті, [PERSON] не матиме права на спадщину. Було проведено експертизу ДНК дитини з матір`ю [PERSON] - [PERSON] , за результатами якої встановлено ступінь спорідненості 75,6%, що і змусило звернутись з позовом до суду. Представники Конотопської міськради, Міністерства оборони України, Головного управління ПФУ до судового засідання не з`явилися, кожен окремо, повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи. Представники Конотопського відділу ДРАЦС у Конотопському р-ні Сумської обл. Східного МУ МЮ, Служби міськради у справах дітей в судове засідання не зявилися, кожен окремо, просять розглядати справу без їх участі, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Згідно ст. 213 ч. 1 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Встановлено судом, що батьками [PERSON] , [INFO] , вказані позивач та [PERSON] (а.с. 5-8, 13), військовослужбовець [PERSON] під час бою зник безвісти (а.с. 9-12). Імовірність спорідненості між [PERSON] , матір`ю останнього, та [PERSON] становить 75,6 % (а.с. 19). Згідно зі ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122,125 цього Кодексу. Визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою регулюється ст.126 СК України. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється ст.128 СК України. Згідно зі ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач пред`явила позов до Конотопської міськради Сумської обл., Конотопського відділу ДРАЦС у Конотопському р-ні Сумського міжрегіонального управління МЮ України, Міністерства оборони України, клопотань про заміну відповідачів належним чи про залучення до участі у справі не заявляла. Згідно зі ст.5 ч.1 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ч.1 ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 р. у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20.06.2018 р. у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21.11.2018 р. у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12.12.2018 р. у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12.12.2018 р. у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05.05.2019 р. у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). Обгрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначає, що у разі підтвердження смерті [PERSON] , [PERSON] не матиме права на спадщину за наявності спадкоємця - бабусі [PERSON] . Сторонами в цивільному процесі, згідно з ч.1 ст.48 ЦПК України, є позивач і відповідач. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Виходячи з вищевикладеного, оскільки [PERSON] подала позовну заяву до Конотопської міськради Сумської обл., Конотопського відділу ДРАЦС у Конотопському р-ні Сумського міжрегіонального управління МЮ України, Міністерства оборони України, які, кожен окремо, є неналежними відповідачами у даній справі, тому як між ними відсутній спір про право і за вищевказаних обставин не може бути такого, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, наявні правові підстави для відмови у задоволенні позову. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що вона має право звернутися до суду з позовом до належного відповідача.

Outcome: dismissed