Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій за зміненими позовними вимогами просить суд визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з нею, матір`ю дитини - [PERSON] , [INFO] , за місцем її проживання: [ADDRESS] . Крім того, просить , припинити стягнення з неї на користь відповідача аліментів на утримання дитини . Позовна заява подана з тих підстав, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо місця проживання дитини та матеріального утримання дитини. За зустрічним позовом [PERSON] , звернувся до [PERSON] , в якій позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований та проживає за адресою [ADDRESS] . Сторони надали відзиви на позов, за змістом яких кожна із сторін заперечує проти задоволення позовних вимог за позовом та зустрічним позовом. Сторони в судове засідання з`явилися , позовні вимоги підтримали. Третя особа служба у справах дітей Кролевецької міської ради надала суду клопотання про розгляд справи без участі її представника (т.4 а.с.14). Третя особа служба у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Фастівської міської ради в судове засідання з`явилась , підтримала зустрічний позов [PERSON] . Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] це її мати , так, вони свого часу змінюючи місце проживання, переїхали на квартиру , вона , мати та сестра [PERSON] , [PERSON] з ними не проживав, а забирав [PERSON] до себе періодично, на неділю. Вони вирішили переїхати на іншу квартиру. [PERSON] робив ремонт в одній з кімнат для [PERSON] . В цій квартирі вони жили два роки. [PERSON] жила з ними . [PERSON] забирав її до себе строком до місяця, тоді, коли вона цього хотіла. Більшість часу вона жила з ними. Потім вони переїхали ще на одну квартиру , де жили пів року. [PERSON] вони не забирали з собою, вона до них приходила на неділю, дві , жила у батька. Вона (свідок) поїхала жити до баби в село Житомирської області , мати жила в м. Ірпінь. Потім вони з матір`ю переїхали у м. Львів , де винаймали житло. Після чого переїхали в м. Київ, забрати [PERSON] , після чого втрьох поїхали в Житомирську область. Після чого [PERSON] забрав [PERSON] і вони виїхали за кордон. По телефону вона їй повідомляла, що хоче до матері. Коли [PERSON] повернулась в Україну, вони її забрали в с. Грузьке. [PERSON] забрав [PERSON] на канікули та не повернув. [PERSON] їй повідомляла, що хоче жити з батьком , і не хоче сидіти з малою дитиною матері. [PERSON] вважає, що їй краще з батьком . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що до неї 17 березня 2025 року звернулась позивачка з дитиною [PERSON] , яку вона оглянула як лікар педіатр , вивчила медичну документацію . Підтвердила наявність у дитини розладів здоров`я. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила , що в березні 2025 року познайомилася з дитиною [PERSON] для того, щоб визначити, в який клас її зарахувати. Розвиток дитини на рівні першого класу. Вони займалися . Дитина педагогічно занедбана. Заняття проводились індивідуально. Суд, заслухавши вступне слово сторін та їх представників , їх додаткові пояснення, свідків, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с. 13). Сторони в офіційному зареєстрованому шлюбі не перебували , проживали разом, що не оспорюється сторонами. Сторони проживають окремо, позивач зареєстрований за місцем проживання [ADDRESS] (а.с. 12), відповідач зареєстрований за місцем проживання [ADDRESS] (т. 2 а.с.21). Дитина [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за місцем проживання [ADDRESS] з 10.07.2019 року (т.2 а.с.22), де фактично проживає. Дитина навчалась з 1 вересня 2021 року по лютий 2025 року у Фастівському академічному ліцеї № 2 , з березня 2025 року по червень 2025 року в Кролевецькому академічному ліцеї №3 (т.1 а.с.79), з вересня 2025 року в КЗ КОР «Трипільський навчально-реабілітаційний центр» (т.3 а.с. 129). За змістом медичної документації дитина [PERSON] , [INFO] , має розлади здоров`я (т.1.а.с.22,23,78,94-129). Дитина [PERSON] , [INFO] , потребує спеціальних умов навчання з урахуванням її індивідуальних можливостей (т.1 а.с.20). [PERSON] навчається в КЗ КОР «Трипільський навчально-реабілітаційний центр» (т.3 а.с. 129) в закладі для дітей з особливими освітніми потребами. Судом встановлено, що дитина тимчасово з березня 2025 року по червень 2025 року у зв`язку з закінченням навчання проживала за адресою [ADDRESS] разом з матір`ю та її сім`єю. Сторони бажають вирішити спір, який існує між ними, щодо визначення місця проживання дитини, в судовому порядку, як зазначають в позові та зустрічній позовній заяві , з метою захисту інтересів дитини. За змістом позову та зустрічного позову сторони не дійшли згоди щодо місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно ч. 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. За змістом статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані піклуватися про духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні Європейського суду з прав людини від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100 «Мамчур проти України», Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). Питання доцільності визначення місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] , було розглянуто на засіданнях комісій з питань захисту прав дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 30.10.2025 року орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю [PERSON] (т. 3 а.с.24). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 17.12.2025 року орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] (т. 3 а.с.135-136). Порядок з`ясування думки дитини (постанова ВС від 17.07.2019 року, справа № 185/6994/15-ц) під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. 3. Крім того, коли суд бажає вислухати думку дитини аби визначити її побажання щодо проживання з одним із батьків, та при цьому не травмувати психіку дитини та уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди. За змістом заяви дитини [PERSON] начальнику служби у справах дітей вона бажає проживати з батьком (т. 3 а.с.128), аналогічна думка дитини висловлена в акті бесіди з дитиною (т. 3 а.с.132) та висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 17.12.2025 року (т. 3 а.с.135-136). Позивач за зустрічним позовом [PERSON] бажає проживати з дочкою, не заперечує проти спілкування матері з дитиною. Під час розгляду справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, насамперед, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. При визначенні місця проживання дитини суд враховує висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради Київської області від 17.12.2025 року , вік та стан здоров`я дитини [PERSON] , доброзичливе відношення батька до дитини, її прихильність до батька, те, що відповідач займається її активним вихованням та утриманням, наявність у батька доходу , та місця проживання, те, що дитина потребує спеціальних умов навчання з урахуванням її індивідуальних можливостей та навчається КЗ КОР «Трипільський навчально-реабілітаційний центр». При визначенні місця проживання дитини суд враховує те, що житло за адресою [ADDRESS] , є звичне для дитини середовище, а передача на проживання в інше місце проживання [ADDRESS] , може негативно відобразитись на її розвитку та вихованні. Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою нашого Суду і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Суд приймає до уваги можливості, які може отримати дитина проживаючи з батьком враховуючи необхідність її у спеціальних умовах навчання з урахуванням її стану здоров`я та індивідуальних потреб у такому спеціальному навчанні та вихованні. Суд враховує як найкращі інтереси дитини, якими є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі з урахуванням її індивідуальних потреб. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення, та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування (Постанова ВС від 18.11.2020 року, справа № 759/1382/19) Суд не приймає до уваги висновки органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області від 30.10.2025 року (т. 3 а.с.24). Висновки, органу опіки та піклування виконавчого комітету Кролевецької міської ради Сумської області, які містяться в матеріалах справи, про визначення місця проживання дитини є поверховими, однак стосуються важливого питання, пов`язаного з розвитком, навчанням вихованням дитини та звичним середовищем проживання дитини, містять лише загальні фрази, не розкриваючи змісту в чому проявляються пріоритети матері та аналіз відповідних причин, відсутність посилання на відповідні докази, які також не були надані суду, з висновку неможливо встановити, що була врахована думка дитини, тощо. Дані висновки підтверджують, що дитина з матір`ю проживала з березня 2025 року , а на час складення висновку , жовтень 2025 року зазначено, що дитина проживає з батьком. За змістом висновку 26 вересня проведено обстеження місця проживання дитини (т. 3 а.с.24), однак дитина з 29.09.2025 року навчається в КЗ КОР «Трипільський навчально-реабілітаційний центр» (т.3 а.с. 129). В судовому засіданні не встановлено порушення законних прав первісного позивача. Враховуючи викладене, позов [PERSON] про визначення місця проживання дитини з матір`ю не підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно судового наказу Фастівського міськрайоного суду Київської області від 9 вересня 2025 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу), але не більше десяти неоподатковуваих мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. (т.1 а.с.62). Оскільки вимоги про припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] є похідними від вимог про визначення місця проживання дитини, суд вважає, що вимоги позивача в цій частині також не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема позивачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані йому законом, в тому числі надати докази. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог. Тобто, відповідно до вимог ст.12, 13 ЦПК України позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Позивачем не надано суду доказів, на які вона посилається як на підставу своїх вимог за позовом. Суд не приймає до уваги позицію позивача та доводи, які її обґрунтовують , аналіз яких наведено вище. З огляду на викладене, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог. Судом не встановлено підстав для задоволення позову [PERSON] . Отже, суд вважає, що місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , слід визначити з батьком [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] за місцем проживання батька [PERSON] , що буде виключно в інтересах дитини. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача у розмірі, який ним понесено. Відповідно до ст.ст. 150, 155, 160, 161 СК України, ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved