Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», звернувся до суду з позовом (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 31.10.2025) про стягнення з [PERSON] заборгованості за Кредитним договором № 12.12.2024-100001591 від 12.12.2024 у загальному розмірі 27 600,00 грн, з яких: 24 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 3 600,00 грн комісія за надання кредиту. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами в електронній формі було укладено кредитний договір, за умовами якого Відповідачу надано грошові кошти у розмірі 24 000,00 грн строком на 140 днів. Позивач зазначає, що повністю виконав свої зобов`язання, перерахувавши кошти на платіжну картку Відповідача. Натомість Відповідач грошові кошти у встановлений строк не повернув, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Щодо комісії за надання кредиту Позивач вказав, що вона є платою за послуги стороннього сервісу інтернет-еквайрингу, а Відповідач, підписавши договір, погодився з усіма його умовами. Відповідач у поданому відзиві на позовну заяву позовні вимоги визнав частково лише в частині основного боргу (тіла кредиту) у сумі 24 000,00 грн. Проти стягнення комісії заперечував, посилаючись статус військовослужбовця. Позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 12 грудня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» (Кредитодавець) та [PERSON] (Позичальник) за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено Кредитний договір № 12.12.2024-100001591. Згідно з умовами вказаного Договору, Позивач надав Відповідачу кредит у розмірі 24 000,00 грн на умовах строковості, поворотності та платності. Строк користування кредитом було визначено у 140 днів (до 30.04.2025). Позивач виконав свої зобов`язання за Договором у повному обсязі, забезпечивши перерахування грошових коштів у сумі 24 000,00 грн на платіжну картку Відповідача, що підтверджується квитанцією АТ «ПриватБанк» № 0.0.4034870514.1 від 12.12.2024. Відповідач скористався отриманими коштами, проте у встановлений Договором строк суму кредиту не повернув. Факт отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту у розмірі 24 000,00 грн Відповідачем не оспорюється та визнається у відзиві на позовну заяву. Крім того, умовами Договору передбачено сплату комісії за надання кредиту у розмірі 15% від суми кредиту, що становить 3 600,00 грн. Загальна сума заборгованості, яку просить стягнути Позивач (з урахуванням заяви про зменшення вимог), становить 27 600,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір було укладено в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора, що згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до власноручного підпису. З огляду на те, що Відповідач підтвердив факт укладення Договору та отримання коштів, Суд приходить до висновку про наявність між сторонами правовідносин, що випливають з договору позики (кредиту), та обов`язок боржника виконати взяті на себе зобов`язання. Вирішуючи питання про правомірність стягнення з Відповідача комісії у розмірі 3 600,00 грн, суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», у договорі про споживчий кредит з-поміж іншого зазначається загальний розмір наданого кредиту, порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Згідно з ч. 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Обґрунтовуючи правомірність стягнення комісії, позивач посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17. Проте, у постанові від 11 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 Верховний Суд уточнив порядок застосування вказаних норм. Зокрема, Верховний Суд дійшов висновку, що встановлення комісії за дії, які фінансова установа вчиняє на власну користь, є неправомірним. До такого висновку Касаційний цивільний суд дійшов, враховуючи, зокрема, й згадану позивачем постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 363/1834/17, надавши їй належну правову інтерпретацію в контексті захисту прав споживачів. Як убачається з матеріалів справи, пунктом 7 Кредитного договору від 12.12.2024 р. передбачено комісію за надання кредиту в сумі 3 600,00 грн. Разом з тим, пунктом 9 цього ж Договору встановлено, що «Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг». Таке формування умов договору свідчить про те, що зазначена комісія не є платою за окрему послугу, а є фактично додатковим прибутком кредитора, що суперечить принципам справедливості та добросовісності (ч. 3 ст. 509, ч. 1 ст. 627 ЦК України). Крім того, Позивач обґрунтовує комісію витратами на сервіс інтернет-еквайрингу. Проте, витрати кредитора на перерахування коштів позичальнику є складовою частиною його операційних витрат і мають бути включені до процентної ставки, а не виділятися як окрема одноразова комісія. Враховуючи вищенаведене суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення комісії у розмірі 3 600,00 грн як таких, що ґрунтуються на несправедливій умові договору, яка суперечить спеціальному законодавству про споживче кредитування та актуальній судовій практиці Верховного Суду. Ухваливши рішення по суті справи суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України, згідно з частиною першою якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2106,43 гривень ( 24000 : 27600 х 100 = 86,96%) сплаченого судового збору.

Outcome: partial