Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

09 липня 2025 року до суду через систему "Електронний суд" надійшла відповідна позовна заява підписана представницею позивачки - Павлюк С.О. , яка діє на підставі ордеру №1136271 від 06.11.2024. У позові зазначено, що рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області у справі № 470/424/23 від 25.09.2023 року [PERSON] , було позбавлено батьківських прав щодо її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також ухвалено стягувати з неї на користь державної установи, де перебуватимуть діти, або на користь опікуна чи піклувальника аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з 07 серпня 2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Їй відомо, що діти [PERSON] і [PERSON] влаштовані до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] . А син [PERSON] з 17.01.2024 року перебуває у Зіньківському дитячому будинку-інтернаті імені О. В. Синяговського. Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області у справі № 470/1032/24 від 20.01.2025 року їй надано право на періодичні побачення з дітьми - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , щодо яких вона позбавлена батьківських прав. Працівники дитячого будинку-інтернату сприяють її спілкуванню з сином [PERSON] , тому не було потреби звертатись до суду з позовною заявою про надання з ним побачень. Наразі вона змінила свою поведінку, переоцінила власні дії та зробила відповідні висновки. З огляду на те, що на сьогоднішній день відпали обставини, які стали підставою для позбавлення її батьківських прав, вважала, що існують усі правові підстави для їх поновлення, а тому просила суд поновити її батьківські права щодо дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Ухвалою суду від 07 листопада 2025 року первісного відповідача виконавчий комітет Березнегуватської селищної ради замінено належним відповідачем Березнегуватською селищною радою. Позивачка та її представник - адвокат Павлюк С.О. в судове засідання з`явились, на задоволенні позовних вимог наполягали. Позивачка суду пояснила, що після позбавлення її батьківських прав щодо трьох неповнолітніх дітей вона змінила спосіб життя, самостійно припинила вживати алкогольні напої, розпочала лікування хронічних хвороб, у зв`язку з чим щопівроку здійснює медичні обстеження у лікарні, наразі стан її здоров`я значно покращився. Переїхала з с.Романівка Баштанського району Миколаївської області до м.Миколаєва, де винаймає житло, в яке придбала меблі, посуд, деякий одяг і взуття для дітей, облаштувала для них спальні місця. Для найменшого сина [PERSON] , який є інвалідом з дитинства, придбала вертикалізатор, столик для харчування, прогулянкову коляску. Неподалік від житла розташовані школи, що мають групи продовженого дня які зможуть відвідувати діти, цікавилась наявністю реабілітаційних центрів, які є необхідними для сина [PERSON] , за станом його здоров`я. З грудня 2024 року працевлаштувалася до магазину «Файно», де працює позмінно тиждень через тиждень. Наразі її дохід складається з заробітної плати, що становить близько 8000 грн, державної допомоги як внутрішньо переміщеній особі, та пенсії по інвалідності. З цих доходів вона сплачує аліменти на утримання дітей, придбає солодощі для побачень з ними. Зустрічі з дітьми [PERSON] і [PERSON] відбуваються відповідно до рішення суду, яким їй дозволено періодичні побачення та спілкування по телефону. Також вона відвідує сина [PERSON] , який перебуває в інтернаті. Просила суд поновити її батьківські права та повернути дітей оскільки любить їх та бажає мати повноцінну сім`ю. Представник відповідача, в судове засідання не з`явився, до суду направив висновок комісії з питань захисту прав дитини, в якому зазначив про недоцільність поновлення позивачки у батьківських правах щодо дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з ненаданням [PERSON] доказів створення умов для проживання, утримання трьох неповнолітніх дітей, один з яких має інвалідність підгрупи «А» і потребує особливого догляду; доказів спроможності у повному обсязі і належним чином виконувати батьківські обов`язки за станом здоров`я, який є задовільним (т.1 а.с.122-124). Треті особи по справі які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору : Начальник служби у справах дітей Березнегуватської селищної ради Швачко С.В. в судове засідання з`явилась, позовні вимоги не визнала, вважала недоцільним наразі поновлювати батьківські права позивачки, оскільки прийнятним для них є залишення в родині вихователів. Суду пояснила, що після позбавлення [PERSON] батьківських прав, складним було вирішити питання влаштування дітей, оскільки рідні та близькі позивачки категорично відмовлялися взяти їх у свої сім`ї. Найменшу дитину [PERSON] , який є особою з інвалідністю з дитинства та потребує постійного стороннього догляду, було влаштовано до дитячого будинку інтернату лише за сприянням [PERSON] та депутатів. [PERSON] почала цікавитися дітьми фактично через рік, після того як їм почали надходити кошти від військової частини у вигляді грошового забезпечення батька дітей, який зник безвісти під час виконання обов`язків військової служби. Перебуваючи з матір`ю діти фактично жили на вулиці, не знали що таке елементарні засоби гігієни, не мали нормального харчування і догляду, жили в антисанітарних умовах, не мали навичок доглядати за собою, вдягатися, слідкувати за зовнішнім виглядом, були педагогічно запущені. [PERSON] фактично не відвідував школу, [PERSON] не була у школі взагалі, не вміла читати і писати. В родині батьків - вихователів про дітей дбають, стараються заради них, забезпечують необхідним для дозвілля і навчання, [PERSON] і [PERSON] навчили їх соціальним і побутовим навичкам, приділяють належну увагу їх навчанню і розвитку. Матір дітей має хронічні, невиліковні хвороби, у зв`язку з чим сама потребує догляду, не має необхідного матеріального забезпечення для утримання трьох дітей, неспроможна забезпечити їм належний догляд і піклування, у її прагненні повернути дітей переважає корисливий інтерес. Під час спілкування з дітьми вони згадують нелегке життя з матір`ю, з неприємними спогадами та жодного разу не говорили про бажання повернутися до неї. [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги просили вирішити на розсуд суду. Суду пояснили, що період адаптації дітей [PERSON] і [PERSON] до дитячого будинку сімейного типу був непростим, оскільки діти були запущені і недоглянуті як зовнішньо так і соціально, не мали білизни і одягу, не знали і не вміли елементарних правил гігієни і побуту. [PERSON] не бажав навчатися, [PERSON] за віком мала б відвідувати другий клас, однак в школі не навчалась взагалі. Фактично вони навчали дітей всьому заново. Зараз діти дотримуються розпорядку дня, вміють користуватися засобами гігієни, посудом, вдягатися, стежити за зовнішнім виглядом, навченні домашнім справам, адаптувалися в родині, мають дружні стосунки з іншими дітьми. [PERSON] сподобалось шкільне навчання, зараз він має улюблені предмети, отримує непогані результати, з [PERSON] додатково працюють репетитори, наразі вона навчається у першому класі, навчилася читати і писати, вчить мови. Вона має інклюзію та короткострокову пам`ять, потребує постійного нагляду і нагадування, на вулиці необхідно перебувати поруч з нею, оскільки дитина може бути розгубленою. Діти соціально адаптувались, вони разом проводять дозвілля, полюбляють займатися спортом. Позивачка відвідує дітей і спілкується з ними по телефону, однак розмови мають загальний характер, їх потребами вона не цікавиться. До них як вихователів позивачка ставиться негативно, постійно скаржиться, висловлює невдоволення, турбує та відволікає без нагальної потреби і причин. Дітей вони забезпечують виключно за власні кошти, утримання що надходить дітям за зниклого безвісти батька військовослужбовця, перебуває на депозитних рахунках дітей, оскільки, на їх думку, ці кошти будуть потрібні [PERSON] і [PERSON] у майбутньому, для самостійного життя і навчання. Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, представник в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за їх відсутності та ухвалення рішення по справі в інтересах дітей ( т.1 а.с.119). Представник Зіньківського дитячого будинку - інтернату ім. О.В. Синяговського, в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи та наявні у ній докази суд доходить наступного. Судом встановлено, що позивачка є матір`ю трьох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ( т.1 а.с.17-19). Батько дітей [PERSON] , [INFO] , зник безвісти на території бойових дій (під час воєнний дій) [INFO] , в результаті ворожого мінометного обстрілу бойових позицій поблизу населеного пункту Хромове Бахмутського району Донецької області, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (т.1 а.с.48-54). Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2023 року позивачку було позбавлено батьківських прав щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , а також стягнуто аліменти на користь державної установи, де будуть знаходитись діти, або опікуна чи піклувальника на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в розмірі частини усіх видів заробітку доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи з серпня 2023 року і до досягнення старшою дитиною повноліття ( т.1 а.с.20). На підставі зазначено рішення суду було видано виконавчий лист, який з 14 березня 2025 року перебуває на виконанні у Першому відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), виконавче провадження [NUMBER] ( т.1 а.с.77). З 13 листопада 2023 року неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , на підставі розпорядження Баштанської районної державної адміністрації від 07.11.2023 року № 172-р, на спільне проживання, навчання і виховання було влаштовано у дитячий будинок сімейного типу [PERSON] і [PERSON] . Дитину [PERSON] , відповідно до рішення виконавчого комітету Березнегуватської селищної ради від 28 листопада 2023 року № 305 було влаштовано до Зіньківського дитячого будинку - інтернату імені Синяговського, оскільки він за станом здоров`я потребує відповідних соціальних послуг, де [PERSON] перебуває по теперішній час (т.1 а.с. 81). Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 20 січня 2025 року по справі № 470/1032/24, позивачці надано право на періодичні побачення з дітьми [PERSON] і [PERSON] , у дні народження дітей та один раз на місяць у вихідні дні, за попередньою домовленістю з [PERSON] і [PERSON] , у присутності одного з них, на їх території, та право на періодичні спілкування з дітьми засобами телефонного (відео - телефонного ) зв`язку три рази на тиждень два рази у будні дні та один раз у вихідні дні) у вільний від навчання та відпочинку час, у присутності [PERSON] , [PERSON] , з урахуванням бажання дітей ( т.1 а.с.22-23). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У частинах першій та другій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). У статті 7 Сімейного кодексу (далі - СК) України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статтею 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватись про здоров`я та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Відповідно до статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Так, статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти (п.2 ч.1 ст.164 СК). Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені статтею 166 СК України. Згідно зі статтею 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Частиною четвертою статті 164 СК України передбачено, що суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. У ч.5 ст.164 СК України зазначено, що при вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини (ч.6 ст.164 СК). У разі відмови в позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову (ч.7 ст.164 СК України). Отже, правовий аналіз норми частини четвертої статті 169 СК України свідчить, що мати, батько, які позбавлені батьківських прав,мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Тому суд має перевірити, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Такі обставини потрібно встановлювати через призму якнайкращих інтересів дитини та пріоритету збереження сімейних зв`язків, які можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, зокрема у разі, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №755/15903/20, провадження №61-19707св21. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесений до Реєстру. З повного тексту рішення суду від 25 вересня 2023 року, по справі № 470/424/23, розміщеного в Єдиному державному реєстрі судових рішень убачається, що підставою позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо трьох її неповнолітніх дітей послугувало зловживання нею спиртними напоями та систематичне невиконання батьківських обов`язків, позивачка не займалася вихованням і утриманням дітей, не турбувалась про їх фізичний розвиток і навчання, не забезпечувала необхідним харчуванням та медичним доглядом, не створювала належних санітарно - гігієнічних умов проживання. З матеріалів справи убачається, що з 04 травня 2025 року позивачка проживає в орендованій двокімнатній, мебльованій квартирі за адресою [ADDRESS] . Строк договору оренди сплив 08 листопада 2025 року, однак в судовому засіданні [PERSON] стверджувала, що продовжує проживати за зазначеною адресою, на умовах визначених договором з орендодавцем [PERSON] , розмір орендної плати становить 4000 грн на місяць (т.1 а.с.43-45). Відповідно до актів обстеження умов проживання від 28 серпня 2025 року і 08 грудня 2025 року, складеного працівниками Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, умови проживання [PERSON] за адресою [ADDRESS] задовільні, нею створені належні умови для дітей, а саме є спальні місця, ноутбук і телефони для навчання ( т.1, а.с.184, т.2 а.с.3). З 16 грудня 2024 року позивачка працює в ФОП [PERSON] продавцем продовольчих товарів, за місцем роботи характеризується позитивно, відповідно до долучених довідок нарахована їй заробітна плата становить 8240 грн на місяць, крім цього, вона отримує пенсію по інвалідності, яка з березня 2025 року становила 3038 грн та щомісячну допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 3000 грн ( т.1 а.с.28-30,192-193 ). З розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем Першого відділу ДВС у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м.Одеса) у виконавчому провадженні № 77509941 убачається, що станом на 08 липня 2025 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становила 60724 грн (т.1 а.с. 79-80). З червня 2025 року позивачка розпочала сплату аліментів сплативши 9931 грн, 18 серпня 2025 року - 6400 грн, 30 вересня 2025 року - 3200 грн, 30 грудня 2025 року - 8000 грн та 10000 грн та 19 січня 2026 року в сумі 3500 грн, що підтверджується квитанціями до платіжних інструкцій (т.1 а.с.188-189, т.2 а.с.33-34,36). З виписних епікризів із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого убачається, що позивачка має незадовільний стан здоров`я у зв`язку з наявним діагнозом: цироз печінки, фіброз IV стадії, з асцитом, у зв`язку з чим потребує спостереження і лікування (т.1 а.с.33-41). З 10.04.2024 року вона є особою з інвалідністю 3 групи за загальним захворюванням, строком до 31.01.2026 року ( т.1 а.с.16). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що позивачка доводиться їй племінницею. [PERSON] тривалий час вела нездоровий спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, через що її сім`я була неблагонадійною. Після позбавлення [PERSON] батьківських прав Служба у справах дітей зверталася до неї з проханням прийняти дітей в свою родину, однак вона відмовилась, оскільки не була до цього готова та потребувала операції. В подальшому, коли вона виявила намір опікуватися найменшою дитиною позивачки - [PERSON] , їй відмовили через похилий вік (71 рік). Наразі [PERSON] переїхала до м. Миколаєва, припинила зловживати спиртним, працевлаштувалася, проживає окремо, облаштувала побут, щопівроку лікується у медичному закладі, оскільки бажає поновити батьківські права. Вона періодично надає їй матеріальну підтримку, а в разі повернення дітей, допомагатиме їх утримувати і доглядати. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2020 року у справі № 484/920/18 (провадження № 61-6992св20) вказано, що «сім`я вважається природним середовищем для розвитку дитини; виховання в сім`ї відповідає найкращим інтересам дитини і тільки коли виявиться, що сім`я є особливо непридатною або неблагонадійною, зв`язки з нею можуть бути перервані. Розлучення дітей з батьками всупереч їх волі можливо тільки за умови, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. При розгляді позовів батьків про передачу їм дитини іншими особами, від яких вони мають право вимагати її повернення, суд бере до уваги зокрема можливість батьків забезпечити належне виховання дитини, характер їхніх взаємовідносин з нею, прихильність дитини до осіб, у яких вона перебуває, й інші конкретні обставини справи. При цьому суд враховує, хто з зацікавлених осіб виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожної з осіб, особисті якості сторін, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані однієї з осіб сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У будь-якому випадку суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітньої дитини. Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини. У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши наявні у справі докази, з урахуванням встановлених обставин справи суд доходить переконання, що наразі, наданих позивачкою доказів (довідок, характеристик) недостатньо для висновку про наявність правових підстав для поновлення її батьківських прав щодо дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому суд виходить з того, що дитина [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства, у зв`язку з чим потребує постійного догляду, спеціального лікування, яке є необхідним за станом його здоров`я, наразі такий догляд він отримує будучи влаштованим до Зіньківського дитячого будинку - інтернату ім. О.В. Синяговського. [PERSON] є дитиною з інклюзією, у зв`язку з чим також потребує особливого ставлення до процесу навчання і нагляду у повсякденному житті і побуті. Наразі в сім`ї - вихователів повністю забезпеченні потреби дітей, в тому числі в індивідуальному і додатковому навчанні [PERSON] , її право на здобуття початкової загальної освіти, а для [PERSON] право на здобуття загальної середньої освіти. Натомість пояснення позивачки в основному стосуються намірів на майбутнє та її власних прав і потреб в разі поновлення батьківських прав, та маючи незадовільний стан здоров`я і потребу у лікуванні позивачка не надала доказів того, яким чином будуть забезпеченні особливі потреби і догляд дітей на періоди її тривалої відсутності під час лікування і перебування за місцем роботи. При цьому, суд критично оцінює показання свідка [PERSON] про надання нею та іншими родичами позивачки допомоги в догляді за дітьми, оскільки свідок є особою похилого віку, крім цього під час розгляду справи не було встановлено осіб які мають намір допомагати [PERSON] в разі проживання дітей разом з нею. Також суд критично оцінює акти обстеження умов проживання складені Службою у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, оскільки в них фактично лише перелічено наявні у квартирі меблі (які вже перебували у житлі на час укладення договору оренди), однак не зазначено яким чином позивачкою створені умови для проживання дітей, а саме не встановлено чи забезпечено нею запас продуктів харчування, чи наявні гігієнічні засоби, постіль та білизна, одяг, взуття, шкільне приладдя для дітей, чи дійсно [PERSON] придбані спеціальні засоби необхідні для догляду за дитиною з інвалідністю [PERSON] , такі як вертикалізатор, стілець і столик для харчування, прогулянкова коляска. Службою у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, зазначені обставини перевірені не були, що позбавляє суд можливості зробити висновки з приводу того чи змінилась поведінка позивачки в побутових аспектах її життя, оскільки незабезпечення [PERSON] належного харчування дітей, санітарно - гігієнічних умов, медичного догляду і лікування були підставою для позбавлення її батьківських прав щодо дітей. Крім цього, позивачкою не було надано належних доказів на підтвердження яким є її щомісячний дохід, оскільки долучені нею довідки про отримання заробітної плати, пенсії та державної допомоги видані станом на 01 квітня 2025 року, тобто до звернення до суду з відповідним позовом, який подано до суду 09 липня 2025 року. Також, згідно до ч.ч.1,2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Судом в судовому засіданні було заслухано неповнолітнього [PERSON] , віком 14 років та малолітню [PERSON] , віком 11 років, які перебувають у дитячому будинку сімейного типу та не виявили бажання проживати із матір`ю. При цьому неповнолітні діти пояснили, що бажають залишитися в родині батьків - вихователів [PERSON] і [PERSON] , оскільки про них турбуються, дивляться за ними, допомагають у навчанні, кормлять, переодягають, цікавляться їх потребами і інтересами, разом проводять дозвілля. З мамою вони зустрічаються і спілкуються по телефону, однак не сумують за нею, оскільки не довіряють їй через негативну поведінку і ставлення у минулому. З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що наразі у дитячому будинку сімейного типу та спеціалізованому будинку - інтернаті, діти перебувають у благонадійному, спокійному, безпечному і стійкому для них середовищі, яке позитивно впливає на їх загальний розвиток, моральний і фізичний стан, навчання, а тому в якнайкращих інтересах дітей буде залишення дитина [PERSON] у спеціалізованому закладі, де йому надається відповідний медичний догляд, а [PERSON] і [PERSON] у батьків - вихователів, які не тільки сприяють здобуттю дітьми соціальних і побутових навичок, їх закріпленню, прагненню до навчання і заняття спортом, а й забезпечують їм також необхідне спілкування з позивачкою. Крім цього, ураховуючи думку неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] , суд вважає, що звернення [PERSON] з вказаним позовом до суду є передчасним, враховуючи ставлення дітей до біологічної матері на день розгляду справи. Таким чином, суд погоджується з висновком комісії з питань захисту прав дітей Березнегуватської селищної ради від 30 липня 2025 року, за яким є недоцільним поновлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] , вважає його належним чином обґрунтованим, та дослідивши і оцінивши наявні у справі докази, як кожен окремо так і в їх сукупності, доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] про поновлення батьківських прав, оскільки позивачкою не доведено, що її поведінка та обставини, що були підставами для позбавлення батьківських прав, змінилися настільки, що наявні мотиви для поновлення батьківських прав, і це буде відповідати інтересам і бажанню дітей.

Outcome: dismissed