Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

26 серпня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 57 410,25 гривень та здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою від 27 серпня 2025 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачеві надано 15-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 18 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача [PERSON] адвоката Ставніченка Максима Віталійовича, надійшов відзив, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. 25 вересня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника відповідача [PERSON] адвоката Ставніченка Максима Віталійовича, надійшли додаткові пояснення у справі, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу» на території України та постачає природній газ за адресою: [ADDRESS] . Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015р. (далі - Правила), та ст.ст. 6, 7, 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" Позивач зобов`язаний постачати природний газ Споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а Споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, (далі - Договір), які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Постановою НКРЕКП № 2500 від 30.09.2015р. «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між Постачальником природного газу та Споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової Форми договору. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27.08.2025 року №441058093, відомості про зареєстроване право власності на об`єкт нерухомого майна: [ADDRESS] за будь-якими особами в реєстрі відсутні. Проте, згідно довідки з Єдиного державного демографічного реєстру від 27.08.2025 року №1704610, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , за яким здійснюється облік спожитого природного газу. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Зі змісту статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що учасниками правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг, між іншим, є споживачі (індивідуальні та колективні). Положеннями пункту 6 частини першої статті вищезазначеного Закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до норм чинного законодавства, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. У ч.1 ст. 10 Закону вказано, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Пунктом 15 розділу III Правил визначено, що 15. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за вільними цінами, крім ціни постачальника із спеціальними обов`язками, яка встановлюється відповідно до законодавства. Накази про встановлення роздрібної ціни на газ для побутових споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» опубліковані на офіційному сайті Постачальника за посиланням https://gas.ua/gas-prices-for-home. Відповідно до підпункту 1 пункту 4.4. розділу IV Договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається за даними Акціонерного товариства «ОДЕСАГАЗ», що є оператором газорозподільної мережі (далі - Оператор ГРМ) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ згідно Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2494 (далі - Кодекс ГРМ). Відповідно до пункту 2 глави 7 розділу XII Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015р. (далі - Кодекс ГТС), точках виходу до газорозподільної системи з метою проведення остаточної алокації щодобових відборів/споживання, що не вимірюються щодобово, оператор газорозподільної системи до 08 числа газового місяця (М+1) надає оператору газотранспортної' системи інформацію про фактичний місячний відбір/споживання природного газу окремо по кожному споживачу, відбір/споживання якого не вимірюється щодобово. У випадку якщо комерційний вузол обліку обладнаний обчислювачем (коректором) з можливістю встановити за результатами місяця фактичне щодобове споживання природного газу, така інформація додатково надається в розрізі газових днів газового місяця (М).» Крім того, відповідно пункту 1 глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. Відповідно до п. 5 Розділу 1 Правил постачання природного газу, об`єкт побутового споживача - територіально відокремлена газифікована споруда (житловий будинок, квартира, майстерня, літня кухня тощо), що належить споживачеві на правах власності або користування. Таким чином, об`єм (обсяг) спожитого Відповідачем природного газу передається Оператором ГРМ в інформаційну платформу оператора газотранспортної системи (ТОВ Оператор ГТС України) - Iplatforma, та в подальшому імпортується Постачальником у білінгову систему «Газоліна» та використовується останнім для розрахунку вартості спожитого природного газу. Отже, Постачальник проводить нарахування вартості спожитого Споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого Споживачем природного газу. Відповідно п. 4.3. Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Пункт 4.5. Договору визначає, що розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються за рахунками та/або квитанціями абонентської книжки Постачальника. Дату виникнення зобов`язання Відповідача по оплаті за спожитий природний газ визначає п. 4.6. Типового договору, де вказано, що при розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим. Оплата рахунка Постачальника про сплату послуг за цим Типовим договором має бути здійснена Споживачем в термін, визначений в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання Споживачем цього рахунка.» Відповідно ц. 4.10. Договору, у разі виникнення у Споживача заборгованості за послуги з газопостачання за цим Договором Споживач може звернутися до Постачальника із заявою про складення графіка погашення заборгованості на строк не більше 12 місяців та за вимогою Постачальника подати довідки, що підтверджують неплатоспроможність Споживача. Графік погашення заборгованості оформлюється окремим договором про реструктуризацію заборгованості. Укладення Сторонами та дотримання Споживачем графіка погашення заборгованості не звільняє Споживача від здійснення поточних платежів за цим Договором. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). На підставі наданих суду доказів, встановлено, що ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» постачає природний газ за адресою: [ADDRESS] , де зареєстрований [PERSON] та на чиє ім`я за вказаною адресою відкрито особовий рахунок, за яким облікується спожитий природній газ, тоді як останній належним чином не виконує свої обов`язки, пов`язані з оплатою послуг з постачання природного газу. Згідно наданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості [PERSON] за спожитий природний газ за період з 01 жовтня 2021 року по 31 липня 2025 року (включно) становить 57 410,25 гривень. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що він не є власником вищезазначеної квартири, а лише зареєстрований у ній. Проте, відповідач не заперечує факту користування природним газом. Більше того, на підтвердження оплати за спожиті послуги відповідачем надано копії платіжних інструкцій за лютий та червень 2022 року, а також від 03.06.2025. У додаткових поясненнях відповідач зазначає про те, що позивачем не враховано суму сплаченої заборгованості. Так, відповідачем у додатках до відзиву надано копії платіжних інструкцій, а саме: - платіжну інструкцію від 21.02.2022 року № 1А2М-0НРВ-РЗСН-1ВМ6 на суму 440,00 грн (призначення платежу: за розподіл газу, 10085922, Одеса, Гімназична вулиця, б21, кв34, [PERSON] , січня 2022); - платіжну інструкцію від 21.02.2022 року № 63Р7-РВН6-В366-ММВР на суму 3 303,00 грн (призначення платежу: за газ по лічильнику, 10085922, Одеса, Гімназична вулиця, б21, кв34, [PERSON] , січня 2022); - платіжну інструкцію від 16.06.2022 року № 3Р4Н-8Е1В-Р019-4САВ на суму 299,00 грн (призначення платежу: за розподіл газу, 10085922, Одеса, Гімназична вулиця, б21, кв34, [PERSON] , травня 2022); - платіжну інструкцію від 16.06.2022 року Р796-2НКВ-3М72-Е8КР на суму 3 073,00 грн (призначення платежу: за газ по лічильнику, 10085922, Одеса, Гімназична вулиця, б21, кв34, [PERSON] , травня 2022). Також, до додаткових пояснень відповідач додає: - платіжну інструкцію від 03.06.2025 № ССВ3-8МА4-1К6Х-16СА на суму 5 180,00 грн (призначення платежу: за розподіл газу, 10085922, Одеса, Гімназична вулиця, б21, кв34, [PERSON] , травня 2025). Отже, відповідачем було здійснено оплату за послуги газопостачання на загальну суму 12 295,00 гривень, яка безпідставно не була врахована позивачем у поданому ним розрахунку заборгованості, а тому, загальний розмір заборгованості відповідача з урахуванням сплачених грошових сум повинен становити 45 115,25 гривень. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що у зв`язку із відсутністю роздруківки по особовому рахунку неможливо встановити наявність заборгованості відповідача перед позивачем. Проте, як вже було зазначено, на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] за яким стягується облік спожитого природного газу за адресою: [ADDRESS] . В матеріалах справи наявна інформація по рахунку та його фінансовий стан, де визначена дата нарахування, об`єм споживання, тариф, сума до сплати, пільги, сплачено, субсидія та сальдо. При цьому, відповідач не надав роздруківок по особовому рахунку, який би спростовував розрахунок наданий ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ». У додаткових поясненнях відповідач зазначає про те, що без наявності показників лічильника не можливо розрахувати точний об`єм споживання газу. Вказує, що у випадку, якщо показники лічильника не передавалися, нарахування за послуги повинно було розраховуватися за певними нормативами, а об`єм споживання повинен був мати однакові показники. Згідно п.4.4. Типового договору, об`єм (обсяг) постачання та споживання природного газу Споживачем за розрахунковий період визначається одним із нижченаведених способів: 1) за даними Оператора ГРМ за підсумками розрахункового періоду, що містяться в базі даних Оператора газотранспортної системи та доведені Споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу; 2) або за плановими величинами середньомісячного споживання газу в опалювальний або міжопалювальний період. За таких обставин, посилання на те, що об`єми споживання повинні бути однаковими не відповідає дійсності, оскільки вони залежать від періоду, в якому було здійснено нарахування та середньомісячного споживання. Крім того, відповідач у додатках до відзиву надає копію заяви про здійснення перерахунку показників газового лічильника від 12.09.2025 року. У п.4.4. Типового договору визначено, що якщо об`єми (обсяги) постачання та споживання природного газу будуть визначатись за плановими величинами, Постачальник зобов`язується не рідше одного разу на шість місяців здійснювати звіряння фактичного об`єму (обсягу) споживання природного газу за даними Оператора ГРМ та проводити відповідний перерахунок Споживачу. При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів розгляду даної заяви оператором ГРМ та складання за результатами відповідного огляду акту обстеження лічильника, який би містив об`єм спожитого природного разу. Також, відсутні докази на підтвердження того, що вказаний акт направлявся до ТОВ «ГК «НАФТОГАЗ» з метою перерахування заборгованості. Відповідачем надано фотознімок показників газового лічильника. Однак із вказаного фотознімка неможливо встановити, на якому саме об`єкті розташований відповідний лічильник, в тому числі EIC код лічильника, який би давав змогу ідентифікувати факт належності відповідачеві лічильника, а також дату здійснення фотографування, у зв`язку з чим такі докази не дають можливості суду належним чином перевірити достовірність і актуальність зазначених показників. Враховуючи викладене, надані відповідачем копія заяви та фотознімок показників лічильника не можуть спростовувати розрахунок заборгованості, поданий позивачем. З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 45 115,25 гривень. Щодо судового збору суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 2 422,40 гривень. Згідно платіжної інструкції від 25 серпня 2025 року №29024384, ТОВ «ГК» «Нафтогаз України» сплатило в якості судового збору грошову суму у розмірі 2 422,40 гривень. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову 57 410,25 гривень. Розмір задоволених позовних вимог 45 115,25 гривень. Питома вага 0,785 (45 115,25/57 410,25). Розмір судового збору, пропорційного розміру задоволених позовних вимог 1 901,58 гривень (2 422,40 *0,785). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви, з відповідача в порядку розподілу судових витрат підлягає стягненню сума сплаченого судового збору, пропорційна до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1 901,58 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial