Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

1. 1 березня 2023 року позивач поштовим зв`язком звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.07.2021 між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач одержав грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США, які мав повернути позивачеві за першою вимогою. Відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення коштів, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за договором позики в сумі 396 500,00 грн, компенсації інфляційних втрат у сумі 126 388,74 грн та трьох відсотків річних у сумі 19 162,36 грн (т. 1 а.с.а.с. 1 7, 25, 47). 2. 27 квітня 2023 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що 13.07.2021 не укладав з позивачем договір позики та не отримував від нього грошові кошти (т. 1 а.с.а.с. 84 86). 3. 9 травня 2023 року позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що позов фактично підтверджується складеною відповідачем розпискою про отримання позики. Останній, натомість, на спростування зазначеного факту не заявив клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи (т. 1 а.с.а.с. 89 95). 4. 15 травня 2023 року відповідач подав до суду заперечення, у яких зазначив, що надана позивачем суду розписка не свідчить про укладення договору позики. Крім того, вказаний документ не містить і терміну повернення позичених коштів (т. 1 а.с.а.с. 102, 103). 5. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 29.11.2023 справу за підсудністю було передано до Селидівського міського суду Донецької області (т. 1 а.с.а.с. 168, 169). 6. 13 березня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (т. 1 а.с. 189). 7. 8 квітня 2024 року Селидівський міський суд Донецької області за заявою відповідача призначив у справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставив такі питання (т. 1 а.с.а.с. 197, 198): - чи виконаний рукописний текст розписки від 13.07.2021 відповідачем?; - чи виконаний підпис у розписці від 13.07.2021 відповідачем чи іншою особою? 8. 26 серпня 2025 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи №5921/24-32, згідно з яким (т. 1 а.с.а.с. 229 241): - рукописний текст у розписці від 13.07.2021 виконаний відповідачем; - підпис від імені відповідача у розписці від 13.07.2021 виконаний самим відповідачем. 9. Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений позов, пояснивши, що 13.07.2021 між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач одержав грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США, які мав повернути позивачеві за першою вимогою. Відповідач після висунення такої вимоги не виконав свої зобов`язання з повернення коштів. Позов фактично підтверджується складеною відповідачем розпискою про отримання позики, а також висновком проведеної у справі судової почеркознавчої експертизи. 10. Представниця відповідача у судовому засіданні заперечувала проти позову, пояснивши, що відповідач 13.07.2021 не укладав з позивачем договір позики та не отримував від нього грошові кошти. Надана позивачем суду розписка не свідчить про укладення договору позики. При цьому вказаний документ не містить і терміну повернення позичених коштів. 11. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 12. Судом встановлено, що 13.07.2021 між сторонами було укладено договір позики, за умовами якого відповідач одержав грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США (без визначення дати повернення коштів). Факт передачі коштів підтверджується розпискою відповідача від 13.07.2021 (т. 1 а.с. 221). 13. 15 лютого 2023 року позивач звернувся до відповідача (за адресою, зазначеною останнім у розписці від 13.07.2021) з письмовою вимогою про повернення позики (т. 1 а.с.а.с. 19 22). 14. Дотепер відповідач позичені кошти не повернув. 15. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини. 16. Згідно зі статтею 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 17. За правилами, встановленими частинами 1, 2 статті 1049 ЦК, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій же кількості, такого ж роду і такої ж якості, які були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. 18. За укладеним договором позивач передав відповідачеві 10 000,00 доларів США, про що свідчить зміст складеної розписки, отже, вказаний правочин, у розумінні статті 1046 ЦК, було укладено. 19. Відповідач не виконав свої зобов`язання з повернення позичених коштів, отже у нього перед позивачем утворилася заборгованість у сумі 10 000,00 доларів США. При цьому з огляду на відсутність у розписці від 13.07.2021 положень щодо строку повернення коштів, право позивача вважається таким, що порушене, лише з 15.03.2023 (частина 2 статті 1049 ЦК). 20. Факт отримання відповідачем вимоги про повернення позики суд вважає встановленим, оскільки протягом тривалого часу розгляду справи в судах останнім не заперечувався і не був спростований. 21. Більше того, сам факт звернення до суду із цим позовом також підтверджує висунення позивачем письмової вимоги про повернення позики. 22. При обрахуванні основної заборгованості, з огляду на бажання позивача стягнути суму позики у національній валюті України, суд виходить з такого розрахунку: 10 000,00 х 36,5686 = 365 686,00, де: - 10 000,00 сума позики у валюті договору; - 36,5686 курс долара США до національної валюти України станом на обрану позивачем дату 21.02.2023. 23. При цьому суд критично ставиться до курсу гривні до долара США, запропонованого позивачем у позові, оскільки він не відповідає офіційним даним Національного банку України станом на 21.02.2023. 24. Частиною 1 статті 1050 ЦК визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму згідно зі статтею 625 цього Кодексу. 25. За приписами частини 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 26. Судом було встановлено, що право позивача на отримання суми позики було порушене уже після пред`явлення ним позову до суду (тобто, після пред`явлення ним письмової вимоги), отже позов про стягнення трьох відсотків річних станом на 21.02.2023 є безпідставним і задоволенню не підлягає. 27. Суд звертає увагу позивача на неправильне тлумачення ним положень частини 2 статті 625 ЦК, відповідно до якої санкції застосовуються не до всього часу користування коштами (як обраховано в позові), а саме до часу, коли тривало прострочення виконання зобов`язання. 28. Позовна вимога про стягнення з відповідача компенсації його інфляційних втрат також не підлягає задоволенню, оскільки позика передавалася в іноземній валюті, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин приписів частини 2 статті 625 ЦК. 29. Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 30. За правилами, встановленими статтею 526 ЦК, зобов`язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються. 31. З огляду на викладене суд доходить висновку про необхідність задоволення заявленого у справі позову в частині стягнення заборгованості за договором позики від 13.07.2021 у сумі 365 686,00 грн. 32. У порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню компенсація його витрат зі сплати судового збору пропорційно задоволеній частині позову в сумі 4 370,39 грн (т. 1 а.с.а.с. 44, 62). 33. Розв`язуючи питання щодо відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого. 34. Частиною 8 статті 141 ЦПК визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 35. Судом встановлено, що позивач задекларував судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у сумі 50 000,00 грн (т. 1 а.с. 24). 36. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. 37. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 38. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). 39. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи,

Outcome: partial