Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У вересні 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи наступним. 06.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» і фізичною особою [PERSON] за допомогою веб-сайту кредитодавця, який є сукупністю інформаційно-комунікаційних систем позивача, в рамках якого реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір № 56981037. Зазначений Кредитний договір, укладений у відповідності до норм ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту 4 000 грн; строк користування кредитними коштами 730 днів, з 06.05.2024 та закінчується 05.05.2026 (включно) та складається із дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду. Проценти за користування кредитом протягом дисконтного (пільгового) періоду становлять 0,01 % за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 1 % за один день від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору, перерахувавши грошові кошти на рахунок позичальника/картковий рахунок позичальника. Відповідач підписавши Кредитний договір та отримавши кредитні кошти, зобов`язалась повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому цим Договором (Графіку розрахунків (платежів), зокрема протягом Дисконтного (пільгового) періоду кредитування позичальник зобов`язана сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного (пільгового) періоду кредитування, а після закінчення Дисконтного (пільгового) періоду кредитування, позичальник зобов`язана сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов цього Договору, зокрема, але не виключно: порушення позичальником строків оплати процентів, невжиття заходів щодо підтвердження її фінансового стану, тощо, кредитор має право вимагати дострокового погашення усієї заборгованості за кредитом. Підписанням Договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма його істотними умовами та їй була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. 11.08.2025 було укладено Договір № 11-08/25 відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» права вимоги за Кредитними договорами до позичальників, в тому числі за Договором № 56981037. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за Договором № 56981037. Станом на сьогоднішній день заборгованість за Договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 56981037 від 06.05.2024, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 17 120 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 4 000 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 12 800 грн; заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 320 грн. Попередня сума судових витрат, які поніс позивач у зв`язку з пред`явленням даного позову та розгляду справи складає 2 422,40 грн, та 9 000 грн витрат на правничу допомогу. Просили суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за Договором № 56981037 від 06.05.2024 у загальному розмірі 17 120 грн, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн (а.с. 1-10). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а.с. 12-13) та матеріали передані для розгляду. Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 09 вересня 2025 року судом було здійснено запит до Відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а.с. 19). 06 листопада 2025 року за вх. № 64692 судом отримано з Відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області відомості щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а.с. 20). Згідно отриманої інформації, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 23.08.2017. З матеріалів справи вбачається, що позивачем пред`явлено позов до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у відповідності до вимог ч. 1 ст. 27 ЦПК України, що узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 29.10.2020 року у справі № 263/14171/19. Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу. Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. Ухвалою судді від 07 листопада 2025 року прийнято позовну заяву ТОВ «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено в судове засідання на 09 грудня 2025 року (а.с. 21-22). Відповідно до вищевказаної ухвали, вирішено про можливість розгляду справи (формування та зберігання) судової справи в змішаній (паперовій та електронній) формі. 09 грудня 2025 року розгляд справи було відкладено до 28 січня 2026 року, у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 26). Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» свого представника в судове засідання не направив, в позовній заяві, в прохальній частині, директор ТОВ «Факторинг Партнерс» Сердійчук Ярослава Ярославівна, яка діє на підставі витягу з ЄДР (а.с. 33) просила на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи проводити за відсутності представника позивача. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечують (а.с. 9). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. На адресу суду повернулись рекомендовані повідомлення про вручення, з яких вбачається, що ухвалу про відкриття провадження та відповідно судову повістку на судове засідання, яке відбудеться 28.01.2026, відповідач отримала, та повідомлена про розгляд справи (а.с. 31-32). Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасникам справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (пункт 41). Оскільки відповідач була обізнана про розгляд справи, а тому остання з розумним інтервалом часу сама повинна цікавитися провадженням у її справі. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як не надходило і відзиву на позовну заяву позивача. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч. 3 ст. 211 ЦПК України ). В свою чергу, представник позивача скористувалась своїм правом, передбаченим ч. 3. ст. 211 ЦПК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи не з`явилися в судове засіданні, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлена відповідач [PERSON] не з`явилась в судове засідання, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзиву і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 28.01.2026 постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що 06 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит/Кредитний договір № 56981037 (а.с. 34-39). Відповідно до п. 2 п.п. 2.1 Договору, Товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів за фактичний строк користування кредитом у порядку, встановленому цим Договором. П.п. 2.2 -2.5 Договору, кредит надається в загальному розмірі (сума кредиту): 4 000 грн. Строк користування кредитними коштами складає 730 днів, який починається з 06.05.2024 та закінчується 05.05.2026 (включно) та складається із дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду. Дисконтний (пільговий) період складає 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 19.05.2024 (рекомендована дата платежу). Поточний період складає 716 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення Дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 05.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості). П.п. 2.6, проценти за користування кредитом протягом Дисконтного (пільгового) періоду нараховуються за Дисконтною (пільговою) процентною ставкою в розмірі 3,65 % відсотків річних (денна процентна ставка 0,01 % за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом Дисконтного (пільгового) періоду. При застосуванні Програми лояльності та/чи акційних умов отримання кредиту, відповідно до Правил можуть застосовуватися інші значення Дисконтної (пільгової) процентної ставки. П.п. 2.7 Договору, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за Базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 365 % відсотків річних (денна процентна ставка 1 % за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Застосування Базової (стандартної) процентної ставки не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати процентів у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах Базової (стандартної) процентної ставки. П.п. 2.8, позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 19.05.2024 (день завершення Дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.05.2026 (останнього дня строку кредитування) П.п. 2.9, цільове призначення кредиту (мета використання): споживчі потреби, у т.ч. придбання позичальником будь-яких товарів, робіт, послуг для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. П.п. 2.10, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до цього Договору). Відповідно до п.п 3.1.2.1 Договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний, зокрема через веб-сайт Товариства. Укладанням цього Договору позичальник підтверджує, що ознайомився з інформацію наведеною в Паспорті споживчого кредиту, який надано разом із офертою/проектом Кредитного договору, що розміщується в його Особистому кабінеті кредитодавцем. Укладанням цього Договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами Договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил, як невід`ємною його частиною (п.п. 3.1.2.3, 3.1.2.4 Договору). Згідно п.п. 3.2.1.1 Договору, позичальник зобов`язується повернути Товариству кредит та проценти за користування кредитом згідно умов цього Договору (Графіку розрахунків (платежів)), або достроково відповідно до порядку, визначеного цим Договором, але в будь-якому випадку не пізніше дати остаточного погашення заборгованості по кредиту, встановленої п. 2.5 цього Договору. П.п. 3.2.1.4, проценти за Договором нараховуються та сплачуються в наступному порядку: п.п. 3.2.1.4.1, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати видачі кредиту (дати списання кредитних коштів з рахунку Товариства) по дату завершення строку кредитування (по дату остаточного погашення заборгованості), або, у разі дострокового повернення (погашення) заборгованості, по дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок Товариства. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється щоденно на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування; п.п. 3.2.1.4.2, протягом Дисконтного (пільгового) періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного (пільгового) періоду кредитування. У разі продовження позичальником Дисконтного (пільгового) періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного (пільгового) періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору (визначеної у відповідному Додатковому договорі про пролонгацію); п.п. 3.2.1.4.3, після закінчення Дисконтного (пільгового) періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. П.п. 3.3.1 Договору, позичальник має право неодноразово продовжувати (поновлювати) Дисконтний (пільговий) період користування кредитом та/або збільшувати строк кредитування за Договором (далі пролонгація). Пролонгація можлива лише шляхом укладення сторонами відповідного Додаткового договору у спосіб, визначений цим Договором. Додано Графік розрахунків (платежів), Додаток № 1 до Кредитного договору № 56981037 від 06.05.2024, з якого вбачається, що дата видача кредиту/дата платежу з 06.05.2024 по 05.05.2026; кількість днів у розрахунковому періоді 730; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 32 645,60 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 4 000 грн; проценти за користування кредитом 28 645,60 грн; реальна річна процентна ставка 2456,15%. Загальна вартість кредиту 32 645,60 грн (а.с. 39, зворотна сторона-46). В матеріалах справи міститься Заява про пролонгацію (про продовження або про поновлення Дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами) від 20.05.2024, з якої вбачається, що [PERSON] у зв`язку із виникненням тимчасових фінансових труднощів просила відповідно до умов Договору пролонгувати (продовжити або поновити Дисконтний (пільговий) період користування кредитними коштами) з 21.05.2024 по 03.06.2024 включно (а.с. 47, зворотна сторона). 20 травня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] укладено Додатковий договір про пролонгацію № 1/56981037 (а.с. 47, зворотна сторона-48). Відповідно до п. 1 п.п. 1.1 Додаткового договору, у зв`язку з продовженням (поновленням) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами сторони погодили внести зміни в пункти 2.4, 2.5 та 2.8 Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4, Дисконтний (пільговий) період складає 29 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 03.06.2024 (рекомендована дата платежу)»; «2.5, поточний період складає 701 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 05.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості)»; «2.8, позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 03.06.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.05.2026 (останнього дня строку кредитування)». У всьому іншому, що не передбачено умовами цього Додаткового договору, сторони керуються умовами Договору та нормами чинного законодавства України (п. 3 Договору). Додано Графік розрахунків (платежів) (нова редакція), Додаток № 1 до Кредитного договору № 56981037 від 06.05.2024, в редакції Додаткового договору від 20.05.2024 № 1/56981037 з якого вбачається, що дата видача кредиту/дата платежу з 06.05.2024 по 05.05.2026; кількість днів у розрахунковому періоді 730; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 33 200 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 4 000 грн; проценти за користування кредитом 29 200 грн; реальна річна процентна ставка 3589,54%. Загальна вартість кредиту 33 200 грн (а.с. 48-55). Також, в матеріалах справи міститься Заява про пролонгацію (про продовження або про поновлення Дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами) від 03.06.2024, з якої вбачається, що [PERSON] у зв`язку із виникненням тимчасових фінансових труднощів просила відповідно до умов Договору пролонгувати (продовжити або поновити Дисконтний (пільговий) період користування кредитними коштами) з 04.06.2024 по 17.06.2024 включно (а.с. 56). 03 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] укладено Додатковий договір про пролонгацію № 2/56981037 (а.с. 56). Відповідно до п. 1 п.п. 1.1 Додаткового договору, у зв`язку з продовженням (поновленням) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами сторони погодили внести зміни в пункти 2.4, 2.5 та 2.8 Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4, Дисконтний (пільговий) період складає 43 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 17.06.2024 (рекомендована дата платежу)»; «2.5, поточний період складає 687 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 05.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості)»; «2.8, позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 17.06.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.05.2026 (останнього дня строку кредитування)». У всьому іншому, що не передбачено умовами цього Додаткового договору, сторони керуються умовами Договору та нормами чинного законодавства України (п. 3 Договору). Додано Графік розрахунків (платежів) (нова редакція), Додаток № 2 до Кредитного договору № 56981037 від 06.05.2024, в редакції Додаткового договору від 03.06.2024 № 2/56981037 з якого вбачається, що дата видача кредиту/дата платежу з 06.05.2024 по 05.05.2026; кількість днів у розрахунковому періоді 730; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 33 200 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 4 000 грн; проценти за користування кредитом 29 200 грн; реальна річна процентна ставка 3494,57%. Загальна вартість кредиту 33 200 грн (а.с. 56, зворотна сторона-63). Також, в матеріалах справи міститься Заява про пролонгацію (про продовження або про поновлення Дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами) від 21.06.2024, з якої вбачається, що [PERSON] у зв`язку із виникненням тимчасових фінансових труднощів просила відповідно до умов Договору пролонгувати (продовжити або поновити Дисконтний (пільговий) період користування кредитними коштами) з 22.06.2024 по 05.07.2024 включно (а.с. 64, зворотна сторона). 21 червня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] укладено Додатковий договір про пролонгацію № 3/56981037 (а.с. 64, зворотна сторона-65). Відповідно до п. 1 п.п. 1.1 Додаткового договору, у зв`язку з продовженням (поновленням) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами сторони погодили внести зміни в пункти 2.4, 2.5 та 2.8 Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4, Дисконтний (пільговий) період складає 61 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 05.07.2024 (рекомендована дата платежу)»; «2.5, поточний період складає 669 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 05.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості)»; «2.8, позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 05.07.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.05.2026 (останнього дня строку кредитування)». У всьому іншому, що не передбачено умовами цього Додаткового договору, сторони керуються умовами Договору та нормами чинного законодавства України (п. 3 Договору). Додано Графік розрахунків (платежів) (нова редакція), Додаток № 3 до Кредитного договору № 56981037 від 06.05.2024, в редакції Додаткового договору від 20.05.2024 № 3/56981037 з якого вбачається, що дата видача кредиту/дата платежу з 06.05.2024 по 05.05.2026; кількість днів у розрахунковому періоді 730; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 33 200 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 4 000 грн; проценти за користування кредитом 29 200 грн; реальна річна процентна ставка 3384,4%. Загальна вартість кредиту 33 200 грн (а.с. 65-72). Також, в матеріалах справи міститься Заява про пролонгацію (про продовження або про поновлення Дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами) від 16.07.2024, з якої вбачається, що [PERSON] у зв`язку із виникненням тимчасових фінансових труднощів просила відповідно до умов Договору пролонгувати (продовжити або поновити Дисконтний (пільговий) період користування кредитними коштами) з 17.07.2024 по 30.07.2024 включно (а.с. 73). 16 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] укладено Додатковий договір про пролонгацію № 4/56981037 (а.с. 73). Відповідно до п. 1 п.п. 1.1 Додаткового договору, у зв`язку з продовженням (поновленням) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами сторони погодили внести зміни в пункти 2.4, 2.5 та 2.8 Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4, Дисконтний (пільговий) період складає 86 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 30.07.2024 (рекомендована дата платежу)»; «2.5, поточний період складає 644 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 05.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості)»; «2.8, позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 30.07.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.05.2026 (останнього дня строку кредитування)». У всьому іншому, що не передбачено умовами цього Додаткового договору, сторони керуються умовами Договору та нормами чинного законодавства України (п. 3 Договору). Додано Графік розрахунків (платежів) (нова редакція), Додаток № 4 до Кредитного договору № 56981037 від 06.05.2024, в редакції Додаткового договору від 16.07.2024 № 4/56981037 з якого вбачається, що дата видача кредиту/дата платежу з 06.05.2024 по 05.05.2026; кількість днів у розрахунковому періоді 730; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 33 200 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 4 000 грн; проценти за користування кредитом 29 200 грн; реальна річна процентна ставка 3589,54%. Загальна вартість кредиту 33 200 грн (а.с. 73, зворотна сторона-80). Також, в матеріалах справи міститься Заява про пролонгацію (про продовження або про поновлення Дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами) від 30.07.2024, з якої вбачається, що [PERSON] у зв`язку із виникненням тимчасових фінансових труднощів просила відповідно до умов Договору пролонгувати (продовжити або поновити Дисконтний (пільговий) період користування кредитними коштами) з 31.07.2024 по 13.08.2024 включно (а.с. 81, зворотна сторона). 30 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] укладено Додатковий договір про пролонгацію № 5/56981037 (а.с. 81, зворотна сторона-82). Відповідно до п. 1 п.п. 1.1 Додаткового договору, у зв`язку з продовженням (поновленням) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами сторони погодили внести зміни в пункти 2.4, 2.5 та 2.8 Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4, Дисконтний (пільговий) період складає 100 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 13.08.2024 (рекомендована дата платежу)»; «2.5, поточний період складає 630 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 05.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості)»; «2.8, позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 13.08.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.05.2026 (останнього дня строку кредитування)». У всьому іншому, що не передбачено умовами цього Додаткового договору, сторони керуються умовами Договору та нормами чинного законодавства України (п. 3 Договору). Додано Графік розрахунків (платежів) (нова редакція), Додаток № 5 до Кредитного договору № 56981037 від 06.05.2024, в редакції Додаткового договору від 30.07.2024 № 5/56981037 з якого вбачається, що дата видача кредиту/дата платежу з 06.05.2024 по 05.05.2026; кількість днів у розрахунковому періоді 730; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 33 200 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 4 000 грн; проценти за користування кредитом 29 200 грн; реальна річна процентна ставка 3179,94%. Загальна вартість кредиту 33 200 грн (а.с. 82-89). Також, в матеріалах справи міститься Заява про пролонгацію (про продовження або про поновлення Дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами) від 21.08.2024, з якої вбачається, що [PERSON] у зв`язку із виникненням тимчасових фінансових труднощів просила відповідно до умов Договору пролонгувати (продовжити або поновити Дисконтний (пільговий) період користування кредитними коштами) з 22.08.2024 по 04.09.2024 включно (а.с. 90). 21 серпня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] укладено Додатковий договір про пролонгацію № 6/56981037 (а.с. 90). Відповідно до п. 1 п.п. 1.1 Додаткового договору, у зв`язку з продовженням (поновленням) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами сторони погодили внести зміни в пункти 2.4, 2.5 та 2.8 Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4, Дисконтний (пільговий) період складає 122 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 04.09.2024 (рекомендована дата платежу)»; «2.5, поточний період складає 608 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 05.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості)»; «2.8, позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 04.09.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.05.2026 (останнього дня строку кредитування)». У всьому іншому, що не передбачено умовами цього Додаткового договору, сторони керуються умовами Договору та нормами чинного законодавства України (п. 3 Договору). Додано Графік розрахунків (платежів) (нова редакція), Додаток № 6 до Кредитного договору № 56981037 від 06.05.2024, в редакції Додаткового договору від 21.08.2024 № 6/56981037 з якого вбачається, що дата видача кредиту/дата платежу з 06.05.2024 по 05.05.2026; кількість днів у розрахунковому періоді 730; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 33 200 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 4 000 грн; проценти за користування кредитом 29 200 грн; реальна річна процентна ставка 3097,88%. Загальна вартість кредиту 33 200 грн (а.с. 90, зворотна сторона-97). Також, в матеріалах справи міститься Заява про пролонгацію (про продовження або про поновлення Дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами) від 10.09.2024, з якої вбачається, що [PERSON] у зв`язку із виникненням тимчасових фінансових труднощів просила відповідно до умов Договору пролонгувати (продовжити або поновити Дисконтний (пільговий) період користування кредитними коштами) з 11.09.2024 по 24.09.2024 включно (а.с. 98, зворотна сторона). 10 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] укладено Додатковий договір про пролонгацію № 7/56981037 (а.с. 98, зворотна сторона-99). Відповідно до п. 1 п.п. 1.1 Додаткового договору, у зв`язку з продовженням (поновленням) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами сторони погодили внести зміни в пункти 2.4, 2.5 та 2.8 Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4, Дисконтний (пільговий) період складає 142 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 24.09.2024 (рекомендована дата платежу)»; «2.5, поточний період складає 588 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 05.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості)»; «2.8, позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 24.09.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.05.2026 (останнього дня строку кредитування)». У всьому іншому, що не передбачено умовами цього Додаткового договору, сторони керуються умовами Договору та нормами чинного законодавства України (п. 3 Договору). Додано Графік розрахунків (платежів) (нова редакція), Додаток № 7 до Кредитного договору № 56981037 від 06.05.2024, в редакції Додаткового договору від 10.09.2024 № 7/56981037 з якого вбачається, що дата видача кредиту/дата платежу з 06.05.2024 по 05.05.2026; кількість днів у розрахунковому періоді 730; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 33 200 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 4 000 грн; проценти за користування кредитом 29 200 грн; реальна річна процентна ставка 3044,61%. Загальна вартість кредиту 33 200 грн (а.с. 99-106). Також, в матеріалах справи міститься Заява про пролонгацію (про продовження або про поновлення Дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами) від 25.09.2024, з якої вбачається, що [PERSON] у зв`язку із виникненням тимчасових фінансових труднощів просила відповідно до умов Договору пролонгувати (продовжити або поновити Дисконтний (пільговий) період користування кредитними коштами) з 26.09.2024 по 09.10.2024 включно (а.с. 107). 25 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] укладено Додатковий договір про пролонгацію № 8/56981037 (а.с. 107). Відповідно до п. 1 п.п. 1.1 Додаткового договору, у зв`язку з продовженням (поновленням) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами сторони погодили внести зміни в пункти 2.4, 2.5 та 2.8 Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4, Дисконтний (пільговий) період складає 157 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 09.10.2024 (рекомендована дата платежу)»; «2.5, поточний період складає 208 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 05.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості)»; «2.8, позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 09.10.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.05.2026 (останнього дня строку кредитування)». У всьому іншому, що не передбачено умовами цього Додаткового договору, сторони керуються умовами Договору та нормами чинного законодавства України (п. 3 Договору). Додано Графік розрахунків (платежів) (нова редакція), Додаток № 8 до Кредитного договору № 56981037 від 06.05.2024, в редакції Додаткового договору від 25.09.2024 № 8/56981037 з якого вбачається, що дата видача кредиту/дата платежу з 06.05.2024 по 05.05.2026; кількість днів у розрахунковому періоді 730; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 18 600 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 4 000 грн; проценти за користування кредитом 14 600 грн; реальна річна процентна ставка 3002,84%. Загальна вартість кредиту 18 600 грн (а.с. 107, зворотна сторона-111). Також, в матеріалах справи міститься Заява про пролонгацію (про продовження або про поновлення Дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами) від 10.10.2024, з якої вбачається, що [PERSON] у зв`язку із виникненням тимчасових фінансових труднощів просила відповідно до умов Договору пролонгувати (продовжити або поновити Дисконтний (пільговий) період користування кредитними коштами) з 11.10.2024 по 24.10.2024 включно (а.с. 112). 10 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та [PERSON] укладено Додатковий договір про пролонгацію № 9/56981037 (а.с. 112). Відповідно до п. 1 п.п. 1.1 Додаткового договору, у зв`язку з продовженням (поновленням) дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами сторони погодили внести зміни в пункти 2.4, 2.5 та 2.8 Договору, виклавши їх в наступній редакції: «2.4, Дисконтний (пільговий) період складає 172 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 24.10.2024 (рекомендована дата платежу)»; «2.5, поточний період складає 193 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 05.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості)»; «2.8, позичальнику рекомендується (не обов`язково) повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти в рекомендовану дату платежу 24.10.2024 (день завершення дисконтного (пільгового) періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 05.05.2026 (останнього дня строку кредитування)». У всьому іншому, що не передбачено умовами цього Додаткового договору, сторони керуються умовами Договору та нормами чинного законодавства України (п. 3 Договору). Додано Графік розрахунків (платежів) (нова редакція), Додаток № 9 до Кредитного договору № 56981037 від 06.05.2024, в редакції Додаткового договору від 10.10.2024 № 9/56981037 з якого вбачається, що дата видача кредиту/дата платежу з 06.05.2024 по 05.05.2026; кількість днів у розрахунковому періоді 730; чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період 18 600 грн; сума кредиту за договором/погашення суми кредиту 4 000 грн; проценти за користування кредитом 14 600 грн; реальна річна процентна ставка 2981,67%. Загальна вартість кредиту 18 600 грн (а.с. 112, зворотна сторона-116). В матеріалах справи наявні Паспорт споживчого кредиту ТОВ «ЕКО ФІН», інформація, яка надається споживачу до укладення Договору про споживчий кредит (а.с. 117-119), Анкета клієнта-фізичної особи, що сформована за допомогою програмного забезпечення (ІТС ТОВ «ЕКО ФІН») (а.с. 120, зворотна сторона-121), Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» (а.с. 122-125), Офіційні правила акції під назвою «Кредит від 0,01% в день на перший кредит» для нових користувачів фінансових послуг ТОВ «ЕКО ФІН» (а.с. 125, зворотна сторона-126). Згідно Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, в рамках Договору про надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів № ПГ-770 від 18.09.2023 та на підставі платіжної інструкції (замовлення) відправника, Товариством з обмеженою відповідальністю «ПрофітГід» було здійснено наступний успішний переказ грошових коштів на рахунок отримувача: номер платіжної Інструкції (Квитанції) 41500-96943-03613; надавач платіжних послуг ТОВ «ПрофітГід»; платник ТОВ «ЕКО ФІН»; дата/час здійснення переказу коштів 2024-05-06 15:34:54; сума переказу 4 000 грн, номер платіжної картки отримувача: [NUMBER] . Призначення переказу [PERSON] , [NUMBER] , Кредитний договір № 56981037 від 06.05.2024 (а.с. 129). Встановлено, що ТОВ «ЕКО ФІН» надало ТОВ «Факторинг Партнерс» інформацію щодо даних, які підтверджують зарахування кредитних коштів на банківську картку клієнта. Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Відповідачу [PERSON] направлялась на адресу реєстрації Вимога про дострокове погашення заборгованості (а.с. 127-128). Встановлено, що станом на час розгляду справи, Вимога про дострокове погашення заборгованості не виконана, борг не повернутий. Крім того, надано Виписку за кредитом перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН», яка містить погашення по відсоткам у загальному розмірі 5 720 грн, та заборгованість складає за тілом 4 000 грн, за відсотками 12 800 грн (а.с. 130-136). Отже, банківська Виписка з рахунку позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджує рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто Виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором. Так, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21). В зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів суд установив, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надав відповідачу кредит в обумовленій сумі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача, тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог до позичальника про стягнення заборгованості по тілу кредиту та відсотків. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2021 по справі № 278/2177/15-ц про те, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Така позиція викладена і в постанові КЦС ВС від 31.05.2022 № 194/329/15-ц (провадження № 61-3753св22). Отже, вказаний вище Договір було укладено в електронній формі. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно частиною 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч. 3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статтею 530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. За умовами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положенням статті 611 ЦК України, визначено правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини другої статті 639 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір в силу приписів ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Умови договорів приєднання розробляються Товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Перша судова палата Касаційного цивільного суду у своїй правовій позиції у Постанові № 61-20799св19 по справі № 561/77/19 від 16.12.2020 щодо належності та законності підписання кредитних договорів за допомогою одноразового ідентифікатора зазначає: «Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором, визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1082 ЦК України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. В пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію», є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Також, приписами ст. 12 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа....» Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання Одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу Відповідачем на веб-сайт за допомогою Логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між Відповідачем та Первісними Кредиторами не було б укладено. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 12 січня 2021 року № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 23 березня 2020 року № 404/502/18. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) дійшов такого висновку, що Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Суди, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, судом встановлено факт укладання відповідачем вищевказаного Договору про надання споживчого кредиту в електронній формі та підписанням Договору з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З матеріалів справи вбачається і судом встановлено, що відповідачем дійсно було укладено Договір про надання споживчого кредиту з ТОВ «Слон Кредит», умовами якого передбачалося надання кредитних коштів. Позивачем доведено підписання вищевказаного Договору відповідачем, так як для підписання кредитного договору [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором № YWI3NDII, відповідно до вимог частини 6 та 8 статті 11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали Кредитний договір. Таким чином, вказаний Договір підписано електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. В преамбулі Договору зазначено особисті дані [PERSON] адреса місця реєстрації та проживання, банківський рахунок, номера телефону адреса електронної пошти. Доказів на спростування відповідності анкетних даних відповідача в зазначеному Договорі матеріали справи не містять (а.с. 39). Доказів про те, що персональні дані відповідача були використані ТОВ «ЕКО ФІН» для укладення Кредитного договору від її імені, відповідачем до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталась, як і не оскаржувала правомірність (дійсність) укладеного Договору. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Отже, підписання Договору про споживчий кредит № 30220090 від 30 квітня 2024 року свідчить про те, що відповідачу всі умови даного Договору цілком зрозумілі і вона вважає їх справедливими по відношенню до нього. Вказаний Договір був прочитаний та підписаний сторонами. Оскільки відповідач підтвердила свою згоду та погодилася з усіма умовами вищевказаного Договору, підписавши його, а тому зазначені умови були прочитані, з якими погодилися сторони. Таким чином, своїми підписами сторони письмово підтвердили та закріпили те, що вони діяли свідомо, були вільні в укладенні Договору, вільні у виборі контрагента та умов договору. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20) від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20 (провадження № 61-154св21). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 17 січня 2022 року в справі № 234/7723/20, провадження № 61-6379св21. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Позичальник зобов`язаний, відповідно до ст. 1049 ЦК України, повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. В порушення вищезазначених вимог закону та умов Договору, відповідач зобов`язання за договором не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. 11 серпня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКО ФІН» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» було укладено Договір № 11-08/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с. 138-140). Відповідно до умов Договору, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за Договором позики/Договором про споживчий кредит/Кредитним договором, з урахування усіх змін, доповнень і додатків до них. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим Договором. Згідно до витягу з Реєстру боржників до Договору № 11-08/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 11.08.2025, ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у загальному розмірі 16 800 грн, з яких: 4 000 грн сума заборгованості за основним зобов`язанням, 12 800 грн сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с. 145). Встановлено, що всупереч умовам Договору, відповідач належним чином не виконувала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «Факторинг Партнерс», ні на рахунки попереднього кредитора. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Аналогічної правової позиції дотримується і КЦС ВС в постанові від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц. В зазначеній постанові ВС зауважив, що неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається [PERSON], не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора. Таким чином, за Договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі № 756/668/15-ц (провадження № 61-153св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18). Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що у зв`язку із порушенням взятих на себе зобов`язань, відповідач має заборгованість перед позивачем у розмірі 17 120 грн, з яких: 4 000 грн заборгованість за основним зобов`язанням (тіло кредиту); 12 800 грн заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 320 грн заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості), що підтверджується Розрахунком заборгованості (а.с. 137). Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, з боку відповідача не надано до суду жодних пояснень, заперечень та відзиву щодо позовних вимог позивача, а також у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України жодного належного та допустимого доказу в спростування доводів позивача щодо наявної заборгованості за тілом кредиту. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до п.п. 3.2.2.2.1 Договору вбачається, що у випадку невиконання позичальником умов цього Договору, зокрема, але не виключно: порушення позичальником строків оплати процентів, невжиття заходів щодо підтвердження його фінансового стану, тощо, кредитор має право вимагати дострокового погашення усієї заборгованості за кредитом направити Вимогу про дострокове погашення заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що з метою досудового, добровільного врегулювання спору, на адресу відповідача [PERSON] направлено Вимогу про дострокове погашення заборгованості (а.с. 127-128). В зазначеній вимозі, ТОВ «Факторинг Партнерс» повідомив [PERSON] про відступлення прав вимог, а також вимагав від останньої достроково повернути кредит у повному обсязі, а саме: основну суму боргу 4 000 грн та проценти за користування кредитом в сумі 13 120 грн. Але, як зазначав позивач, відповіді на зазначену Вимогу не надходило, порушення умов Договору позичальником не усунуті. Оскільки відповідачем не виконуються вимоги за вищевказаним Договором, визначені умовами у відповідності до вимог п. 3.2.2.2.1 та укладеними Додатковими договорами, за останньою рахується заборгованість, яка підтверджується Розрахунком заборгованості, та яка з боку відповідача не спростована, позивач як новий кредитор має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав в повному обсязі, тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) в розмірі 4 000 грн є такими, що підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 12 800 грн, то з цього приводу, суд зазначає про таке. Відповідно до п.п. 3.2.1.1 Договору, позичальник зобов`язується повернути Товариству кредит та проценти за користування кредитом згідно умов цього Договору (Графіку розрахунків (платежів)), або достроково відповідно до порядку, визначеного цим Договором, але в будь-якому випадку не пізніше дати остаточного погашення заборгованості по кредиту, встановленої п. 2.5 цього Договору. П.п. 2.3, строк користування кредитними коштами складає 730 (днів), який починається з 06.05.2024 та закінчується 05.05.2026 (включно) та складається із Дисконтного (пільгового) періоду та поточного періоду. П.п. 2.4, Дисконтний (пільговий) період складає 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 19.05.2024 (рекомендована дата платежу). П.п. 2.5, Поточний період складає 716 днів, що настає з дня, наступного за днем завершення Дисконтного (пільгового) періоду, і закінчується 05.05.2026 (дата остаточного погашення заборгованості). П.п. 2.6, проценти за користування кредитом протягом Дисконтного (пільгового) періоду нараховуються за Дисконтною (пільговою) процентною ставкою в розмірі 3,65 % відсотків річних (денна процентна ставка 0,01 % за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом Дисконтного (пільгового) періоду. При застосуванні Програми лояльності та/чи акційних умов отримання кредиту, відповідно до Правил можуть застосовуватися інші значення Дисконтної (пільгової) процентної ставки. П.п. 2.7, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду нараховуються за базовою (стандартною) процентною ставкою в розмірі 365 % відсотків річних (денна процентна ставка 1 % за один день) від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду. Застосування базової (стандартної) процентної ставки не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати процентів у бік погіршення для клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах базової (стандартної) процентної ставки. П.п. 3.2.1.4, проценти за Договором нараховуються та сплачуються в наступному порядку: 3.2.1.4.1, нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати видачі кредиту (дати списання кредитних коштів з рахунку Товариства) по дату завершення строку кредитування (по дату остаточного погашення заборгованості), або, у разі дострокового повернення (погашення) заборгованості, по дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок Товариства. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється щоденно на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування; 3.2.1.4.2, протягом Дисконтного (пільгового) періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня Дисконтного (пільгового) періоду кредитування. У разі продовження позичальником Дисконтного (пільгового) періоду кредитування, позичальник кожен раз сплачує всі нараховані проценти не пізніше нової дати закінчення Дисконтного (пільгового) періоду кредитування, вирахуваної відповідно до правил цього Договору (визначеної у відповідному Додатковому договорі про пролонгацію); 3.2.1.4.3, після закінчення Дисконтного (пільгового) періоду кредитування, позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. Всі платежі за цим Договором (повернення кредиту, сплата процентів за користування та неустойки) здійснюються шляхом зарахування коштів, що надійшли від позичальника на рахунок Товариства. Повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником згідно з Графіком розрахунків, або достроково відповідно до порядку, визначеного цим Договором, але в будь-якому випадку не пізніше дати остаточного повернення кредиту, встановленого цим Договором. Якщо дата платежу припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до законодавства України, датою платежу є перший за ним робочий день. Позичальник зобов`язується здійснити повернення суми кредиту та нараховані, у відповідності до цього Договору, проценти за користування кредитом, згідно Графіку розрахунків. Якщо сума коштів, що надійшла в рахунок погашення кредиту та сплати процентів та/чи інших, пов`язаних із цим Договором платежів, менша розміру вказаного у Графіку розрахунків (Додаток № 1 до цього Договору), то несплачений платіж та нараховані проценти, що мали бути сплаченими, вважаються простроченими. Суд також погоджується з доданим з боку позивача Розрахунком процентів, які розраховані у розмірі передбаченому умовами Договору, Заяв про пролонгацію (про продовження або про поновлення дисконтного (пільгового) періоду користування кредитними коштами) та Додаткових договорів про пролонгацію, та з якими була ознайомлена відповідач. Будь-яких конкретних правових доказів про повне або часткове спростування позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс», стороною відповідача суду не надано. Отже, суд звертає увагу, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит, умовами якого передбачено та встановлено відсотки за користування кредитними коштами, з чим погодилася відповідач підписуючи вказаний Договір та Додаткові договори (з усіма їх умовами). До того ж, в правових позиція Верховного Суду зазначено про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, зокрема, пунктів договору щодо нарахування процентів за користування кредитом та відсутність порушень зі сторони кредитодавця вимог ЗУ «Про захист прав споживачів», що відображено в постановах від 12.01.2022 у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20, від 18.06.2021 у справі № 234/8079/20. Волевиявлення сторони щодо підписання Договору свідчить, що особа, яка погоджується укласти Договір, отримала всі необхідні відомості для прийняття рішення про погодження умов Договору. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати відсотків у розмірі 12 800 гривень. Також, підлягає до задоволення і заборгованість за нарахованими процентами згідно Кредитного договору з моменту відступлення права вимоги у розмірі 320 грн, що також передбачено умовами Договору. П.п. 6.1 Договору, за невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством, а також відшкодовують заподіяні збитки, понад неустойку. П.п. 6.2, закінчення строку дії цього Договору не звільняє від відповідальності за невиконання та/чи неналежне виконання умов цього Договору, яке відбулося під час дії Договору. П.п. 6.5, у випадку невиконання обов`язку, передбаченого п.п. 4.3.10 цього Договору, ризик настання негативних наслідків несе позичальник. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 17 120 грн, який складається із заборгованості за кредитом (тілом кредиту) в розмірі 4 000 грн; заборгованості за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги в розмірі 12 800 грн; заборгованість за нарахованими процентами з моменту відступлення права вимоги в розмірі 320 грн. Окрім цього, відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості. Водночас суд звертає увагу, що не згода відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій контррозрахунок. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15. У вказаній постанові Верховний Суд зазначив, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Таким чином, враховуючи все вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості є такими, що підлягають задоволенню з урахуванням вищенаведеного. Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 гривень (а.с. 7-9). Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року справа № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19. Також, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 301/1894/17. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Так, судові витрати понесені позивачем підтверджуються наявними в матеріалах справи наступними документами: Договором про надання правничої допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024 (а.с. 146-147); Кошторис надання послуг (а.с. 147, зворотна сторона-148); Заявкою на надання юридичної допомоги № 1060 від 12.08.2025 (а.с. 149); Витягом з Акту № 16 про надання юридичної допомоги від 22.08.2025 (а.с. 150);. Відповідно до Договору про надання правничої допомоги, за надання правничої допомоги, за цим Договором, клієнт сплачує адвокату гонорар, який погоджується сторонами у додатках до цього Договору. Згідно до Витягу з Акту про надання юридичної допомоги, між сторонами узгоджено вартість послуг: надання усної консультації: 2 год. 3 000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду: 2 год. 6 000 грн. Загальна сума 9 000 грн. При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VI врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання. Відповідно до позиції Верховного Суду, висловлену у постановах від 27.06.2021 у справі № 922/2495/20, від 25.06.2021 у справі № 922/902/20, від 23.06.2021 у справі № 910/2478/20, від 18.06.2021 у справі № 905/411/17, від 15.06.2021 у справі № 910/3419/20, від 01.06.2021 у справі № 922/2385/20, від 21.03.2021 у справі № 712/1720/19, Верховний Суд зазначив, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначені фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвокатом іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. За приписами ч. 3 ст. 27 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, ст. 903 ЦК України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадку і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна в договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору. Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги. Отже, сума гонорару є фіксованою, а при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту. Зазначене відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 (провадження № К/9901/27657/20). Так, своїй постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції, оскільки витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Отже, між сторонами виникли договірні зобов`язання, де позивач отримав правову допомогу. Однак, до суду, станом на час розгляду судом вищевказаної позовної заяви з боку відповідача не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Так, не надходження з боку сторони клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, виключає можливість суду на зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція міститься в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. В постанові Верховного Суду від 01.12.2021 року у справі № 607/14338/19-ц зазначено, що матеріали справи не містять клопотання Особа_1 про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат з урахуванням наведених обставин відсутні. Аналогічної позиції дотримується ВС КЦС у справі № 523/3904/19 від 09.02.2022 року. У вищевказаній постанові Верховний Суд зазначив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони. Отже, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Водночас, суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved