Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

21 березня 2024 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме: визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на частки житлового будинку загальною площею 113,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на частки нежитлової будівлі корівника, загальною площею 294,5 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на частки нежитлової будівлі стайні, загальною площею 505,0 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на частки земельної ділянки, кадастровий номер: 6824288600:02:004:0096, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4012 га, розташована в с. Старий Остропіль Хмельницького району Хмельницької області; визнати за [PERSON] в порядку поділу майна подружжя право власності на частки земельної ділянки, кадастровий номер: 6824288600:02:004:0038, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3974 га, розташована в с. Старий Остропіль Хмельницького району Хмельницької області; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію половини ринкової вартості транспортного засобу ГАЗ-САЗ 3507 (1986 року випуску) в сумі 41 855 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію половини ринкової вартості транспортного засобу АМС-500 СТАРКОНЬ (2010 року випуску) в сумі 10 500 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію половини ринкової вартості транспортного засобу ЗИЛ-ММЗ 554М (1992 року випуску) в сумі 62 783 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію половини ринкової вартості транспортного засобу SHINERAY INTRUDER 197 (2018 року випуску) в сумі 21 879 грн. А також просить стягнути із відповідача понесені судові витрати по справі у виді судового збору у розмірі 15 140 грн. В обґрунтування поданого позову позивач зазначає, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 04.02.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 07.02.2024 року за рішенням суду. У період шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти подружжя придбано рухоме та нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 113,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на ім`я [PERSON] ; нежитлову будівлю корівника, загальною площею 294,5 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] ; нежитлову будівлю стайні, загальною площею 505,0 кв.м., розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер: 6824288600:02:004:0096, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4012 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ № 130428, виданий 20.11.2009 року Управлінням Держкомзему у Старокостянтинівському район, на ім`я [PERSON] ; земельну ділянку, кадастровий номер: 6824288600:02:004:0038, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Старий Остропіль Хмельницького району Хмельницької області, на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 127719, виданий на підставі рішення Староостропільської сільської ради від 12.07.2006 року № 11 на ім`я [PERSON] ; транспортний засіб ГАЗ-САЗ 3507 (1986 року випуску, дата реєстрації 23.07.2002 року) зареєстрований на ім`я [PERSON] ; транспортний засіб АМС-500 СТАРКОНЬ (2010 року випуску, дата реєстрації 10.09.2010 року) зареєстрований на ім`я [PERSON] ; транспортний засіб ЗИЛ-ММЗ 554М (1992 року випуску, дата реєстрації 11.05.2019 року) зареєстрований на ім`я [PERSON] ; транспортний засіб SHINERAY INTRUDER 197 (2018 року випуску, дата реєстрації 05.07.2019 року) зареєстрований на ім`я [PERSON] . Після розірвання шлюбу, добровільно вони з чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема [PERSON] без згоди другого з подружжя було відчужені або перереєстровані інші транспортні засоби та сільськогосподарська техніка. У зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Кучерук Т.М. поданий позов підтримали та просять задовільнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Гіппіус О.Б. просять задовільнити позовні вимоги частково. Так, відповідач зазначив, що визнає позовні вимоги [PERSON] в частині поділу подружнього майна, а саме: нежитлових будівель корівника та стайні, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та транспортного засобу АМС-500 СТАРКОНЬ з компенсацією 10 500 грн. Інше майно належить йому на праві власності. Заслухавши учасників справи, свідка, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 04.02.2003 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Старокостянтинівським районного суду Хмельницької області від 07.02.2024 року. Судове рішення набрало законної сили 11.03.2024 року. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27143578 від 28.08.2010 року, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на ім`я [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 09.08.2010 року, видане виконавчим комітетом Староостропільської сільської ради. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за № 364581976, сформованого 05.02.2024 року вбачається, що нежитлова будівля площею, яка складається із корівника загальною площею 294,5 кв.м. та стайні загальною площею 505,0 кв.м., розташовані за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано 10.11.2020 року на ім`я [PERSON] . Разом з тим, нерухома будівля розташована на земельній ділянці, кадастровий номер: 6824288600:02:004:0096, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4012 га., що належить на праві власності [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯИ № 130428, виданий 20.11.2009 року Управлінням Держкомзему у Старокостянтинівському районі. Крім того, згідно державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 127719, виданий на підставі рішення Староостропільської сільської ради від 12.07.2006 року № 11 на ім`я [PERSON] , останньому належить на праві власності земельна ділянка, кадастровий номер: 6824288600:02:004:0038, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Старий Остропіль Хмельницького району Хмельницької області. Із письмового повідомлення Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Хмельницькій області (філія ГСЦ МВС) від 16.01.2024 року встановлено, що на ім`я [PERSON] станом на 16.04.2024 року зареєстровано такі транспортні засоби, а саме: 23.07.2002 року зареєстрований транспортний засіб ГАЗ-САЗ 3507 (1986 року випуску); 10.09.2010 року зареєстрований транспортний засіб АМС-500 СТАРКОНЬ (2010 року випуску); 11.05.2019 року зареєстрований транспортний засіб ЗИЛ-ММЗ 554М (1992 року випуску); 05.07.2019 року зареєстрований транспортний засіб SHINERAY INTRUDER 197 (2018 року випуску). Крім того, у попередньому судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що є матір`ю відповідача [PERSON] . Вказала, що вона разом із своїм чоловіком побудували житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] . Після одруження сина із позивачем, віддали для їхнього проживання вказаний будинок та [PERSON] оформив на своє ім`я право власності. Крім того, [PERSON] на праві власності належить нежитлова будівля, яка складається із корівника та стайні, оскільки останній їх викупив. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Згідно ч.ч.3, 4 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 163 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). Статтею 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. (абзац 1 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Тому закон встановив презумпцію спільності інтересів подружжя і сім`ї. Такі правові висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц. Таким чином за загальним правилом, що випливає з наведених вище правових норм, вбачається, що будь-яке майно набуте за час шлюбу належить до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, якщо одним із них не доведене набуття ним особистої приватної власності на майно в період перебування в шлюбі. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Суд у цьому сенсі зазначає, якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 22 січня 2020 року по справі № 711/2302/18. Таким чином, спірне рухоме та нерухоме майно, відповідно до ст.60 СК України, є спільною сумісною власністю подружжя, тобто набуте сторонами у період з 04.03.2003 року по 07.02.2024 року. Оскільки, добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними. Так, судом було встановлено з підстав, передбачених ст.60, 61 СК України та ст.368 ЦК України, що нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 113,8 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] ; нежитлова будівля корівник, загальною площею 294,5 кв.м. та нежитлова будівля стайня, загальною площею 505,0 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача, як колишнього подружжя, яке було набуте спільно за час їх перебування у шлюбі. Таким чином,

Outcome: partial