Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

09.12.2025 року позивач [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.06.2019 року. За час шлюбу ними було усиновлено трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На час подачі позову сторони не проживають разом. Дружина зареєстрована та проживає окремо. Діти зареєстровані та проживають з позивачем. Фактично сім`я припинила існування. Відповідач за весь час окремого проживання будь якої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, як і не займається їх вихованням. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на його користь аліменти в розмірі 1/3 частини від з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання дітей. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 15 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін в судове засідання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити. Доповнивши, що 15 січня 2026 року Фастівським міськрайонним судом прийнято рішення про розірвання шлюбу між ним та відповідачкою. Рішення не набрало законної сили. В судове засідання відповідач не з`явилася про час слухання справи повідомлена вчасно та належним чином, заяв, клопотань щодо розгляду справи від неї не надходило. У встановлений строк відзиву на позовну заяву до суду не надійшло, а тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 15,16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що 15 червня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було зареєстровано шлюб Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Київській області, про що зроблено актовий запис № 114. Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 15 лютого 2022 року (повторно) [INFO] народилася [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 15 лютого 2022 року (повторно) [INFO] народився [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 15 лютого 2022 року (повторно) [INFO] народився [PERSON] . Як вбачається з вказаних свідоцтв про народження батьками дітей є [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/017595419 від 25.11.2025 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно до Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/017595457 від 25.11.2025, № 2025/017595516 від 25.11.2025, № 2025/017595571 від 25.11.2025 діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . З Акту обстеження матеріально-побутових умов від 26.11.2025 року складеного головою комітету самоорганізації населення м/р Казнівка Зєвако О.І., діловода сектору демократичних ініціатив виконавчого комітету ФМР [PERSON] при обстеженні матеріально-побутових умов громадянина [PERSON] проживаючого в [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] проживає разом з дітьми: донька [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] участі у вихованні дітей з 17 листопада 2025 року не приймає, фінансово не підтримує. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 цього Кодексу визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 2 ст. 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року) зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За ч. 3 ст.181, ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом наведених правових норм аліменти присуджуються з метою утримання дитини на користь того з батьків, з ким проживає дитина, і який здійснює утримання цієї дитини. Аналіз частини другої статті 181 СК України свідчить про те, що право на отримання аліментів на дитину має той з батьків, з ким проживає дитина, а відповідний обов`язок сплачувати аліменти на дитину той з батьків, хто проживає окремо від неї. Таке тлумачення цієї норми міститься також в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ст. 182, 200 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки та сина. Задовольняючи позов, суд враховує, що діти проживають з батьком, доказів, що заперечують даний факт відповідачем не надано, відповідач є працездатною особою, відомостей про наявність тяжких захворювань або інших вад здоров`я суду не надано, а також не повідомлено будь-які інші обставини, що свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу. Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 1211,20 гривень. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місць суд допускає до негайного виконання відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved