Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

У жовтні 2025 року позивачка [PERSON] , від імені та в інтересах якої діяв адвокат Матус Т. А., звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 червня 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що складено актовий запис № 919 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 24 червня 2016 року. У сторін у шлюбі народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. У зв`язку з цим між подружжям припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство та не проживають разом. Шлюб існує лише формально, його збереження суперечить інтересам позивачки. Проти примирення [PERSON] заперечує. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 жовтня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі № 607/21143/25. Постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Демкович Ю. Й. у судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав, у ньому наведених. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся належним чином, відзиву не подав. Згідно ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив наступні обставини справи. 24 червня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, про що зроблено актовий запис № 919, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 24 червня 2016 року Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області. У подружжя є спільна неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 02 грудня 2016 року Великоберезовицькою селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України. Судом встановлено, що між сторонами погіршилися відносини, вони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Сумісне життя подружжя є неможливим, шлюб існує лише формально, і тому його доцільно розірвати, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до вимог ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Враховуючи викладенні обставини в їх сукупності, зважаючи на те, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, з огляду на засади добровільності шлюбу, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. У зв`язку з тим, що позивачка не заявила вимог про розподіл судових витрат, дане питання судом не вирішується.

Outcome: approved