Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 14 липня 2012 року позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка повідомила, що під час спільного проживання, в останні роки між подружжям постійно виникали сварки, внаслідок того, що кожний має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Позивачка вказала, що подружжя втратило почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та перестали бути родиною. Позивачка зазначила, що на даний час ведення з відповідачем спільного господарства та шлюбні відносини припинено, а подружжя проживає окремо з 2023 року. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 04.12.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що поштове відправлення із ухвалою суду від 04.12.2025 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлене відповідачу за адресою його місця проживання (перебування), задекларованою у встановленому законом порядку, було вручене члену сім`ї відповідача 13.12.2025, що підтверджується відповідним рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. (а.с. 17). Враховуючи положення ст. 128 ЦПК України вважається, що відповідач був належним чином повідомленим про розгляд справи. Також, враховуючи положення п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала суду від 04.12.2025 вважається врученою відповідачу 13.12.2025. У строк, визначений судом ухвалою від 04.12.2025, від відповідача відзив на позов не надійшов. Будь-які докази по справі чи клопотання, крім поданих позивачкою разом із позовною заявою, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.07.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Бердянському району реєстраційної служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 14.07.2012, актовий запис № 49. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . (а.с. 4) Також судом встановлено, що подружжя від шлюбу має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про його народження. (а.с. 8) Наведені позивачкою у позові обставини, що стали підставою для звернення до суду, відповідачем не спростовано. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя тощо. Суд вважає, що в період часу, з якого справа перебуває в провадженні суду, відповідач мав можливість вчинити необхідні заходи спрямовані на збереження сім`ї. При цьому судом враховано, що вчинення та/або не вчинення таких дій є суб`єктивним правом, реалізація якого залежить від розсуду, бажання і волі особи. Наразі ні позивачкою, ні відповідачем суду не повідомлено про те, що обставини у справі змінились, наявна можливість збереження шлюбу. Суд, дослідивши письмові пояснення викладені позивачкою у позові та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Таким чином, суд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачкою при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 211, 50 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 02.12.2025. (а.с. 3) Однак, судом встановлено переплату судового збору позивачкою, виходячи з наступного. Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено розмір ставок судового збору. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211, 20 гривень). Згідно із п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається в розмірі переплаченої суми за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Тому, судовий збір в розмірі 0, 30 гривень може бути повернутий позивачці за її клопотанням за ухвалою суду на підставі п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 7 цього Закону. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень. Доказів понесення сторонами по справі інших судових витрат суду не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved