Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», представником якого є адвокат Кеню Д., звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 лютого 2006 року між АТ «Райффайзен Банк», правонаступником якого є ТОВ «Цикл Фінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/4047/74/23300, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 10000,00 дол. США. Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2013 у справі № 713/4964/12 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 146618,15 грн. та судові витрати в сумі 1466,18 грн. 28 квітня 2023 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-60, на підставі якого АТ «Оксі Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 014/4047/74/23300 від 09 лютого 2006 року, укладеним між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] . 28 квітня 2023 року між Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-60-1, на підставі якого ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 014/4047/74/23300 від 09 лютого 2006 року, укладеним між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] . На примусовому виконанні у приватного виконавця Кохана Павла Івановича перебували виконавчі провадження №57094095 від 28.08.2018 року відносно боржника [PERSON] та №62970038 від 07.09.2020 року відносно боржника [PERSON] щодо виконання виконавчого листа №713/4964/12, виданого 18.04.2013 року Хустським районним судом Закарпатської області щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 146618,15 та судових витрат в сумі 1466,18 грн. 23.05.2025 року приватним виконавцем Коханом П.І. винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень №57094095 та №62970038. Внаслідок тривалого невиконання боржниками грошового зобов`язання, присудженого за рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2013 у справі № 713/4964/12, у ТОВ «Цикл Фінанс» виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а саме трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат, за весь час прострочення. Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості відповідачів перед позивачем на момент подання позовної заяви становить 47282,49 грн., яка складається з: 12579,02 грн. заборгованість по трьом процентам річним, за період з 23.04.2017 року по 01.03.2020 року; 34703,47 грн. заборгованість по інфляційним втратам, за період з травня 2017 по березень 2020 року. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» суму заборгованості у розмірі 47282,49 грн., судовий збір у розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяви в яких просив проводити судові засідання без його участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, про місце, дату та час проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений належним чином, шляхом направлення йому поштової кореспонденції за адресою реєстрації місця проживання, про що в матеріалах справи міститься письмове підтвердження про вручення відповідачу відповідної кореспонденції. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомляла, про місце, дату та час проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлена належним чином, шляхом направлення їй поштової кореспонденції за адресою реєстрації місця проживання, про що в матеріалах справи міститься письмове підтвердження про вручення відповідачу відповідної кореспонденції. Відповідно до ч.3 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою учасників справи, суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті, без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 09 лютого 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 014/4047/74/23300, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США. Проаналізувавши докази в їх сукупності, судом встановлено, що рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2013 у справі № 713/4964/12 стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в розмірі 146618,15 грн. та судові витрати в сумі 1466,18 грн. 28 квітня 2023 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-60, на підставі якого, згідно реєстру боржників від 05.05.2023 року до договору про відступлення прав вимоги, АТ «Оксі Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 014/4047/74/23300 від 09 лютого 2006 року. 28 квітня 2023 року між Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» та ТОВ «Цикл Фінанс» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-60-1, на підставі якого, згідно реєстру боржників від 05.05.2023 року до договору про відступлення прав вимоги, ТОВ «Цикл Фінанс» набуло право вимоги за кредитним договором № 014/4047/74/23300 від 09 лютого 2006 року. На примусовому виконанні у приватного виконавця Кохана Павла Івановича перебували виконавчі провадження №57094095 від 28.08.2018 року відносно боржника [PERSON] та №62970038 від 07.09.2020 року відносно боржника [PERSON] щодо виконання рішення Хустського районного суду Закарпатської області по справі №713/4964/12, провадження №2/309/346/13, про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 146618,15 та судових витрат в сумі 1466,18 грн. 23.05.2025 року приватним виконавцем Коханом П.І. винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень №57094095 та №62970038. Однак, попри примусове виконання судового рішення та обізнаність про існування боргу відповідачі рішення суду належним чином не виконували. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом. Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та процентів річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови). Постановою від 10.04.2018 № 910/10156/17 та від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 Верховний Суд наголосив, що ст.625 ЦК України щодо нарахування інфляційних втрат та 3% річних поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, в тому числі на порушення позадоговірного грошового зобов`язання. Відповідно до постанов Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі № 914/1487/17, від 20 червня 2018 року у справі № 905/2135/17 кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Отже, якщо судове рішення про стягнення коштів, в тому числі судових витрат, фактично не виконано, стягувач вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. Суд наголошує, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, та ці нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом статті 1 Закону України від 3липня 1991 року №1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи те, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідачів, та з огляду на те, що відповідачами впродовж тривалого строку не було сплачено на користь позивача кошти, у розмірі встановленому рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2013 у справі № 713/4964/12, суд вважає, що за наведеними приписами закону у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді пред`явлення вимог про стягнення з відповідачів суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. З наданих суду розрахунків вбачається, що позивачем з огляду на несвоєчасне виконання рішення суду, в порядку ст.625 ЦК України, було нараховано три проценти річних у розмірі 12579,02 грн., за період з 23.04.2017 року по 01.03.2020 року та інфляційні втрати у розмірі 34703,47 грн., за період з травня 2017 по березень 2020 року. Перевіривши вказані позивачем дані та наявні в матеріалах справи докази, суд погоджується із зазначеним розрахунком позивача, який ніким не оспорюється. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог в частині наявності підстав для застосування приписів ст.625 ЦК України знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та, за розрахунками із відповідачів на користь позивача з огляду на неналежне виконання зобов`язання підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 12579,02 грн., за період з 23.04.2017 року по 01.03.2020 року та інфляційні втрати у розмірі 34703,47 грн., за період з травня 2017 по березень 2020 року, що у сумі складає 47282,49 грн. У відповідності зі ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 3028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved