Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

В березні 2025 року [PERSON] звернулась до Солонянського районного суду Дніпропетровської області з зазначеною заявою, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області (далі- ГУ ДМС у Дніпропетровській області), посилаючись на те, що вона, [PERSON] , народилась [INFO] у м. Старий Крим Автономної Республіки Крим. Зазначила, що 07 грудня 2005 року вона була документована паспортом громадянина України, серії [NUMBER] , виданим Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму, який був нею втрачений. 04 жовтня 2024 року вона звернулась до відділу №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області з заявою про встановлення особи та оформлення паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданим Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму. З змісту відповіді відділу №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області № 1210-2454/1210-24 від 17 жовтня 2024 року їй стало відомо, що в результаті перевірки вдалось віднайти лише інформацію в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, а саме в актовому записі про шлюб №41 від 02 липня 1993 року, який складений виконкомом Приморської селищної ради м. Феодосії АР Крим, щодо її документування вперше при досягненні 16-річного віку на дівоче прізвище « [PERSON] » паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії [NUMBER] , який виданий 14 березня 1980 року Ленінським РВВС міста Ленінград РРФСР (нині-м.Санкт-Петербург, РФ). Інших відомостей щодо ідентифікації особи заявниці, документування паспортом громадянина України та факту проживання її на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, через окупацію РФ території України, зокрема Автономної Республіки Крим, відділу №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області виявити не вдалося. Таким чином, за наслідками розгляду її заяви про встановлення особи та оформлення паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданим Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму, відділом №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області особу [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Старий Крим Автономної Республіки Крим та належність її до громадянства України не встановлено, у зв`язку з чим для вирішення питання по суті їй було рекомендовано звернутися до суду за місцем проживання з заявою про встановлення її особи та належності до громадянства України. Посилаючись на вищевказані обставини, заявниця просила суд встановити особу [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Старий Крим Автономної Республіки Крим, громадянки України, РНОКПП [NUMBER] , яка була документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] , що виданий 07 грудня 2005 року Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму. Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровській області від 17 березня 2025 року справу передано на розгляд Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю (т.1 а.с.47-48). Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 31 березня 2025 року справу передано на розгляд судді Сегеді О.М. Справа отримана суддею 02 квітня 2025 року. Ухвалою суду від 02 квітня 2025 року справа прийнята до розгляду, по справі відкрито провадження та призначено судове засідання. Ухвалено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження (т.1а.с.57-58). Ухвалою суду від 01 травня 2025 року було задоволено клопотання представника заявника про проведення судового засідання в режимі відео конференції (т.1а.с.96-97). Ухвалою суду від 22 травня 2025 року було задоволено клопотання представника заявника про проведення судового засідання в режимі відео конференції (т.1а.с.107-108). Ухвалою суду від 28 травня 2025 року було задоволено клопотання представника заявника про проведення судового засідання в режимі відео конференції (т.1а.с.120,122-123). Ухвалою суду від 28 травня 2025 року задоволено клопотання представника заявника про допит свідка(т.1 а.с.121,124-125). Ухвалою суду від 23 червня 2025 року було відмовлено у задоволені клопотання представника заінтересованої особи про проведення судового засідання в режимі відео конференції (т.1а.с.147). Ухвалою суду від 24 червня 2025 року було відмовлено у задоволені клопотання свідка про проведення судового засідання в режимі відео конференції (т.1а.с.155). Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року було відмовлено у задоволені клопотання представника заявника про проведення судового засідання в режимі відео конференції (т.1а.с.169). Ухвалою суду від 27 жовтня 2025 року було відмовлено у задоволені клопотання представника заявника про проведення судового засідання в режимі відео конференції (т.1а.с.180). Ухвалою суду від 17 листопада 2025 року було задоволено клопотання заявника про проведення судового засідання в режимі відео конференції (т.1а.с.187-188). Ухвалою суду від 21 листопада 2025 року було задоволено клопотання представника заявника про проведення судових засідань в режимі відео конференції (т.1а.с.193-194). Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року було задоволено клопотання представника заявника про проведення судових засідань в режимі відео конференції (т.1а.с.205-206). Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року було задоволено клопотання представника заявника про проведення судових засідань в режимі відео конференції (т.2а.с.11-12). Заявниця та її представник, діюча за ордером від 28 січня 2026 року та угодою про надання правової (юридичної) допомоги адвокатом від 28 січня 2026 року в судовому засіданні підтримали заяву про встановлення факту, що має юридичне значення та просили її задовольнити (т.2 а.с.27,28,29-30). Представник ГУ ДМС у Дніпропетровській області, діючий за довіреністю від 01 січня 2025 року в судовому засіданні залишили питання щодо встановлення факту, що має юридичне значення на розгляд суду. Раніше надавали письмові пояснення по справі (т.1 а.с.69-71,72,139). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значенняпідлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст. 294 ЦПК України). Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5 визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України». Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до п. 6 ч.1 ст.3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Згідно п. 1 ч.1 ст.2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Встановлено, що ГУ ДМС у Дніпропетровській області є юридичною особою та дії на підставі Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року №360, Положення про Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної міграційної служби України від 18 липня 2011 року №28 ( у редакції наказу Державної міграційної служби України від 16 вересня 2024 року №239 зі змінами), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань (т.1 а.с.105). Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року №302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302). З змісту пунктів 38-40 Порядку № 302 вбачається, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій. У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302). Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС. Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців. Згідно з ч.1ст.10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 760/10717/22 вказав: «надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України». Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру. Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо. Згідно з ч.1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Враховуючи наведені норми законодавства, заявник має право на встановлення відповідного факту, що має юридичне значення, у порядку, визначеному ч.1 ст. 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус». Згідно з вимогами вказаного законодавства України у разі якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути свідоцтво про народження особи та рішення Державної міграційної служби України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації. У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт він просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи). Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 жовтня 2022 року у справі № 511/409/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 755/16248/18 Враховуючи вищевикладені норми законодавства, суд вважає, що [PERSON] має право на встановлення її особи, оскільки ДМС України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, тому встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. У розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії»). Отже, необхідною умовою забезпечення доступу заявника в цій справі до правосуддя є надання судом оцінки доводам його заяви. Згідно до вимог вищевказаного законодавства України, вбачається, що у разі, якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку. До місцевого загального суду подається заява про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. Відповідно до вищевказаних нормативних актів, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення Державної міграційної служби України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації. У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , народилась [INFO] у м. Старий Крим Автономної Республіки Крим. Встановлено, що [INFO] у [PERSON] , народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1а.с. 35). Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] зазначені: [PERSON] та [PERSON] 02 липня 1993 року виконавчим комітетом Приморською селищною радою м. Феодосії Автономної Республіки Крим був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , місце народження: Крим, м. С-Крим, місце проживання: [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , Ленінським РВВС м. Ленінград Респ. Росія 14 березня 1980 року, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб (т.1а.с.63-64). Встановлено, що [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Багатського старостинського округу виконавчого комітету Новопокровською селищною радою Дніпропетровського району, Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року №15 (т.1 а.с.14). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 28 вересня 2022 року [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму 07 грудня 2005 року, адреса реєстрації: [ADDRESS] , станом на 29 вересня 2022 року не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.13). Отже, 07 грудня 2005 року [PERSON] була документована паспортом громадянина України, серії [NUMBER] , виданим Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму, який втратила (а.с.18). 04 жовтня 2024 року [PERSON] звернулась до відділу №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області з заявою про встановлення особи та оформлення паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданим Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму, але їй було відмовлено, оскільки відомостей щодо ідентифікації її особи, документування паспортом громадянина України та факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, через окупацію РФ території України, зокрема Автономної Республіки Крим, відділу №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області виявити не вдалося (т.1 а.с.12,15,16). Крім того, із змісту відповіді відділу №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області № 1210-2454/1210-24 від 17 жовтня 2024 року вбачалось, що в результаті перевірки вдалось віднайти лише інформацію в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, а саме в актовому записі про шлюб №41 від 02 липня 1993 року, який складений виконкомом Приморської селищної ради м. Феодосії АР Крим, щодо документування заявниці вперше при досягненні 16-річного віку на дівоче прізвище « [PERSON] » паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, серії [NUMBER] , який виданий 14 березня 1980 року Ленінським РВВС міста Ленінград РРФСР (нині-м. Санкт-Петербург, РФ). Інших відомостей щодо ідентифікації особи заявниці, документування паспортом громадянина України та факту проживання її на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року, через окупацію РФ території України, зокрема Автономної Республіки Крим, відділу №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області виявити не вдалося. Таким чином, оскільки за наслідками розгляду заяви [PERSON] про встановлення особи та оформлення паспорта громадянина України замість втраченого паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданим Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму, відділом №1 у місті Дніпрі ГУ ДМС в Дніпропетровській області особу [PERSON] , [INFO] , уродженки міста Старий Крим Автономної Республіки Крим та належність її до громадянства України не було встановлено, то їй було рекомендовано звернутися до суду за місцем проживання з заявою про встановлення її особи та належності до громадянства України (т.1а.с.22-26) З листа АТ КБ «ПриватБанк» від 23 грудня 2025 року вбачається, що 01 березня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] було укладено кредитний договір № SAMDN50000041459408 (тип продукту Карта Універсальна). На підтвердження інформації АТ КБ «ПриватБанк» було надано копію паспорту [PERSON] ; Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг; копію довідки про умови кредитування: фото з карткою (т.2 а.с.17,18,19,20). Таким чином, було встановлено, що 07 грудня 2005 року [PERSON] була документована паспортом громадянина України, серії [NUMBER] , виданим Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму (а.с.18). Встановлено, що у копії паспорта громадянина України, серії [NUMBER] , виданим Феодосійським МВ ГУ МВС України в Криму 07 грудня 2005 року на ім`я [PERSON] , [INFO] , уродженки м. Старий Крим, Кіровського району АР Крим, наявний штамп про реєстрацію 02 липня 1993 року шлюбу з [PERSON] , 1961 року народження, а також штамп про реєстрацію місця проживання [PERSON] з 14 липня 2006 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). Згідно листа Державної податкової служби України від 06 лютого 2025 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована у Державному реєстрі у 1996 році за реєстраційним номером облікової картки платника податків [NUMBER] (а.с.17-18). Аналізуючи вище викладене, як кожен доказ окремо так і у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявленої вимоги заявником про встановлення факту, що має юридичне значення. Суд вважає, що обставини викладені у заяві, відповідають і не суперечать зібраним у справі доказам. Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у сукупності на підставі їх аналізу, враховуючи відсутність заперечень про встановлення цього юридичного факту зі сторони заінтересованої особи, суд вважає, що заявник позбавлений можливості довести певний юридичний факт у досудовому порядку. З огляду на це, заявник є вільним у виборі способу та порядку захисту свого порушеного права та законного інтересу. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає, що заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення підлягає задоволенню. Судовий збір по справі складає 605,60 грн., який був сплачений заявником при зверненні до суду (а.с. 5).

Outcome: approved