Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача та відповідача. 03 вересня 2025 року до Соборного районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов Максим Олександрович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення грошових коштів. У поданій позовній заяві позивач [PERSON] звернувся до суду з вимогою про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни від 27 серпня 2025 року, зареєстрованого за № 1007, таким, що не підлягає виконанню, а також про зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 78983126 та повернення грошових коштів, стягнутих на підставі зазначеного виконавчого напису. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначає, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням вимог Закону України «Про нотаріат», зокрема статей 87 та 88 цього Закону, оскільки на момент його вчинення між сторонами існував спір щодо наявності та розміру заборгованості за договором про порядок здійснення батьківських прав і обов`язків та сплату аліментів і додаткових витрат на утримання дітей, посвідченим 07 березня 2023 року приватним нотаріусом Мазур Я. В. Позивач вказує, що про існування виконавчого провадження дізнався лише після накладення арешту на його кошти, при цьому вважає, що аліментні зобов`язання за вказаним договором ним виконувалися належним чином та у повному обсязі, що підтверджується платіжними документами, а також нотаріальними заявами відповідачки від 05 листопада 2024 року та від 25 лютого 2025 року, якими остання підтвердила відсутність заборгованості зі сплати аліментів станом на відповідні дати. Крім того, позивач посилається на те, що частина вимог, покладених в основу виконавчого напису, стосується періоду після досягнення старшою дитиною повноліття та фактичної зміни її місця проживання, а також без урахування положень договору щодо участі дітей у розпорядженні аліментами та умов фінансування витрат на утримання дитини, яка продовжує навчання. На думку позивача, зазначені обставини свідчать про відсутність безспірності зобов`язання, що виключає можливість вчинення виконавчого напису. Позивач також зазначає, що між сторонами фактично виник спір щодо виконання договору, що підтверджується листуванням представників сторін, вимогами про стягнення додаткових витрат без належного документального підтвердження, а також ініціюванням переговорів щодо укладення нового договору у зв`язку з істотною зміною обставин. У зв`язку з цим, на переконання позивача, нотаріус не мав правових підстав для вчинення виконавчого напису, а такий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідачка [PERSON] у поданому до суду відзиві проти задоволення позовних вимог заперечила та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Обґрунтовуючи свою позицію, відповідачка зазначає, що виконавчий напис приватного нотаріуса було вчинено за наявності безспірної заборгованості позивача зі сплати аліментів за договором про порядок здійснення батьківських прав і обов`язків та сплату аліментів і додаткових витрат на утримання дітей від 07 березня 2023 року, а тому підстави для його визнання таким, що не підлягає виконанню, відсутні. Відповідачка звертає увагу суду на те, що нотаріальні заяви від 05 листопада 2024 року та від 25 лютого 2025 року, на які посилається позивач, підтверджують відсутність заборгованості лише за відповідні періоди, визначені в цих заявах, і не свідчать про сплату аліментів наперед або про відсутність зобов`язань позивача після березня 2025 року. На думку відповідачки, зазначені заяви не охоплюють період, за який було вчинено виконавчий напис, а тому не можуть підтверджувати наявність спору щодо відповідної заборгованості. Відповідачка також зазначає, що між сторонами відсутній спір щодо розміру та обов`язку сплати аліментів, а судова справа № 201/10318/25, на яку посилається позивач, стосується виключно стягнення додаткових витрат на дітей і не пов`язана з питанням наявності чи відсутності заборгованості зі сплати аліментів. У зв`язку з цим, на думку відповідачки, посилання позивача на існування спору є безпідставним. Заперечуючи проти доводів позивача щодо припинення обов`язку сплати аліментів на старшого сина, відповідачка вказує, що відповідно до умов договору аліменти підлягають сплаті до досягнення дитиною повноліття, а у разі продовження навчання до 23-річного віку. Відповідачка зазначає, що [PERSON] є студентом денної форми навчання закладу вищої освіти, у зв`язку з чим обов`язок позивача зі сплати аліментів на нього не припинився. При цьому факт проживання дитини з батьком, на думку Відповідачки, не є підставою для припинення аліментних зобов`язань відповідно до умов договору. Крім того, відповідачка вважає безпідставними твердження позивача про порушення прав неповнолітнього сина [PERSON] , зазначаючи, що відповідні доводи ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами. Також відповідачка зазначає, що сплата позивачем грошових коштів у сумі 3 532 053,60 грн була врахована при здійсненні розрахунку заборгованості, однак такий платіж було здійснено з порушенням умов договору щодо порядку та строків сплати аліментів. На думку відповідачки, платіжні документи, на які посилається позивач, не підтверджують сплату аліментів за конкретні періоди, зокрема за квітень 2025 року. Відповідачка стверджує, що відповідно до здійсненого нею розрахунку у період з 21 березня 2025 року до моменту вчинення виконавчого напису у позивача утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 90 000 євро, що свідчить про безспірність вимог, покладених в основу виконавчого напису. З огляду на викладене відповідачка вважає, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом правомірно, за наявності безспірної заборгованості, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 03 вересня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Федоріщеву С.С. Ухвалою судді від 04 вересня 2025 року відкрито провадження у даній цивільній справі Ухвалою судді від 04 вересня 2025 року було до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №201/10978/25 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, електронні гроші, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках в фінансових установах та/або банках, електронних гаманцях та на кошти на рахунках та/або електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову, та належать [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , [ADDRESS] ) в межах ціни позову у розмірі 6 350 050 (шість мільйонів триста п`ятдесят тисяч п`ятдесят) грн. 80 коп., які в свою чергу були стягнуті з позивача у виконавчому провадженні № 78983126, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньовим М.О. Ухвалою судді від 16 вересня 2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою судді від 09 жовтня 2025 року, було визнано заявлений представником відповідачки відвід головуючого у цій справі необґрунтованим, а справу передано до канцелярії суду для виконання вимог ч.1 ст.33 ЦПК України. 13 жовтня 2025 року суддею Демидовою С.О. постановлено ухвалу, якою у задоволенні заяви представника відповідачки адвоката Целіка В.В. про відвід головуючого відмовлено. 14 жовтня 2025 року до суду надійшла друга заява представника відповідачки адвоката Целіка В. В. про відвід головуючого у цій справі. Судове засідання по справі було призначене на 16 жовтня 2025 року, тому, у відповідність до вимог абз.2 ч.3 ст.40 ЦПК України, розгляд заяви про відвід головуючого, що надійшла до суду 14 жовтня 2025 року, проводився у судовому засіданні, під час якого представник відповідачки наполягав на задоволенні цієї заяви, а представник позивача адвокат Пічко Р.С. проти її задоволення заперечував, вважаючи повторну подачу заяви про відвід головуючого зловживанням стороною відповідача правом на відвід. Ухвалою від 16 жовтня 2025 року було відмовлено у задоволені поданої представником відповідачки заяви про відвід головуючого у цій справі. 24 вересня 2025 року від представника відповідачки - адвоката Целік В.В. до суду вдруге надійшла заява про скасування вжитих заходів забезпечення позову. Ухвалою від 16 жовтня 2025 року було відмовлено у задоволені заявленого клопотання. Ухвалою від 16 жовтня 2025 року поновлено представнику позивача адвокатові Пічку Р.С. строк на подання клопотання про витребування доказів у цивільній справі № 201/10978/25, задоволено заявлене клопотання про витребування доказів та витребувано у Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни належним чином завірені копії виконавчого напису № 1007 від 27.08.2025 року та матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису з доданими документами підтверджуючими заборгованість позивача перед відповідачкою за договором про порядок здійснення батьківських прав і обов`язків та сплату аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, посвідчений 07 березня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В., реєстровий номер № 786. 24 жовтня 2025 року витребувані судом ухвалою від 16 жовтня 2025 року докази були надані суду. Ухвалою судді від 13 листопада 2025 року було повністю скасовано заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра у цій справі від 04 вересня 2025 року. 27 січня 2026 року від представника позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог. Заява вмотивована тим, що позивач вважаючи оскаржуваний виконавчий напис неправомірним, послідовно враховуючи інтереси дітей позивача, що фактично прямо передбачено ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, сприймає як оферту вирішення спірної ситуації зроблену у судовому засіданні 13 листопада 2026 року представником відповідача заяву про можливість зарахування стягнутої за виконавчим написом суми 6 350 050,80 грн. в рахунок погашення аліментних зобов`язань позивача наступних періодів. Представник відповідача проти задоволення заяви не заперечував. Треті особи у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Фактичні обставини, встановлені судом. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. 27 серпня 2025 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною було вчинено виконавчий напис № 1007 від 27.08.2025 року про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 6 350 050 грн 80 коп. Постановою від 27 серпня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Селезньов М.О. відкрив виконавче провадження № 78983126 щодо примусового виконання вказаного виконавчого напису. В межах виконавчого провадження з Позивача було стягнуто грошові кошти в сумі 635 005 (шістсот тридцять п`ять тисяч п`ять) гривень 08 коп. в якості винагороди приватного виконавця. Між позивачем та відповідачкою укладено Договір про порядок здійснення батьківських прав і обов`язків та сплату аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, посвідчений 07 березня 2023 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я.В., реєстровий номер № 786 (далі в цьому рішенні іменується Договір або Договір про порядок здійснення батьківських прав і обов`язків та сплату аліментів та додаткових витрат на утримання дітей). За п. 1.1. Договору він укладений позивачем та відповідачкою як батьками спільних дітей: - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 11 вересня 2013 р., Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис 1062 від 26 вересня 2006 року, далі Дитина 1; - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 11 вересня 2013 р., Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис 1453 від 19 листопада 2010 року, далі Дитина 2; - [PERSON] , [INFO] , Свідоцтво про народження від 03 березня 2016 року, видане Відділом РАЦС району Верінг м. Відня, номер запису 006892/2016, далі Дитина 3. За п. 1.2. цей Договір укладається задля фіксування дійсного характеру сімейних правовідносин та порядку участі Батька в вихованні Дітей, що проживають разом із Матір`ю. На момент укладання Договору шлюб між Батьками розірваний на підставі Рішення Дніпропетровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.09.2014 р. у справі № 175/2081/14-ц. Батьки спільно здійснюють вирішення питань щодо виховання Дітей після розірвання шлюбу. Відповідно до п. 1.3. Договору Батьки домовились про порядок утримання Дітей, сплату аліментів, додаткових витрат на утримання Дітей, місце проживання Дітей та про порядок здійснення батьківських прав [PERSON] , що проживає разом із [PERSON] , та Батьком, який мешкає окремо від Дітей та бере участь у вихованні Дітей. У п. 1.4. Договору про порядок здійснення батьківських прав і обов`язків та сплату аліментів та додаткових витрат на утримання дітей зазначено, що батьки домовились, що до досягнення Дитиною 3 та Дитиною 2- чотирнадцятирічного віку діти будуть проживати разом з [PERSON] за наступною адресою: [ADDRESS] . При цьому судом встановлена наявність Договору оренди від 01 липня 2025 року укладеного в м. Лімассол, Кіпр. Сторонами цього договору є [PERSON] , громадянка Мексики, з паспортом № [NUMBER] , яка за договором іменується як власник з іншої сторони як орендарями виступає група фізичних осіб, серед яких орендарем 1 є позивач, а орендарем 2 є [PERSON] . Згідно із цим договором оренди власник є бенефіціарним та законним власником 3-кімнатної квартири з номером дверей 1001, 2 паркувальним місцями, коморою, у [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ). Власник бажає здати Нерухомість в оренду разом з усіма пристроями/арматури, електричними та сантехнічними установками у Нерухомості, а Орендар бажає взяти в оренду вищезгадану Нерухомість виключно для проживання. Метою оренди є використання Нерухомості для житла особами, прямо зазначеними в цій Угоді, а саме: пан [PERSON] , пан [PERSON] , пан [PERSON] , пан [PERSON] . Орендар також має право утримувати домашніх тварин (собак) на Нерухомості за умови належного догляду за такими тваринами, які не завдають шкоди Нерухомості та не створюють незручностей для сусідів. Будь-яка шкода, завдана домашніми тваринами, є виключною відповідальністю Орендаря. Крім цього за Свідоцтвом про реєстрацію іноземця № [NUMBER] від 25.07.2024 [PERSON] зареєстрований як такий, що перебуває на території Кіпру. В матеріалах справи відсутні інші докази, які б свідчили, що старший син позивача та відповідачки на час розгляду судом цєї справи проживає з відповідачкою згідно із п. 1.4. Договору. Згідно із п. 4.1. Договору враховуючи теперішній майновий стан, Батько зобов`язується щомісяця сплачувати на утримання кожної дитини аліменти в розмірі еквівалентному 9000,00 Євро (дев`ять), загальна сума аліментів складає 27 000,00 (двадцять сім тисяч) Євро щомісячно, або еквівалентна сума в гривні за курсом НБУ на день нарахування аліментів. Аліменти повинні бути сплачені Батьком не пізніше 20 (двадцятого) числа кожного поточного місяця за наступний місяць шляхом перерахування суми аліментів на банківський рахунок відкритий на ім`я Матері за реквізитами зазначеними в Договорі. Аліменти на утримання Дітей включають в себе витрати на отримання повної шкільної освіти Дітей, які навчаються на момент укладання цього Договору, отримання додаткової освіти. Довідкою за вих. № В-003-04/246 від 26.08.2025 року ПАТ «БАНК ВОСТОК» підтвердив щомісячну сплату позивачем на рахунок відповідача платежів за Договором у періоді починаючи з 27 березня 2023 року по 17 лютого 2025 року. Заявою від 05 листопада 2024 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Мазур Я. В. та зареєстрована за № 4382, а також заявою від 25 лютого 2025 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рудченко О. В. та зареєстрована у реєстрі за № 213, відповідачка підтвердила факт того, що позивач в повному обсязі та своєчасно сплачував аліменти на дітей та вирішував всі питання, що стосуються виховання, освіти, охорони здоров`я, медичного обслуговування та будь-які інших істотних аспектів життя їх спільних дітей. В березні 2025 року позивач отримав відмову від АТ «ОТП БАНК» про проведення оплати аліментів в валюті. Про це свідчить довідка АТ «ОТП БАНК» за вих. № 04-68-300-1/334 від 02.09.2025 р. При цьому позивач виконав перерахування оплати аліментів за договором від 07 березня 2025 року на відомий йому рахунок відповідачки в гривні, що відповідає умовам п. 4.1. Договору, яким визначено можливість сплати в гривні за курсом НБУ на день нарахування аліментів. Про що свідчить платіжна інструкція № 1 від 09 липня 2025 року. Листом Вих. No28-07/25 від 25.07.2025 року, адвоката Целік В. В. в інтересах [PERSON] заявлено про додаткові витрати на дітей за договором, з посиланням на п. 4.4. та надано розрахунок без підтвердних документів. Представник відповідачки зазначив, що викладене в цьому листі викликало спір між сторонами, який наразі розглядається Соборним районним судом м. Дніпра (цивільна справа № 201/10318/25). Представником позивача зазначено, що листом за вих. № 17-07/25 від 17.07.2025 року, адвоката Целік В. В. в інтересах [PERSON] , позивачеві було надано пропозицію укласти новий договір на умовах у зв`язку із істотною зміною обставин. Зі змісту зазначеного листа вбачається, що його автор посилається на укладений між сторонами 14 лютого 2023 року договір та зазначає про істотну зміну обставин, зокрема зростання витрат на утримання дітей, у зв`язку з чим пропонує укласти новий договір на змінених умовах. У листі викладено пропозиції щодо фінансових умов утримання дітей, які передбачають щомісячну сплату аліментів у фіксованому розмірі, порядок та строки їх сплати, а також встановлення штрафних санкцій у разі прострочення виконання зобов`язань. Крім того, у листі містяться пропозиції щодо компенсації батьком окремих витрат матері, зокрема витрат на оренду житла за кордоном, освітні, медичні, побутові та інші витрати, а також витрати, пов`язані зі спільним відпочинком дітей за попередні роки, із зазначенням конкретних сум, строків та способів їх сплати. Також у документі викладено пропозиції щодо умов спілкування батька з дітьми, порядку погодження закордонних поїздок, визначення місця проживання дітей, прийняття рішень у сфері освіти та медичного страхування, а також запропоновано запровадження пропорційного принципу участі батька у вирішенні питань життєдіяльності дітей залежно від рівня виконання ним фінансових зобов`язань. У завершальній частині листа представник відповідачки звертається до представника позивача з пропозицією розглянути викладені у документі умови нового договору та повідомити про позицію щодо можливості їх прийняття, у тому числі шляхом надання відповіді засобами електронного зв`язку. Зі змісту зазначеного звернення вбачається, що лист має характер пропозиції щодо перегляду та зміни умов чинного між сторонами договору у зв`язку з обставинами, які, на думку відповідачки, істотно впливають на обсяг та порядок виконання сторонами своїх зобов`язань. Таким чином, зазначений документ свідчить про ініціювання представником відповідачки переговорного процесу між сторонами, спрямованого на досягнення домовленості щодо укладення нового договору або зміни умов раніше укладеного договору в позасудовому порядку. 27 серпня 2025 року представник відповідачки адвокат Целік В. В. звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни з заявою про вчинення виконавчого напису. Заява вмотивована тим, що станом на 27 серпня 2025 року аліменти за серпень та вересень 2025 року сплачені не були, що є порушенням умов Договору, а заборгованість по аліментам за вказані місяці становить 90 000 євро. За результатами розгляду поданої заяви та доданих до неї документів в цей же день 27 серпня 2025 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна вчинила виконавчий напис № 1007 від 27.08.2025 року про стягнення з [PERSON] , на користь [PERSON] грошових коштів у сумі 6 350 050 грн 80 коп. При зверненні до приватного нотаріуса в обґрунтування наявності спору відповідачкою серед іншого наданий лист за вих. № 11-08/25 від 11.08.2025 року, який адресовано представником відповідачки адвокатом Целіком В. В. позивачу щодо вимоги сплати заборгованості з аліментів у розмірі 63 000 євро або еквівалентній сумі в гривні, згідно з умовами Договору протягом 7 календарних днів з моменту отримання цієї претензії. Матеріали виконавчого напису нотаріуса та цивільної справи, яка розглядається судом не містять доказів отримання позивачем вказаного листа. При цьому, листом за вих. № 25-08/25 від 25.08.2025 року представник відповідачки адвокат Целік В.В. надіслав на адресу позивача нову вимогу про сплату 81 000 євро або еквівалентній сумі в гривні, згідно з умовами Договору протягом 7 календарних днів з моменту отримання цієї претензії. При цьому аліменти за квітень сплачені платіжною інструкцією № 1 від 18 лютого 2025 року. Нотаріальна заява [PERSON] від 25 лютого 2025 року підтверджує сплату аліментів за 2024 рік, та період січень, лютий, березень 2025 року в повному обсязі, а також відсутність заборгованості зі сплати аліментів на утримання спільних дітей за шість місяців з дати складання цієї заяви. Суд критично ставиться до твердження листа № 25-08/25 від 25.08.2025 року щодо того, що позивачем станом на 11.08.2025 року аліменти за серпень та вересень 2025 не були сплачені, оскільки в листі за вих. № 11-08/25 від 11.08.2025 року позивачу встановлено строк сплати у 7 календарних днів з моменту отримання цієї претензії. Крім цього, суд зважає на те, що листом за вих. № 25-08/25 від 25.08.2025 року позивачу була виставлена вимога про сплату аліментів у сумі 81 000 євро, з наданим строком протягом 7 календарних днів з моменту отримання цієї претензії. В матеріалах справи відсутні докази дати отримання позивачем цього листа представника відповідачки. Однак вже 27 серпня 2025 року (тобто на другий день після відправлення зазначеного листа) представник відповідачки звернувся до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. Крім цього, при зверненні до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису представником відповідачки надано копію виписки з рахунку [NUMBER] , який зазначено у п. 4.1. Договору про порядок здійснення батьківських прав і обов`язків та сплату аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, за період 01.01.2025 до 27.08.2025 р. З цієї виписки вбачається, що станом на 01 січня 2025 року на рахунку відповідачки було 196 055.72 євро. Окрім зарахувань відповідних сум сплати аліментів від позивача інших надходжень ця виписка не відображає. На початок липня 2025 року на вказаному банківському рахунку перебувала сума 240895.72 євро. І 24.07.2025 року була проведена витратна операція з поповнення особистого рахунку відповідачки на суму 238591,42 євро. При цьому, п. 4.3. Договору передбачено, що аліменти на Дітей мають використовуватися за цільовим призначенням для забезпечення потреб Дітей. Неповнолітня Дитина із досягнення 14 років, має право брати участь у розпорядженні аліментами, які одержані для її утримання. У разі смерті Матері аліменти є власністю Дітей. Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України (далі СК України) аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. За ч. 3 ст. 179 СК України неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини» передбачає кожній дитині право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конституцією України закріплено рівність дітей у правах незалежно від походження, а також від того народженні вони в шлюбі чи поза ним. Переслідується за законом будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація. Законом України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 р. визначено охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлено основні засади державної політики у цій сфері. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть звужувати права дитини, що визначають її приватне життя як особистості. Тобто, надана представником відповідачки виписка з рахунку [NUMBER] за період 01.01.2025 року до 27.08.2025 року не свідчить, що ті грошові кошти, які сплачувалися позивачем використовувалися відповідачкою в інтересах їх спільних дітей. Крім цього приватному нотаріусу представником відповідачки була надана довідка № 25-10-13 від 12 лютого 2025 р. про те, що [PERSON] , [INFO] дійсно є студентом 2 курсу Нікопольського факультету Українського державного університету науки і технологій. Термін навчання 29.09.2023-30.06.2027. Однак, суд зазначає, що дата цієї довідки 12 лютого 2025 року відноситься до 2024/2025 року навчання (академічного року) в закладі вищої освіти, який розпочався 01 вересня і закінчиться в літку 2025 року. За ч. 1 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» підставами для відрахування здобувача вищої освіти є: 1) завершення навчання за відповідною освітньою (науковою) програмою; 2) власне бажання; 3) переведення до іншого закладу освіти; 4) невиконання індивідуального навчального плану; 5) порушення умов договору (контракту), укладеного між закладом вищої освіти та особою, яка навчається, або фізичною (юридичною) особою, яка оплачує таке навчання; 6) інші випадки, передбачені законом. Особа, відрахована із закладу вищої освіти до завершення навчання за освітньою програмою, отримує академічну довідку, що містить інформацію про результати навчання, назви дисциплін, отримані оцінки і здобуту кількість кредитів ЄКТС. Зразок академічної довідки затверджує центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки. Отже станом на дату звернення до приватного нотаріуса у серпні 2025 року надана довідка від 12 лютого 2025 року не є належним доказом факту навчання [PERSON] на Нікопольському факультеті Українського державного університету науки і технологій. Згідно із ст. 31 Закону України «Про нотаріат» приватні нотаріуси за вчинення нотаріальних дій справляють плату, розмір якої визначається за домовленістю між нотаріусом та фізичною або юридичною особою. Приватні нотаріуси за вчинення інших дій, покладених на них відповідно до закону, справляють плату, розмір якої визначається законодавством у відповідній сфері. Суд окремо зазначає, що зі змісту вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л.Л. 27 серпня 2025 року виконавчого напису, оскарження якого є предметом розгляду цієї справи судом, не вдається можливим встановити, наявність або відсутність оплати представником відповідачки здійсненої нотаріальної дії. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одним зі способів такого захисту є визнання акта, який порушує права, таким, що не підлягає виконанню. Згідно з частиною першою статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким законом є Закон України «Про нотаріат». Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, а також нотаріальний акт можуть бути оскаржені до суду особою, прав та інтересів якої вони стосуються. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. При цьому виконавчий напис може бути вчинений лише за умови безспірності заборгованості. Відповідно до статті 88 цього ж Закону, нотаріус має право вчиняти виконавчий напис, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості. Якщо ж між сторонами існує спір щодо самого обов`язку чи його розміру, виконавчий напис не може бути вчинений. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 у справі № 310/9293/15-ц, де зазначено, що у випадку існування спору щодо наявності чи розміру зобов`язання, заборгованість не може вважатися безспірною, а отже, виконавчий напис є незаконним. У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14, від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак як зазначено у постанові від 23 жовтня 2024 року у справі № 953/510/23 Касаційного цивільного суду у складі ВС сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. У постанові Верховного Суду від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 суд дійшов висновку, що досягнення дитиною 18 років є підставою для припинення сплати аліментів, навіть якщо раніше було укладено договір між батьками. Подібна позиція висловлена й у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 754/2223/16-ц, де наголошено, що стягнення аліментів після досягнення дитиною повноліття суперечить вимогам законодавства та порушує права платника аліментів. Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 Цивільного процесуального кодексу України). Частинами першою та третьою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частини перша та друга статті 12 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами статті 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно пункту 1.1. вказаної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України Про нотаріат). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В постанові Верховного Суду (справа № 310/9293/15ц від 23.01.2018 року) зазначено, що: при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17. Таким чином, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватним нотаріусом не існувало обставин, які б вказували на безспірність заборгованості, що є вимогою для вчинення виконавчого напису за ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Відповідно дост.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до частини 3 ст. 12, частини 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв`язку, установивши, що при зверненні до нотаріуса про вчинення виконавчого напису, нотаріусом не здійснена перевірка наявності певних умов, за яких може бути вчинена зазначена нотаріальна дія, а також перевірка всіх пред`явлених для вчинення виконавчого напису документів, суд дійшов висновку про те, що на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису від 27 серпня 2025 року указана відповідачем заборгованість не є безспірною, а відтак виконавчий напис зареєстрований в реєстрі № 1007 від 27.08.2025 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Ліаною Леонідівною про стягнення з [PERSON] , заборгованості за Договором про порядок здійснення батьківських прав і обов`язків та сплату аліментів і додаткових витрат на утримання дітей, посвідченим 07 березня 2023 року приватним нотаріусом Мазур Я. В., що складається з загальної суми несплачених аліментів 90 000 євро, що еквівалентно 4 343 400 грн. 00 коп. згідно курсу НБУ на 27 серпня 2025 року та загальної суми неустойки 41 580 євро, що еквівалентно 2 006 650 грн. 80 коп. згідно курсу НБУ на 27 серпня 2025 року. Всього сума заборгованості, яка підлягає стягненню складає 6 350 050 грн. 80 коп. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача в сумі 450,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача становить 31126,01 грн, є таким що не підлягає виконанню. Ухвалюючи рішення у цій справі та наводячи його мотиви, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 1211,20 грн., за позовну вимогу про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, та судовий збір в сумі 605,60 грн., за подання до суду заяви про забезпечення позову, що разом становить 1 816,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved