Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Індустріального районного суду м. Харкова, в якому заявлено вимогу про усунення перешкод у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом: зобов`язання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , з одночасним приведенням її у придатний для подальшого використання стан шляхом демонтажу (знесення) нежитлової будівлі літ. «АА-1» площею 24,0 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна № 2317819063101); припинення володіння [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) правом власності на нежитлову будівлю літ. «АА-1», загальною площею 24 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 2317819063101); скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на нежитлову будівлю літ. «АА-1», загальною площею 24,0 кв.м. розташовану за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 2317819063101) з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи. Позов обґрунтовує тим, що на земельній ділянці територіальної громади міста Харкова було зареєстроване право власності відповідачки на об`єкт нерухомого майна. А саме, державним реєстратором Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіним Сергієм Володимировичем 22.03.2021 прийнято рішення про державну реєстрацію № 57210571 об`єкту нерухомого майна № 2317819063101, а саме: нежитлової будівлі літ. «АА-1», загальною площею 24 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , а також внесено відомості про право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за [PERSON] (код [NUMBER] ). Документи, надані власником державному реєстратору не відповідали вимогам законодавства, а отже, не підлягало реєстрації право власності на нерухоме майно. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь- кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18). Отже, самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки. Просить усунути перешкоди у користуванні землею в судовому порядку, обравши спосіб захисту, зазначений у позовній заяві. Також просили судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 29.07.2025 відкрито провадження у справі у загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Також, ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 29.07.2025 були вжиті заходи забезпечення позову, шляхом накладення заборони на відчуження нежитлової будівлі літ. «АА-1», загальною площею 24 кв.м, розташованої за адресою: [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2317819063101), яка належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ). Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 05.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судові засідання, призначені на 28.08.2025, 02.10.2025, 05.11.2025, 09.12.2025, 22.01.2025 відповідачка не з`являлась, оскільки відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання у Покровському районі Донецької області., с-ще Лозове, яке знаходиться на території активних бойових дій, згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, де не працюють поштові відділення Укрпошти, вона повідомлялась про судові засідання шляхом публікації оголошень на офіційному веб-сайті Судової влади України., також направленням повісток за адресою : [ADDRESS] ., на адресу нерухомого майна щодо якого розглядається спір. Прокурор в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі зазначив, що окружною прокуратурою встановлено порушення прав Харківської міської територіальної громади при самовільній забудові земельної ділянки в Індустріальному районі м. Харкова. Та підтримав позов, з підстав, які в ньому зазначені. Представник Харківської міської ради в судових засідання не з`являвся, хоча Харківська міська рада була повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки не повідомили, будь-яких клопотань чи заяв до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то за згодою позивача суд постановив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до даних, які містяться в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, державним реєстратором Дергачівської міської ради Харківської області Зоткіним Сергієм Володимировичем 22.03.2021 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 57210571 щодо об`єкту нерухомого майна № 2317819063101, а саме: нежитлової будівлі літ. «АА-1», загальною площею 24 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] , держаним реєстратором, зокрема, внесено відомості про право приватної власності на вказаний об`єкт нерухомого майна за [PERSON] (код [NUMBER] ). Відповідно до відомостей Державного реєстру, а саме: інформаційної довідки № 434811997 від 09.07.2025, підставою виникнення права власності стала довідка №1210/20, видана 12.10.2020 ФОП [PERSON] та технічний паспорт, серія та номер: б\\н, виданий 12.10.2020. В матеріали справи позивачем не надана довідка №1210/20, надана довідка від 18 вересня 2020р. № 2209/20, видана на ім`я [PERSON] , з якої вбачається, що 18.09.2020 обстежено об`єкт нерухомого майна та проведено комплекс робіт, за результатами чого встановлено таке : нежитлова будівля літ «АА-1» у [ADDRESS] дійсно відповідає наступним характеристикам: нежитлова будівля літ. «АА-1», матеріал стін сендвіч-панелі, загальна площа 24,0 кв.м. Зазначено, що будівля побудована до 05.08.1992 року. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. Таким чином, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 (пункт 6.31.)). За умовами ч.2 ст. 18 Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Пунктом 1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127 (далі Порядок) визначено, що Порядок визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Відповідно до п. 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком. Щодо нерухомого майна, яке, як зазначено в довідці ФОП [PERSON] , було збудоване до 5 серпня 1992 року, реєстрація прав на ці об`єкти, також, регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) та Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 (далі Порядок). Зокрема, пунктом 42 Порядку в редакції, що була чинною на момент проведення державної реєстрації, визначено перелік документів, необхідних для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, а саме: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна. У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тобто: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Як встановлено судом, право власності на нежитлову будівлю за адресою [ADDRESS] зареєстровано на підставі довідок та технічних паспортів, виданих ФОП [PERSON] , за відсутності правовстановлюючих документів як на нерухоме майно, так і на земельні ділянки під цим майном., також адреса, за якою зареєстроване зазначене нерухоме майно, у встановленому законом порядку йому не присвоювалась. Державним реєстратором проведено державну реєстрацію права власності на окремий індивідуально визначений об`єкт нерухомого майна вперше з відкриттям нового розділу в Державному реєстрі прав та присвоєнням реєстраційного номера цьому об`єкту нерухомого майна. Отже, незалежно від дати та номеру довідки, сама довідка ФОП [PERSON] із зазначеною в ній адресою об`єкту нерухомого майна та технічний паспорт не можуть вважатися достатніми документами, що підтверджують адресу та єдиними необхідними для здійснення державної реєстрації права власності і не могли бути використані державним реєстратором для прийняття відповідного рішення. Питання щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна розглядаються в рамках повноважень місцевих рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою. Рішенням Харківської міської ради №325/11 від 06.07.2011 (з подальшими змінами та доповненнями) затверджено Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова. Присвоєння та зміна адреси земельних ділянок здійснюється на підставі рішення Харківської міської ради. Належний документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси, може бути рішення виконкому Харківської міської ради або довідка (витяг) з Єдиного адресного реєстру міста Харкова. До початку забудови конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Проте, [PERSON] жодних прав (власності чи оренди) на земельну ділянку, на якій зареєстрована нежитлова будівля не набувала. Відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку по [ADDRESS] в Державному реєстрі відсутні, що підтверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за вказаною адресою. Крім того, окружною прокуратурою направлявся відповідний лист від 27.09.2024 за № 51-104-4987 вих-24 до Харківської міської ради щодо надання інформації про наявність речових прав на земельну ділянку по [ADDRESS] , у [PERSON] , а також інформації щодо отримання дозвільної документації на будівництво, введення в експлуатацію нежитлової будівлі літ. «АА-1», вжиті заходи реагування щодо усунення порушень під час реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості. Згідно інформації № 7611/0/225-24 від 01.11.2024, наданої Департаментом земельних відносин Харківської міської ради встановлено, що за інформацією наявною у Департаменті діловодства у період з 01.01.2019 по 25.10.2024 включно, до Департаменту діловодства звернень від [PERSON] чи інших фізичних або юридичних осіб з питань надання згоди на розробку проєкту відведення земельної ділянки, щодо початку виконання будівельних робіт (у тому числі реконструкції), надання дозволу на збереження самочинно побудованої (реконструйованої) нежитлової будівлі по [ADDRESS] не надходило. Згідно з інформацією наявною в Департаменті, будь-які проєкти рішень щодо надання [PERSON] або іншим фізичним чи юридичним особам дозволу на розробку проєкту землеустрою, затвердження проєкту землеустрою, надання в користування (оренду) або у власність земельної ділянки на якій розташована нежитлова будівля літ. «АА-1», загальною площею 24,00 кв.м. по [ADDRESS] відповідними виконавчими органами міської ради не готувались, на розгляд сесії Харківської міської ради не виносились. Договори оренди землі між Харківською міською радою та [PERSON] або іншими фізичними чи юридичними особами стосовно земельної ділянки по [ADDRESS] , на якій розташована нежитлова будівля літ. «АА-1» загальною площею 24,00 кв.м. не укладались. Згідно з інформацією Департаменту містобудування та архітектури Харківської міської ради розпорядчі акти про присвоєння, зміну та впорядкування адреси об`єкту нерухомого майна - нежитловій будівлі літ. «АА-1», загальною площею 24,00 кв.м. по [ADDRESS] не готувалися. Проєкти рішень щодо надання [PERSON] або іншим фізичним чи юридичним особам дозволу на збереження об`єкту самочинного будівництва - нежитлової будівлі літ. «AA-1» загальною площею 24,00 кв.м. по [ADDRESS] Департаментом містобудування та архітектури Харківської міської ради не готувались, на розгляд сесії міської ради не виносились. Відповідно до інформації Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради у Реєстрі будівельної діяльності, розміщеному у вільному доступі на офіційному порталі Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (econstruction.gov.ua), який містить відомості про документи, що дають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття об`єктів до експлуатації, з травня 2011, відсутня інформація щодо документів дозвільного та декларативного характеру за пошуковим запитом: [ADDRESS] , нежитлова будівля літ. «АА-1». Будь-які документи дозвільного та декларативного характеру від [PERSON] на розгляд до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради не надходили. Крім того, згідно листа ГУ ДПС у Харківській області від 14.01.2025 № 769/5/20-40-24-05-06 встановлено, що відповідно інформаційних ресурсів, які є у розпорядженні ГУ ДПС, [PERSON] не зареєстрована платником земельного податку або орендної плати за використання земельної ділянки, у тому числі за адресою: [ADDRESS] , на якій розташована нежитлова будівля літ. «АА-1» загальною площею 24,00 кв.м. Листом від 21.10.2024 за № 10-20-14,1-6793/0/19-24 ГУ Держгеокадастру в Харківській області повідомлено окружну прокуратуру про те, що згідно з Книгами записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, записи в яких здійснювались до 01.01.2013, правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності або право користування, у тому числі на земельну ділянку за вищевказаною адресою, не обліковуються. Таким чином, земельна ділянка по [ADDRESS] , яка зайнята спірною нежитловою будівлею, використовується самовільно поза волею власника, що порушує інтереси Харківської міської територіальної громади. Відповідно до частини першої статті 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 Цивільного кодексу України). Отже, самочинне будівництво нерухомого майна особою, яка не є власником земельної ділянки, слід розглядати як порушення прав власника відповідної земельної ділянки. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 Цивільного кодексу України). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд зазначає, що знесення самочинно побудованого спірного об`єкту нерухомості відповідно до частини четвертої статті 376 ЦК України є належним та ефективним способом захисту прав власника земельних ділянок, на яких здійснено самочинне будівництво. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 373 ЦК України). Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина друга статті 373 ЦК України). Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] розташована у межах міста Харкова та не перебуває у приватній та державній власності, у зв`язку з чим в силу закону є комунальною власністю територіальної громади міста в особі Харківської міської ради. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина четверта статті 373 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Знаходження на земельній ділянці одного власника об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) іншого власника істотно обмежує права власника землі, при цьому таке обмеження є безстроковим. Так, власник землі в цьому разі не може використовувати її ані для власної забудови, ані іншим чином і не може здати цю землю в оренду будь-кому, окрім власника будівлі чи споруди. Тому державна реєстрація будівлі, споруди на чужій земельній ділянці є фактично і реєстрацією обмеження права власника землі (пункт 84 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18). Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21 (пункт 6.45) та постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 916/959/22, виходячи з правової природи реєстрації прав на нерухоме майно як способу володіння ним та беручи до уваги загальні засади цивільного законодавства (аналогія права), у випадку, якщо заінтересована особа позивач (власник земельної ділянки, інший правоволоділець) вважає, що зареєстроване за відповідачем право власності чи інше речове право на певний об`єкт насправді не існує і нікому не належить, то належному способу захисту відповідає вимога про припинення володіння відповідача відповідним правом. Судове рішення про задоволення таких позовних вимог є підставою для внесення до Державного реєстру запису про відсутність права. Якщо на відповідний об`єкт, право на який не може бути зареєстроване за жодним суб`єктом, був відкритий розділ Державного реєстру прав, таке судове рішення є також підставою для закриття розділу Державного реєстру прав на цей об`єкт. Таким чином, факт державної реєстрації права власності на самочинно побудований об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , обмежує права власника земельної ділянки на якій таке майно розташоване, тому позов в частині усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельними ділянками шляхом зобов`язання [PERSON] звільнити земельну ділянку, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва та припинення володіння відповідача відповідним правом. Однак, зі змісту позову вбачається, що, за твердженням Прокурора, задоволення позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора призведе до відновлення становища власника земельної ділянки, яке існувало до порушення його права, проте у постанові від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 Велика Палата Верховного Суду вказала: - сам по собі факт державної реєстрації права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду не слід розглядати як окреме щодо факту самочинного будівництва порушення прав власника земельної ділянки (пункт 89); - права власника земельної ділянки порушуються в результаті факту самочинного будівництва, а не державної реєстрації права власності на самочинно побудоване майно. Державна реєстрація права власності на самочинно побудовану будівлю, споруду поза встановленим статтею 376 ЦК України порядком за особою, яка таке будівництво здійснила, лише додає до вже існуючих фактичних обмежень (які з`явились безпосередньо з факту самочинного будівництва) власника земельної ділянки в реалізації свого права власності додаткові юридичні обмеження (пункт 92); - за обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстроване за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна (пункт 112); - належними вимогами, які може заявити власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження нею, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (пункт 113). Оскільки положення статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно за особою - власником земельної ділянки у будь-який інший спосіб, окрім визначеного цією статтею (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки), також не змінює правовий режим самочинного будівництва. За вказаних обставин особа власник земельної ділянки не набуває право власності на самочинно побудоване нерухоме майно (пункт 152). Отже, за змістом наведених висновків вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності є неналежним способом захисту. Юридичні перешкоди для власника земельної ділянки, які виникли внаслідок зазначеної реєстрації, усуваються внаслідок задоволення судом належних позовних вимог: (1) або про знесення самочинно побудованого нерухомого майна (внаслідок демонтажу якого на підставі пункту 1 частини першої, частини другої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» закриваються відповідний розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційна справа) саме із такою Прокурор і звернувся до суду; (2) або про визнання права власності на самочинно побудоване майно (таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності на відповідне майно згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»). Якщо суд дійде висновку про незаконність державної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, таке судове рішення є підставою для закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи з огляду на положення пункту 5 частини першої статті 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (пункт 138)). Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19 та інших. У категорії справ, за обставинами яких певна особа неправомірно зареєструвала право власності на самочинно побудоване майно, неналежною є як вимога про скасування рішення (запису) про реєстрацію права власності, так і вимога про припинення права власності (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 листопада 2023 року у справі № 916/1174/22 (пункт 154)). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої статті 16 ЦК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України). Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. Отже, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20). Враховуючи зазначене, суд відмовляє в позові прокурора про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права власності [PERSON] на нежитлову будівлю літ. «АА-1» загальною площею 24,0 кв.м. розташовану за адресою [ADDRESS] . з закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи. Судові витрати, що складаються з витрат зі сплати судового збору, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, покладається на відповідачку. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Outcome: partial