Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

29.07.2024 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 35 243,25 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.10.2022 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено Договір позики № 72679191. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача. Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 12 від 22.11.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 18 631,25 грн, з яких: - 5 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 13 131,25 грн сума заборгованості по відсоткам. 14.04.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3563204738/409528. 08.12.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 08122021, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників від 08.12.2021 до договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 4 640,00 грн, з яких: - 1 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 3 640,00 грн сума заборгованості по відсоткам. 04.12.2020 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02611-12/2020. 11.08.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 11082021, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача. Відповідно до реєстру боржників № 1 від 11.08.2021 до договору факторингу № 11082021 від 11.08.2021, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11 972,00 грн, з яких: - 4 100,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 7 872,00 грн сума заборгованості по відсоткам. Відповідач не виконав свого обов`язку з повернення боргу, а позивач з моменту отримання права вимоги не нараховував жодних штрафних санкцій 05.08.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. 18.12.2024 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів, у якому вона просить суд витребувати у АТ КБ "ПриватБанк" (код за ЄДРПОУ 14360570, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30): 1) Інформацію щодо наявності у [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку відкритого у АТ КБ "ПриватБанк" (код за ЄДРПОУ 14360570, 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) станом на 04.12.2020; 2) Інформацію щодо належності у [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] та № [NUMBER] ; 3) Інформацію щодо надходження на картковий рахунок № [NUMBER] , 14.04.2021 грошових коштів у розмірі 1000.00 грн за кредитним договором № 3563204738/409528; 28.10.2022 грошових коштів у розмірі 5500.00 грн за кредитним договором № 72679191. 4) Інформацію щодо надходження на картковий рахунок № [NUMBER] , 04.12.2020 грошових коштів у розмірі 4100.00 грн за кредитним договором № 02611-12/2020. 06.01.2025 ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача та витребувано докази. 03.03.2025 на виконання ухвали суду від 06.01.2025 від АТ КБ «Приват Банк» надійшла відповідь, щодо наявності у [PERSON] карткового рахунку відкритого у банку станом на 04.12.2020: [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] ; на картковий рахунок № [NUMBER] , 14.04.2021 здійснено переказ коштів у розмірі 1000,00 грн; на картковий рахунок № [NUMBER] , 04.12.2020 здійснено переказ коштів у розмірі 4 100,00 грн. Проте відсутнє зарахування на картку № [NUMBER] 28.10.2022 в сумі 5 500,00 грн. Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 28.10.2022 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та [PERSON] було укладено договір позики № 72679191. Відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 5 500,00 грн зі платою відсотків за їх використання у розмірі 2,5% на добу, строком на 10 днів (дата повернення 07.11.2022). 14.06.2021 між ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» та ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» було укладено Договір факторингу № 14/06/21, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача, що підтверджується Актом прийому-передачі реєстру боржників № 12 від 22.11.2023. Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 12 від 22.11.2023 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 18 631,25 грн, з яких: - 5 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 13 131,25 грн сума заборгованості по відсоткам. 14.04.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 3563204738/409528. Відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 1 000,00 грн зі платою 1277,5% річних від суми кредиту в розрахунку 3,5% на добу, строком на 14 днів (дата повернення 27.04.2021). 08.12.2021 між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 08122021, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача, що підтверджується Актом прийому-передачі реєстру боржників. Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 08.12.2021 до договору факторингу № 08122021 від 08.12.2021, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 4 640,00 грн, з яких: - 1 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 3 640,00 грн сума заборгованості по відсоткам. 04.12.2020 між ТОВ «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 02611-12/2020. Відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 4 100,00 грн зі сплатою відсотків за їх користування у розмірі 584,0% річних від суми кредиту в розрахунку 1,60 % на добу, також для клієнта, якому Товариство вперше надає кредит, протягом 7 днів з моменту надання кредиту діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,01 % на добу. З 8 дня користування кредитом процентна ставка для такого клієнта нараховується відповідно до фіксованої процентної ставки. Строк надання кредите складає 30 днів (дата повернення 02.01.2021). 11.08.2021 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу № 11082021, відповідно до якого позивач набув право вимоги до відповідача, що підтверджується Актом прийому-передачі реєстру боржників. Відповідно до Витягу з реєстру боржників № 1 від 11.08.2021 до договору факторингу № 11082021 від 11.08.2021, ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 11 972,00 грн, з яких: - 4 100,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; - 7 872,00 грн сума заборгованості по відсоткам. Зобов`язання за договорами [PERSON] належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 30.06.2024 становить 35 243,25 грн та складається з: 1) Заборгованості по Договору позики № 72679191 від 28.10.2022 - 18 631,25 грн, з яких: - 5 500,00 грн сума заборгованості по основному боргу; - 13 131,25 грн сума заборгованості по відсоткам. 2) Заборгованості по Кредитному договору № 3563204738/409528 від 14.04.2021 - 4 640,00 грн, з яких: - заборгованість по основному боргу 1 000,00 грн; - заборгованість по відсоткам 3 640,00 грн. 3) Заборгованості по договору позики № 02611-12/2020 від 04.12.202 - 11 972,00 грн, з яких: - 4 100,00 грн сума заборгованості по основному боргу; - 7 872,00 грн сума заборгованості по відсоткам. Суд не погоджується із зазначеними розрахунками з огляду на наступне. Щодо Договору позики № 72679191 від 28.10.2022. Як вбачається, з відповіді від 03.03.2025 на виконання ухвали суду від 06.01.2025 від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК» на картку № [NUMBER] відсутнє зарахування від 28.10.2022 в сумі 5 500,00 грн. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Судом встановлено, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно правової позиції, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до п. 62 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже вимога про стягнення з [PERSON] заборгованості за Договором позики № 72679191 від 28.10.2022 в сумі 18 631,25 грн (5 500,00 тіло кредиту та 13 131,25 грн відсотки за користування кредитом) не підлягають задоволенню, оскільки відповідачем кредитні кошти не отримувались. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено наявності у [PERSON] заборгованості за договором позики № 72679191 від 28.10.2022 в сумі 18 631,25 грн. Щодо кредитного договору № 3563204738/409528 від 14.04.2021 та договору позики № 02611-12/2020 від 04.12.2020. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно ст.ст. 11. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: partial