Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

18 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр», товариство) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 17 квітня 2025 року № 17.04.2025-100001641 в сумі 34 542,00 грн, з яких 14 789,57 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 352,70 грн заборгованість за відсотками, 9 400,00 неустойка. У позові товариство також просить стягнути з відповідача суму сплаченого при поданні позову судового збору. Обґрунтовуючи позов, ТОВ «Споживчий центр», зазначило, що 17 квітня 2025 року уклало із [PERSON] кредитний договір № 17.04.2025-100001641, згідно з яким ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у розмірі 20 000,00 грн, а [PERSON] зобов`язалася протягом 140 днів з дати його отримання, тобто до 03 вересня 2025 року, повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,0 % за кожний день користування кредитними коштами. ТОВ «Споживчий центр» виконало своє зобов`язання за кредитним договором та надало [PERSON] грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. Відповідач належним чином зобов`язання за договором не виконує, тому на дату подання позову у неї виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 542,00 грн, з яких 14 789,57 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 352,70 грн заборгованість за відсотками, 9 400,00 неустойка. Заборгованість нарахована з урахуванням часткового виконання [PERSON] зобов`язання перед відповідачем, зокрема 30 квітня 2025 року в рахунок оплати заборгованості за кредитним договором [PERSON] перерахувала на рахунок позивача 3 650,00 грн, 02 травня 2025 року 1 057,97 грн, 14 травня 2025 року 2 100,00 грн, 15 травня 2025 року 2 407,97 грн, 21 травня 2025 року 5 000,00 грн, 09 червня 2025 року 4 500,00 грн, 25 червня 2025 року 3 031,46 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється сплатити заборгованість, ТОВ «Споживчий центр» змушене звернутись до суду з цим позов, який просить задовольнити. Ухвалою Срібнянського районного суду Чернігівської області від 30 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Справу призначено на 11 год. 00 хв. 03 лютого 2025 року. Копію ухвали від 30 грудня 2025 року надіслано сторонам. Представник позивача до суду не прибула, про причини неявки не повідомила. У прохальній частині позову виклала клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, в якому також зазначила, що не заперечує проти проведення заочного слухання справи. Відповідач також не прибула в судове засідання, відзив на позов ТОВ «Споживчий центр» чи будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не подала, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, копію ухвали від 30 грудня 2025 року отримала 07 січня 2026 року, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно з частиною першою статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків. Встановлено, що 17 квітня 2025 року ТОВ «Споживчий центр» уклало із [PERSON] кредитний договір № 17.04.2025-100001641, згідно з яким ТОВ «Споживчий центр» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у сумі 20 000,00 грн (пункт 2 заявки кредитного договору), а [PERSON] зобов`язалася протягом 140 днів з дати його отримання, тобто до 03 вересня 2025 року, повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,0 % за кожний день користування кредитними коштами ( пункти 3, 4, 6 заявки кредитного договору), комісію, пов`язану з наданням кредиту, в розмірі 15% від суми кредиту, що становить 3 000,00 грн (пункт 7 заявки), а також неустойку в розмірі 200,00 грн за кожен день невиконання, неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання (пункт 15 заявки кредитного договору). У заявці кредитного договору № 17.04.2025-100001641 зазначено реквізити належного позичальниці електронного платіжного засобу для надання їй коштів за цим кредитним договором: 4149-49ХХ-ХХХХ-8333. ТОВ «Споживчий центр» виконало своє зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. Вказана обставина підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсальні платіжні рішення» (далі ТОВ «УПР»), з якого слідує, що на підставі укладеного між підприємствами договору на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01 квітня 2024 року, було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 17 квітня 2025 року о 16:09:24 на суму 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп, номер картки 4149499081928333, номер транзакції в системі іPay.ua 714276530, призначення платежу: Видача за договором кредиту № 17.04.2025-100001641. Отже, між сторонами у справі виникли правовідносини, які регулюються главою 48 «Виконання зобов`язання» та главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин третьої, шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з вимогами статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини другої статті 1050, частини другої статті 1054 ЦК України позичальник зобов`язується повертати кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірах та на умовах, встановлених договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. У такий спосіб сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд встановив, що кредитний договір від 17 квітня 2025 року № 17.04.2025-100001641 був підписаний відповідачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора Е755, у такий спосіб кредитний договір був укладений в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Споживчий центр» в електронній формі. Також суд встановив, що [PERSON] не виконувала належним чином зобов`язання за вказаним кредитним договором, тому у неї виникла заборгованість перед фінансовою установою за основною сумою боргу (за тілом кредиту) у розмірі 14 789,57 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 10 352,70 грн, а також неустойка в сумі 9 400,00 грн. Загальний розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором від 17 квітня 2025 року № 17.04.2025-100001641 становить 34 542,00 грн, що підтверджується довідкою про стан заборгованості за кредитним договором. Суд врахував, що матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач добровільно сплатила заборгованість за кредитним договором, а також те, що відповідач, будучи повідомленою про існування позову, а про дату, час та місце розгляду справи, відзив на позов не подала, проти існування у неї зобов`язань перед позивачем не заперечила. А також врахував те, що ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути із [PERSON] неустойку за невиконання зобов`язання за кредитним договором у розмірі 9 400,00 грн, проте на підставі пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільнений від обов`язку сплатити неустойку на користь кредитодавця на період дії воєнного стану в Україні, з 24 лютого 2022 року, отже відсутні підстави для задоволення позову в цій частині та стягнення із [PERSON] неустойки в розмірі 9 400,00 грн. Суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» 25 142,27 грн (34 542,27 9 400,00 грн). Щодо розподілу судових витрат слід зазначити таке. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції від 28 листопада 2025 року № СЦ00057882 вбачається, що при поданні позову ТОВ «Споживчий центр» сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Оскільки позов задоволений частково, а саме на 72,79 %, із [PERSON] на користь позивача стягненню підлягають витрати на оплату судового збору у розмірі 1 763,27 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial