Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Південний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просить виключити з актового запису № 229 від 13 листопада 2019 року про народження дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відомості про [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , як батька дитини. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що у вересні 2018 року він познайомився з відповідачкою, після чого вони почали зустрічатися. В подальшому йому стало відомо, що [PERSON] вагітна. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] , батьком дитини зазначений [PERSON] . Відповідно до витягу № 00053594023 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження відомості до актового запису про народження дитини № 229 від 13 листопада 2019 року державна реєстрація народження проведена на підставі ст. 126 Сімейного кодексу України. Оскільки вони з відповідачкою не перебували в зареєстрованому шлюбі та фактично разом не проживали, дитину було записано за прізвищем матері « [PERSON] ». У вересні 2025 року під час чергової сварки [PERSON] повідомила позивача, що він не являється біологічним батьком [PERSON] , а під час реєстрації народження дитини навмисно ввела позивача в оману, щоб він фінансово їй допомагав у вихованні сина. Відповідач [PERSON] особисто зазначила, що [PERSON] не є біологічним батьком дитини. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. На адресу суду надійшла заява від [PERSON] , в якій зазначено, що вона не заперечує проти позову та визнає його у повному обсязі, але у зв`язку з тим, що протягом останнього часу проживає за кордоном, не має можливості з`явитися на судовий розгляд до Південного районного суду міста Кам`янського. Однак, суд не вважає, що вказана заява подана особисто саме відповідачкою [PERSON] , оскільки заяву було направлено до суду засобами поштового зв`язку, на конверті зазначено місце відправки - м. Черкаси-3, відправником вказано [PERSON] , але відповідач, як вона сама зазначила, протягом останнього часу знаходиться поза межами України. Дані обставини викликають у суду певні сумніви, тому вказану заяву з викладеною в ній позицією щодо визнання відповідачкою [PERSON] позовних вимог суд не бере до уваги та не враховує. Представник третьої особи - Південного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилась, була повідомлена про розгляд справи належним чином, надала письмові пояснення по суті справи. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до наступного: Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). З наданих пояснень представника третьої особи - Південного відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вбачається, що народження [PERSON] (до визнання батьківства - [PERSON] ), [INFO] , було зареєстроване Південним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 13.11.2019, актовий запис № 229, згідно частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за заявою одинокої матері), про що відповідно було видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Через АТ «Укрпошта» від Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про визнання батьківства № 197/32.17-05-01-08 від 08.11.2023 відносно [PERSON] , [INFO] , яку було прийнято відділом 16.11.2023 та зареєстровано в журналі за № 104/20.25-41. Заява була подана [PERSON] та [PERSON] особисто та містить їх підписи, а раніше видане свідоцтво вилучене та анульоване у зв`язку з визнанням батьківства. Повідомлено також, що дитина заявниці народжена не в шлюбі, державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України - запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень здійснено за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою (і ім`я та по батькові батька дитини не співпадали з іменем-по батькові [PERSON] ).(а.с.24). Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, та яка набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч. 5 ст. 136 Сімейного кодексу України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. Суд враховує та звертає на увагу, що перед тим як подати 08.11.2023 року відповідну заяву про визнання батьківства щодо дитини - [PERSON] , у позивача було достатньо часу, а саме 4 роки, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе, так і для дитини, позивач достовірно знав, що він не є батьком [PERSON] , при цьому проявив ініціативу особисто та хотів, щоб запис щодо батьківства дитини був здійснений державними органами та він був записаний його батьком, а тому в силу вимог ч. 5 ст. 136 СК України позивач [PERSON] не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки зробив це добровільно та з власної волі. Суд наголошує, що положення ч.5 ст.136 СК України захищають законні інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини. З огляду на вищезазначене, дослідивши всі обставини справи та перевіривши надані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed