Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

18.08.2025 до суду надійшла вищевказана позовна заява, у якій позивач просить: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2. Визнати судову справу за цим позовом малозначною та здійснити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами (без виклику сторін). 3. Стягнути із Відповідача, яким є: [PERSON] , дата народження: [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , остання відома адреса місця реєстрації проживання (перебування) Відповідача: [ADDRESS] на користь Позивача, яким є: Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Код ЄДРПОУ: 43979069, адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївський узвіз, буд. 1А) заборгованість у розмірі 32749,98 гривень, з яких: 12 499,98 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 14 000,00 гривень - заборгованість по процентах (%), 6 250,00 гривень - штрафні санкції. 4. Стягнути із Відповідача, яким є: [PERSON] , дата народження: [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , остання відома адреса місця реєстрації проживання (перебування) Відповідача: [ADDRESS] на користь Позивача, яким є: Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» (Код ЄДРПОУ: 43979069, адреса місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївський узвіз, буд. 1А) судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати Позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7 412,50 грн. 5. Розглянути справу без участі позивача та його представника за наявними в справі матеріалами. 6. Повідомляти про результати розгляду справи, направляючи листи на електронну пошту: [INFO] або за адресою представника позивача АДВОКАТСЬКОГО ОБ`ЄДНАННЯ «СВК ПАРТНЕРС»: а/с 36, м. Київ, поштовий індекс: 02192. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2025 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та громадянином України, яким є - [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за №2179143, додатки та додаткові угоди до якого є його невід`ємними частинами та є обов`язковими для виконання їх сторонами. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу, шляхом перерахування у безготівковій формі на номер платіжної карти № [NUMBER] , який відповідач вказав під час укладення Кредитного договору, кредитні кошти, а відповідач прийняв у власне користування грошові (кредитні) кошти, які відповідач зобов`язався повернути у строки, визначені у Кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені Кредитним договором, а також згідно з п. 6.4. Кредитного договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: вказана обставина підтверджується листом Товариства з обмеженою відповідальністю«ПЕЙТЕК» щодо успішності переказу кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , вказану відповідачем під час укладення Кредитного договору. У порушення умов Кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 32 749,98 гривень, у тому числі: 12 499,98 гривень - заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за Кредитним договором; 14 000,00 гривень - заборгованість по процентах (%), які були нараховані за користування Кредитними коштами, 6 250,00 гривень - заборгованість за штрафними санкціями. Вказана обставина підтверджується розрахунком заборгованості, який додається до цієї позовної заяви. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити наявну кредитну заборгованість. Однак всі звернення та вимоги позивача щодо добровільного погашення заборгованості за Кредитним договором позичальником задоволені не були, сума боргу за Кредитним договором на момент звернення до суду із цією позовною заявою залишається непогашеною, у зв`язку із чим позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Копія досудової вимоги та доказів відправлення відповідачу додаються до цієї позовної заяви. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 18.08.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Лисенко О.О. Ухвалою суду від 25.08.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання. 16.09.2025 представником відповідача - адвокатом Скользнєвою В.В. подано відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував проти позову з наступних підстав. З позовної заяви відповідачка дізналась, що 22.03.2025 між [PERSON] та ТОВ «Селфі кредит» було укладено Договір позики №2179143 на суму 12 500 грн. Вказаний договір містить наступні істотні умови: Сума кредиту - 12 500,00 грн; Строк кредиту - 360 днів. Тобто до 22.03.2026; Процентна ставка: 1% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3. кредитного договору. В своїй позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість з [PERSON] за кредитним договором №2179143 в розмірі 32 749,98 грн, з яких: 12 499,98 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 14 000,00 грн. - заборгованість за процентами; 6 250,00 грн. - заборгованість за штрафними санкціями. Позивачем через партнера ТОВ «ПЕЙТЕК» було видано ніби то відповідачу кошти на картковий рахунок за номером картки [NUMBER] . Позивачем також не надано до позовної заяви доказів існування будь-яких правовідносин між ТОВ «ПЕЙТЕК» та ТОВ «Селфі Кредит», яке здійснило переказ коштів на рахунок відповідача від імені позивача, а саме договору про надання платіжних послуг з переказу коштів №01042024-2 від 01.04.2024. В матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Враховуючи зазначене, підстави до задоволення позову відсутні, з огляду на не доведеність позивачем факту надання відповідачу кредиту в сумі, зазначеній в позовній заяві. Само по собі лист з найменуванням «ШАНОВНІ ПАРТНЕРИ» незрозуміло якого Банку, а ТОВ «ПЕЙТЕК» від 08.07.2025, не є документом первинного бухгалтерського обліку, який би підтверджував факт переказу коштів на рахунок відповідача. Так, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеними кредитними договорами та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З урахуванням викладеного позивач не довів факту надання коштів позичальнику оскільки не надав відповідних доказів (зокрема виписки за картковими рахунками позичальника). Слід додатково зазначити, що саме номер картки не є конфіденційною інформацією, яку варто приховувати. Отже, наданий документ вих. №20250708-2362 від 08.07.2025 не відображає дійсної банківської операції щодо перерахування коштів ТОВ «Селфі Кредит» відповідачу [PERSON] оскільки не містить відповідних реквізитів, передбачених для банківських документів. Наданий документ взагалі не містить прізвища відповідача. Таким чином, надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не підтверджені належними доказами, оскільки наявність або відсутність указаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Розрахунок заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Таким чином, за наявними розрахунками позивача без первинних документів неможливо перевірити зазначену позивачем суму заборгованості, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Спірний кредитний договір №2179143 було укладено 22.03.2025. Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору, строк дії договору 360 днів. Отже, строк дії кредитного договору спливає 22.03.2026 включно. Позивач звернувся до суду із відповідною позовною заявою 15.08.2025 Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. До матеріалів справи долучена Досудова вимога від 12.08.2025. Позовна заява була подана до суду через 3 дні після направлення вимоги, а саме 15.08.2025, з цього слід зробити висновок, що позивач звернувся до суду із даним позовом передчасно. Також, в матеріалах справи відсутні докази отримання досудової вимоги відповідачем. Також відсутній трек-номер листа за яким можна б було встановити чи дійсно був той лист направлений. Зважаючи на те, що Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" 2120-IX від 15.03.2022 року набрав законної сили 17.03.2022 року, відтак з 17.03.2022 року позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а саме щодо сплати штрафів у розмірі 6000 грн. 01.09.2025 між [PERSON] та адвокатом Скользнєвою Валерією Владиславівною було укладено договір про надання правової допомоги. На підтвердження понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу в надаємо акт здачі - прийняття наданих послуг від 01.09.25 та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 01.09.25 на суму 6000,00 грн. та договір про надання правової допомоги. 22.09.2025 представником позивача Жевага К.В. через електронний кабінет ЄСІТС подано клопотання про витребування доказів. 22.09.2025 представником позивача Жевага К.В. через електронний кабінет ЄСІТС подано відповідь на відзив. З доводами відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, позивач не погоджується вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства. Сторона відповідача будує свою позицію на наступному: - заперечує факт отримання коштів посилаючись на відсутність доказів перерахунку коштів; - вважає, що звернення позивача до суду до 22.03.2026 є передчасним; - не погоджується з нарахуванням штрафних санкцій, посилаючись на ЦКУ та Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" 2120-IX від 15.03.2022 року. Вказані доводи відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, є неспроможними враховуючи наступне. Відповідач у Відзиві припускає, що «позивач не довів факту надання коштів позичальнику оскільки не надав відповідних доказів (зокрема виписки за картковими рахунками позичальника). Будь-яких доказів того, що прихований номер картки належить саме відповідачу також немає.». Також, відповідач помилково зазначив, що «… номер картки не є конфіденційною інформацією, яку варто приховувати.». Однак, такі твердження відповідача не відповідають фактичним обставинам та суперечать вимогам чинного законодавства враховуючи наступне. Згідно п.1.1. Кредитного договору Товариство надає Споживачу кошти у кредит в національній валюті України - гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно п.1.2. Кредитного договору Сума кредиту (загальний розмір) складає: 12 500,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Згідно п.1.3. Кредитного договору Строк кредиту - 360 дні (в)(день). Згідно п.1.4. Кредитного договору 1.4. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), первісна редакція якого наведена в Додатку №1 до цього Договору. 2025-03-22 позивач надав відповідачу кошти у кредит в розмірі 12 500,00 грн згідно вимог п.1.1. Кредитного договору. Вказана обставина підтверджується листом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПЕЙТЕК» щодо успішності переказу кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , вказану відповідачем під час укладення Кредитного договору. У свою чергу, на виконання умов договору відповідач здійснив лише часткову оплату заборгованості: - 06.04.2025 у розмірі 1875,00 грн., з яких 0,01 грн. було зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, а 1874,99 грн. - у рахунок сплати процентів за користування кредитом. - 21.04.2025 у розмірі 1875,00 грн, з яких 0,01 грн було зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, а 1874,99 грн - у рахунок сплати процентів за користування кредитом. Однак, подальших платежів відповідачем здійснено не було. Таким чином, у порушення умов Кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 32 749,98 гривень, у тому числі: 12 499,98 гривень - заборгованість за тілом кредиту (сума отриманого та неповернутого кредиту) за Кредитним договором; (розрахунок: 12 500.00- 0,02 =12 499,98 грн.) 14 000,00 гривень - заборгованість по процентах (%), які були нараховані за користування Кредитними коштами. 6 250,00 гривень - заборгованість за штрафними санкціями. Вказана обставина підтверджується розрахунком заборгованості, який додано до позовної заяви. Отже, відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав відповідачу, шляхомперерахування у безготівковій формі на номер платіжної карти № [NUMBER] ,який відповідач вказав під час укладення Кредитного договору, кредитні кошти, авідповідач прийняв у власне користування грошові (кредитні) кошти, далі за текстом- «Кредит», який відповідач зобов`язався повернути у строки, визначені уКредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати іншізобов`язання, які передбачені Кредитним договором, а також згідно з п. 6.4.Кредитного договору у випадку невиконання та/або неналежного виконаннязобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф. Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до Постанов Правління Національного банку України від 03.11.2021 № 113, від 05.11.2014 N 705, яка була чинна на момент укладення договору, від 29.07.2022 № 164 позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Між Товариством та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 2024-04- 01. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти наплатіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»: (Дата і час виконання транзакції - 2025-03-22 11:54:20) на суму 12500.00 грн. Факт видачі кредитних коштів підтверджується листом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПЕЙТЕК» щодо успішності переказу кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , вказану відповідачем під час укладення Кредитного договору. Цей документ у сукупності з реквізитами договору та реєстраційними даними платіжної системи, є належним і допустимим доказом фактичної видачі кредитних коштів відповідачу. Позивач вважає безпідставними доводи відзиву про не надання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу. Оскільки позивач не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем лист та розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Таким чином, факт наявності права грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором беззаперечно доведено достатніми, належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи. Беззаперечність права вимоги позивача та доведеність наявної заборгованості належними та допустимими доказами неодноразово підтверджена судовою практикою, в тому числі у наступних справах: цивільна справа № 215/7523/24 рішення від 20 лютого 2025 р., цивільна справа № 735/189/25 рішення від 17 березня 2025 р., цивільна справа № 756/16000/24 рішення від 13.03.2025 р., цивільна справа № 598/296/25 рішення від "02" травня 2025 р., та ін. Відповідно до ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016, у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/ або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Згідно з п. п.5.4 Кредитного договору, у разі затримання Споживачем сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, Товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. У випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, відповідно до 6.4. Кредитного Договору, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф. Позивач, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог договору неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити наявну заборгованість, у тому числі, шляхом направлення листів на електронну пошту, вказану відповідачем під час укладення Кредитного договору, смс повідомлень, а також шляхом направлення рекомендованих листів з описом вкладення. Проте звернення та вимоги позивача щодо добровільного погашення заборгованості за Кредитним договором позичальником проігноровані та сума боргу за Кредитним договором на момент звернення до суду із позовною заявою та на дату направлення цієї заяви є непогашеною. В матеріалах справи наявна копія останньої із направлених досудових вимог (повідомлення про порушення основного зобов`язання) Вих. №5921 від 12.08.2025, та докази направлення досудової вимоги (повідомлення) Відповідачу (поштова Квитанція № 1682910 Дата: 13.08.2025 та опис вкладення до листа). До даної Відповіді на відзив на підтвердження направлення досудової вимоги Відповідачу додатково додано Електронне повідомлення про вручення поштового відправлення № 1684923-PV Дата: 01.09.2025, а також Інформацію щодо стану доставки відправлення № 1682910. Повернення листа за закінченням терміну зберігання свідчить про належне повідомлення відповідача й у третейському процесі (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 876/74/20). Отже, твердження відповідача про відсутність доказів направлення досудової вимоги є безпідставним та необґрунтованим. З дня отримання досудової вимоги відповідачем пройшло більше 30 к.д. При цьому, з моменту отримання досудової вимоги, копії позову та/або ухвали про відкриття провадження у даній справі Відповідач не вчинила жодних дій спрямованих на погашення простроченої заборгованості. У відповідності до п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного закону, у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" № 3498-IX (набирав чинності 24.12.2023 +30 днів = 23.01.2024 p.), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Тобто, Законом № 3498-IX внесені зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено, що за договорами, укладеними починаючи з 23 січня 2024 року, кредитодавець має право здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, а споживач несе відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором та зобов`язаний сплатити неустойку за таке прострочення. При цьому варто зазначити, що на договори щодо споживчого кредиту, які будуть укладатися після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом №3498- IX (набрав чинності 24.12.2023 p., +30 днів = 23.01.2024 р.) вимога пункту 6 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону не поширюється, а тому нарахування неустойки (штрафів, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, не забороняється. Таким чином, відповідно до 6.4. Кредитного Договору, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом. Так, п. 6.4. Кредитного Договору передбачає, у випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: 6.4.1. у розмірі 1 875,00 гривень на 3 (третій) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та 6.4.2. у розмірі 375,00 гривень починаючи з 4 (четвертого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання. 6.4.3. Роз`яснення щодо штрафу: - економічна сутність штрафу - грошова сума, яку Споживач повинен сплатити Товариству у випадку порушення строків сплати кредиту та/або процентів. Відповідно до ч.2 ст.546 ЦК України штраф є іншим видом забезпечення виконання зобов`язання; - база для розрахунку штрафу - для цілей цього Договору «база розрахунку» не використовується, оскільки штраф встановлено в абсолютному значені, як результат використання відповідної бази до укладення Договору; - порядок обчислення штрафу здійснюється відповідно до наступної формули: Штраф = «розмір штрафу, встановлений за 3-ри дні порушення» + («розмір штрафу, що встановлений з 4-го дня» помножити на «кількість днів порушення, починаючи з 4-го дня»). Тому, 09.05.2025 - на 3 (третій) день неналежного виконання Кредитного договору) відповідачу було нараховано відповідно до пп. 6.4.1. Договору штраф у розмірі 1 875,00 гривень. Далі, у період з 10.05.2025 по 21.05.2025 у відповідності до п.п. 6.4.2. Кредитногодоговору Відповідачу було нараховано штраф у розмірі 375,00 гривень закожний день неналежного виконання Кредитного договору.Таким чином, заборгованість за штрафними санкціями нараховано з 09.05.2025 по21.05.2025 у розмірі 6 250,00 гривень, що не перевищує половини суми Кредиту,тобто з урахуванням обмежень, визначених Законом України «Про споживче кредитування» та відповідає вимогам пп. 6.4.6. Договору. Додатково до позовної заяви надано розрахунок заборгованості, де деталізовано визначено нарахування штрафів по кредитному договорі. Позивач здійснив розрахунок заборгованості згідно умов договору у відповідності до вимог Закону України «Про споживче кредитування» та вимог чинного законодавства України. Таким чином нарахування Позивачем штрафу, який передбачено Кредитним договором, здійснюється у відповідності до діючого законодавства України, а тому підлягає стягненню із Боржника в повному обсязі. На підтвердження понесених [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу Відповідачем було надано акт здачі - прийняття наданих послуг від 01.09.25 р. та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 01.09.25 р. на суму 6000,00 грн. та договір про надання правової допомоги. При цьому, Відповідачем не надано копії самого прибуткового касового ордеру, у зв`язку із чим виникають сумніви щодо належного ведення представником. Відповідача касових книг та наявності у нього відкритого у банку рахунку. Однак Позивачем не надано суду доказів, що його адвокат має касу і веде касову книгу. Відтак, адвокат позивача не може сам виписувати квитанцію чи касовий прибутковий ордер про отримання коштів. Тому суд зазначає, що з наданих позивачем документів неможливо встановити точної вартості отриманих позивачем послуг, а також факт оплати вказаних послуг. Відтак, суд вважає заявлені позивачем витрати на правничу допомогу документально не підтвердженими, а отже відсутні підстави для відшкодуванні таких витрат. Також, вважаємо, що заявлений розмір витрат Відповідача, не відповідає критерію реальності, співмірності, а також розумності, враховуючи обсяг Відзиву та відсутність будь-яких доказів для підтвердження позиції по справі. Щодо інших аргументів та підстав для відмови у задоволенні позовних вимог Відповідач їх не наводить у своєму відзиві. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявності обставин, на які посилається у Відзиві. Таким чином, доводи відповідача є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства. 23.09.2025 представником відповідача - адвокатом Скользнєвою В.В. через електронний кабінет ЄСІТС подано заперечення на клопотання про витребування доказів. Ухвалою суду від 11.12.2025 клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» - Жевага Катерини Валеріївни про витребування доказів залишено без задоволення. У судове засідання 28.01.2026 сторони не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. У судове засідання представник позивача не з`явився, 08.10.2025 через електронний кабінет ЄСІТС подав клопотання про проведення розгляду без участі представника, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. 28.01.2026 представником відповідача - адвокатом Скользнєвою В.В. подано заяву про проведення розгляду без участі сторони відповідача, проти задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторони позивача, сторони відповідача, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 22 березня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №2179143, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с.13-19) Відповідно до п.1.2 договору сума кредиту становить 12500,00 грн. Відповідно до п.1.3, 1.4 договору передбачено строк кредиту - 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів. Відповідно до п. 1.5, п.1.5.1 договору тип процентної ставки - фіксована, за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного п.1.3. цього Договору. Відповідно до п.1.8 та 1.8.1 орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору становить: за стандартною ставкою 45000,00 грн. Згідно п.1.9. та 1.9.1 орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредитування 2899,03% річних. Відповідно п.1.10 та 1.10.1 орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання договору за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 57500,00 грн. Згідно п. 2.1 договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної карти № [NUMBER] . Пунктом 3.1 договору визначено, що проценти, які нараховуються за цим договором, є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто за методом факт/факт. Сторони погодились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку визначеного п.5.3. Договору (п.5.1 Договору). Відповідно до 6.4 договору, у випадку на виконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та / або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф. Відповідно до 6.4.1 у розмірі 1875,00 гривень на 3 (третій) день такого невиконання та/або неналежного виконання. Відповідно до 6.4.2 у розмірі 375,00 гривень починаючи з 4 (четвертого) дня за кожний день невиконання та /або неналежного виконання. Відповідно до п. 9.2 договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. Вказаний договір було укладено між сторонами в електронній формі. Кредитний договір відповідач підписав електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) В175 22.03.2025 11:53:10 (а.с.19). Судом встановлено, що Паспорт споживчого кредиту відповідачем підписано електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) Т568 22.03.2025 11:53:00 (а.с.24) Відповідно до листа, наданого ТОВ «Пейтек» від 08.07.2025 за №20250708-2362, вбачається, що вказане Товариство надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Між товариством та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» був укладений Договір про організацію переказу грошових коштів № 01042024-2 від 01.04.2024 відповідно до умов якого 22 березня 2025 року о 11:54:20 год було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» на суму 12 5000,00 грн, маска картки: № [NUMBER] (а.с.25). Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором №2179143 від 22.03.2025 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 11.08.2025 по клієнту [PERSON] , наявна заборгованість в розмірі 32749,98 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту - 12499,98 грн; заборгованість по процентам 14000,00 грн; 6250,00 - за штрафними санкціями (а.с. 26-27). З урахуванням наведеного судом встановлено, що предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по отриманому та неповернутому кредиту, відсоткам за користування отриманими коштами. Відповідно до положень статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частина друга статті 639 ЦК України визначає, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 22 березня 2025 року між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort» №2179143. Вказаний договір укладено між сторонами в електронній формі. Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом із застосуванням одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) В175. З наведеного суд доходить висновку, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. Без здійснення зазначених вище дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» кредитні договори, укладенні в електронній формі, вважаються такими, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цих договорів у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. У частині першій статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинний на день укладення кредитного договору), «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Судом встановлено, що відповідно до умов укладеного 22.03.2025 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] . Договору про надання кредиту №2179143 відповідач на умовах строковості, зворотності, платності отримав кредит в розмірі 12500,00 грн, строком на 360 днів, з періодичністю платежів кожні 15 днів та зі сплатою стандартної процентної ставки 1% в день. За положеннями статей 1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Судом встановлено, що кошти були зараховані на належний відповідачу, вказаний у п. 2.1 Договору картковий рахунок № [NUMBER] , на який 22.03.2025 здійснено переказ коштів в сумі 12500,00 грн платіжним оператором ТОВ «Пейтек». Судом також встановлено, що за Договором №2179143 від 22.03.2025 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 11.08.2025 по клієнту [PERSON] , наявна заборгованість в розмірі 32749,98 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту - 12499,98 грн; заборгованість по процентам 14000,00 грн. Судом встановлено, що на виконання умов договору відповідач здійснив часткову оплату заборгованості: 06.04.2025 у розмірі 1875,00 грн, з яких 0,01 грн було зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, а 1874,99 грн - у рахунок сплати процентів за користування кредитом; 21.04.2025 у розмірі 1875,00 грн, з яких 0,01 грн зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, а 1874,99 грн - у рахунок сплати процентів за користування кредитом Разом з тим відповідач не надав суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника. З урахуванням наведеного вище [PERSON] має непогашену заборгованість за договором фінансового кредиту, який є предметом даного позову, перед ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ». Щодо доводів представника відповідача з приводу з приводу дострокового стягнення боргу за договором. 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів». Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16). Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право вимоги повернення споживчого кредиту, строк сплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Наведені приписи дають підстави для висновку, що стаття 16 зазначеного Закону, встановлює обов`язковий досудовий порядок врегулювання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Отже, звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги статті 16 Закону України «Про захист прав споживачів», не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц. Таким чином, кредитний договір укладений 22 березня 2025 року, тобто після набрання законної сили Закону України «Про споживче кредитування», отже у позивача був обов`язок щодо дострокового врегулювання такого спору. В матеріалах справи наявна копія досудової вимоги адресованої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] за вих. №5921 від 12.08.2025 (а.с.28); докази направлення досудової вимоги (повідомлення) відповідачу - поштова квитанція № 1682910 Дата: 13.08.2025 (а.с.29); опис вкладення до листа (накладна №1682910 дата відправки 13.08ю2025) (а.с.30). З інформації щодо стану доставки відправлення №168210, вбачається, що поштове відправлення 01.09.2025 повернуто відправнику у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання (а.с.83). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем дотримано вимоги Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним договором не виконала, у передбачений в договорі строк кошти не повернула, внаслідок чого у неї виникла заборгованість за Договором про споживчий кредит №2179143 від 22 березня 2025 року в загальному розмірі 26 499,98 грн, з них: заборгованість за тілом кредиту - 12 499,98 грн; заборгованість за процентами - 14 000,00 грн, а тому позовні вимоги ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», в цій частині є обґрунтованими та доведеними в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивачем здійснено нарахування штрафних санкцій в розмірі 6250,00 грн відповідно до п. 6.4 договору, у випадку на виконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та / або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX Прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 18, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Вказані доповнення були введені в дію 17 березня 2022 року. Так, згідно з Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час. Судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] був укладений 22.03.2025, тобто вже після введення в Україні воєнного стану та набрання чинності пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. З урахуванням обмежень, встановлених п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд доходить висновку, що нарахування пені позивачем здійснено неправомірно, оскільки, починаючи з 24 лютого 2022 року позичальник звільняється від сплати неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена відповідними договорами за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язання. Таким чином, нарахування ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» штрафу в сумі 6250,00 грн за невиконання відповідачем грошового зобов`язання за кредитним договором №2179143 від 22 березня 2025 року є неправомірним, а тому позовні вимоги в частині стягнення штрафу задоволенню не підлягають. Таким чином, беручи до уваги досліджені в ході розгляду справи докази та встановлені обставини справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»до [PERSON] є частково обґрунтованими та підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частин 1 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вони понесли і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Щодо витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 7 412,50 грн, які позивач просив компенсувати за рахунок відповідача, суд дійшов таких висновків. Гонорар в розмірі 2500,00 грн визначений адвокатом за аналіз фактичних обставин справи, збір та підготовка доказів у справі та підготовка написання та оформлення позовної заяви про стягнення заборгованості із боржника за кредитним договором №2179143, та 4 912,50 грн витрати ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», які він очікує понести, відповідно до ч. 3 Додатку №2 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 10.03.2025 (гонорар адвокатського об`єднання у розмірі 15% (п`ятнадцять відсотків) від суми боргу, яка підлягає стягненню із відповідача за цим позовом. На обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав суду договір про надання правової (правничої) допомоги від 10.03.2025, додаток №2 до договору про надання правової (правничої) допомоги від 10.03.2025, акт приймання -передачі наданої правової (правничої ) допомоги від 14.08.2025 на суму 2500,00 грн, у якому вказаний детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським об`єднанням «СВК ПАРТНЕРС» під час надання правової допомоги за договором по боржнику [PERSON] , яка становить 2500,00 грн (аналіз фактичних обставин справи, збір та підготовка доказів у справі за позовом до боржника, яким є [PERSON] платіжна інструкція № 1082 від 11.08.2025 про сплату позивачем 202 500,00 грн на користь адвокатського об`єднання «СВК Партнерс». Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати пов`язані з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Отже, представником позивача витрати на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн. документально підтверджені та підлягають задоволенню. Щодо компенсації позивачеві 4 912,50 грн судових витрат за правничу допомогу, які позивач очікує понести відповідно до п. 3 додатку № 2 до договору у розмірі 15 % від суми боргу, суд доходить таких висновків. Відповідно до п. 3 додатку № 2 до договору про надання правової допомоги № 52 від 10.03.2025 клієнт зобов`язаний додатково сплатити адвокатському об`єднанню гонорар у розмірі 15% від суми боргу, яка підлягає стягненню із боржників та вказується у позовній заяві. Оплата гонорару, визначеного пунктом 3 цього Додатку проводиться клієнтом протягом трьох календарних днів з моменту направлення клієнту рахунку, виставленого на підставі отриманих від клієнта реєстрів погашеної заборгованості боржників за звітний місяць, згідно з додатком №№4 до цього договору (п. 3.1.). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (див. зокрема, постанову Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 757/59959/18-ц (провадження № 61-15847св24)). Суду не наданого доказів фактичного понесення позивачем витрат за надану правничу допомогу в сумі 4 912,50 грн. Крім того, відсутні як докази того, що такі витрати були необхідними у цій справі, так і докази того, що будуть неминуче сплачені ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» на користь адвокатського об`єднання «СВК Партнерс», а зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару від розміру стягнутої суми боргу, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Так, частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного та беручи до уваги те, що позовні вимоги ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» задоволені частково, стягненню підлягає сума судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі, пропорційному до задоволених позовних вимог. Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 32749,98 грн. Суд дійшов висновку, що задоволенню підлягають позовні вимоги у розмірі 26 499,98 грн. Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 80,92 % (26 499,98х100: 32749,98) = 80,92 %. Оскільки вимоги позивача задоволено на 80,92 %, то витрати на правову допомогу у сумі підлягають стягненню на користь позивача 2023,00 грн (2500,00 х 80,92 %, = 2023,00). За розгляд справи судом першої інстанції ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Отже, сума судового збору, яка підлягає стягненню, становить 1960,20 грн (2422,40 х 80,92 % = 1960,20). Крім того, представник відповідача просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 гривень. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачу, його представником - адвокатом Скользнєвою В.В. надано: копію Договору про надання правничої допомоги б/н від 01.09.2025, ордер на надання правничої допомоги від 08.09.2025, копію Акту прийому-передачі наданих послуг до Договору про надання правничої допомоги від 01.09.2025), квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 01.09.2025 про оплату послуг у розмірі 6000,00 грн. Представник позивача у відповіді на відзив акцентував увагу суду на тому, що витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень є необґрунтованими, завищеними та такими, що не відповідають критерію розумності, реальності та співмірності, тому не можуть бути покладені на іншу сторону у заявленому розмірі. Суд, враховуючи вищезазначене, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг тa витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності тa співрозмірності, вважає за можливе стягнути з позивача на користь відповідача 2000, 00 гривень витрат на пpaвничy допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витpaт для цієї cпpaви. На підставі викладеного, та

Outcome: partial