Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] 08.04.2021 звернувся до Солом`янського районного суду м. Київ з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 01.04.2019 року [PERSON] взяв у нього у борг грошові кошти в сумі 837000 грн. зі сплатою 4% за кожен місяць користування коштами, про що була укладена відповідна розписка. 26.01.2021 року представником позивача через АТ «Укрпошта» було направлено вимогу про повернення боргу разом із штрафними санкціями та неустойкою. Проте, вказана вимога 29.03.2021 року повернулася на адресу відправника. Тому просив стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 1607040 грн, з яких 770040 грн - 4 % за користування кредитом протягом 23 місяців та 837000 грн - основна сума заборгованості. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва вказану позовну заяву було прийнято до провадження цього суду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (т. 1 а.с. 21). Під час підготовчого провадження представник відповідача [PERSON] - адвокат Куликов О.А. подав до Солом`янського районного суду міста Києва клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи (т. 1 а.с. 37-39). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 27.06.2022 вказане клопотання було задоволено та ухвалено призначити судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського НДІСЕ (т. 1 а.с. 73). 16.09.2022 експертами до Солом`янського районного суду міста Києва подано клопотання з проханням надати зразки почерку та підпису [PERSON] (т. 1 а.с. 107-108). Незважаючи на неодноразові виклики відповідача та його представника до Солом`янського районного суду міста Києва, [PERSON] для надання зразків почерку та підпису не з`явився ні 27.09.2022, ні 30.09.2022 (т. 1 а.с. 119, 124). В зв`язку з чим Київський НДІСЕ повернув до Солом`янського районного суду міста Києва матеріали справи без виконання ухвали від 27.06.2022 (т. 1 а.с. 128). 23.11.2022 представник відповідача [PERSON] - адвокат Куликов О.А. подав до Солом`янського районного суду міста Києва клопотання про передачу справи за територіальною підсудністю до Лохвицького районного суду Полтавської області (т. 1 а.с. 146-147). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22.12.2022 р. вищевказане клопотання було задоволено, а цивільну справу направлено за підсудністю до Лохвицького районного суду Полтавської області (т. 1 а.с. 170). 09.03.2023 вищевказана справа надійшла до Лохвицького районного суду Полтавської області (т. 1 а.с. 176). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2023 р. справу було передано судді Зуб Т.О. (т. 1 а.с. 177). Суддею Лохвицького районного суду Полтавської області Зуб Т.О. 21.03.2023 р. було постановлено ухвалу про прийняття до свого провадження вищевказаної цивільної справи, та призначення підготовчого засідання (т. 1 а.с. 180). Під час підготовчого провадження 11.04.2023 представник відповідача [PERSON] - адвокат Куликов О.А. подав до Лохвицького районного суду Полтавської області клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи (по суті по справі вдруге) (т. 2 а.с. 3-4). Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 12.04.2023 вказане клопотання було задоволено та ухвалено призначити судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського НДІСЕ, а провадження - зупинити (т. 2 а.с. 9). Відповідач неодноразово викликався до суду для відібрання вільних зразків підпису (т. 2 а.с. 11-17, 20-21), проте до суду жодного разу не з`явився. Листом від 13.07.2023 Київський НДІСЕ повернув до Лохвицького районного суду Полтавської області матеріали справи без виконання ухвали від 12.04.2023 (т. 2 а.с. 25-27). 28.08.2023 представник відповідача [PERSON] - адвокат Куликов О.А. подав до Лохвицького районного суду Полтавської області повторне клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи(по суті по справі втретє), оскільки відповідач не зміг прибути до суду для відібрання зразків (т. 2 а.с. 35), а також клопотання про зупинення провадження (т. 2 а.с. 53). Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області в задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження було відмовлено ( т. 2 а.с.69). Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області (під головуванням судді Зуб Т.О.) від 13.12.2023 підготовче провадження у справі було зупинене, а справу призначено до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 90). Заочним рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 29.01.2024 позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу були задоволені (т. 2 а.с. 106, 127-129). 01.03.2024 р. представник відповідача - адвокат Клименко В.В. подав заяву про перегляд заочного рішення (т. 2 а.с. 141-146). Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області (під головуванням судді Зуб Т.О.) від 02.04.2024 заяву про перегляд заочного рішення суду задоволено, рішення від 29.01.2024 скасовано та призначене підготовче судове засідання (т. 2 а.с. 178-179). 16.04.2024 р. представник відповідача адвокат Клименко В.В. надіслав відзив на позов з проханням відмовити в задоволенні позову, оскільки відповідач заперечує сам факт наявності правовідносин, які випливають із договору позики (т. 2 ас. 188-191). Під час підготовчого провадження (після скасування заочного рішення) 22.04.2024 представник відповідача [PERSON] - адвокат Клименко В.В. подав до Лохвицького районного суду Полтавської області клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи (по суті по справі вчетверте) (т. 2 а.с. 199). Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 30.04.2024 вказане клопотання було задоволено та ухвалено призначити судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського НДІСЕ, а провадження - зупинити (т. 2 а.с. 205). Відповідач неодноразово викликався до суду для відібрання вільних зразків підпису (т. 2 а.с. 209,210), проте до суду жодного разу не з`явився. 10.06.2024 року згідно розпорядження № 30 від 10.06.2024 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ» в зв`язку з відрядженням судді Зуб Т.О. до Полтавського районного суду Полтавської області та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями в провадження судді Цімботи Л.Г. надійшла справа за вищевказаною позовною заявою (т. 2 а.с. 213, 214). 22.05.2025 на адресу суду представник позивача адвокат Ан І.М. надала клопотання про поновлення провадження у справі, оскільки відповідач не надає зразки, які є необхідними для проведення експертизи ( т. 2 а.с. 226). Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області Цімботи Л.Г. від 22.05.2025 провадження у справі поновлено та призначено підготовче засідання (т. 2 а.с. 229). Під час підготовчого провадження (після зміни складу суду) 21.07.2025 представник відповідача [PERSON] - адвокат Клименко В.В. подав до Лохвицького районного суду Полтавської області клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи (по суті по справі вп`яте) (т. 3 а.с.8). Крім того, під час підготовчого провадження 21.07.2025 представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог (т. 3 а.с. 16-17). Під час проведення підготовчого засідання 21.07.2025 р. представник відповідача адвокат Клименко В.В. підтримав подане письмово клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, проте таке клопотання ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, залишено без розгляду як передчасне, зокрема і через неявку в підготовче засідання відповідача. Ухвалою суду від 21.07.2025 підготовче провадження було закрите, а справу призначено до судового розгляду по суті, при цьому визнано явку сторін в судове засідання обов`язковою (т. 3 а.с. 30). Судові засідання декілька раз відкладалися: то за клопотанням представника відповідача, то за клопотанням представника позивача, то через неявку сторін . В судове засідання 02.02.2026 з`явилися позивач та в режимі відеоконференції його представник - адвокат Ан І.М., які підтримали уточнені 21.07.2025 р. позовні вимоги, суду пояснили обставини, викладені в позові. Відповідач в судове засідання не з`явився, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 та ч. 5 ст. 130 ЦПК України , вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи (т. 3 а.с. 84-84, 81). Представник відповідача повідомлявся шляхом направлення судової повістки через систему "Електронний суд" (т. 3 а.с. 81). Суд вислухавши позивача та його представника дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 01.04.2019 року [PERSON] взяв у [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 837000,00 грн. зі сплатою 4% за кожен місяць користування коштами, про що була укладена відповідна розписка (т. 1 а.с. 101). 26.01.2021 року представником позивача через АТ «Укрпошта» було направлено вимогу про повернення боргу разом із штрафними санкціями та неустойкою (т. 1 а.с. 9-11, 12). Проте, вказана вимога 29.03.2021 року повернулася на адресу відправника (т. 1 а.с. 12 звор. бік). Наведені факти свідчать, що між сторонами склалися цивільні правовідносни, які випливають з договору позики, і які регулюються такими правовими нормами. Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В силу ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. На підставі частин 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Відповідно до ч.1, ч. 5 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом достеменно встановлено, що між сторонами виникли позикові правовідносини. Даний договір є договором позики, укладений у відповідній письмовій формі; складена позичальником розписка є одночасно і підтвердженням укладення договору позики та письмовою формою договору, і підтвердженням умов договору щодо розміру позики, і також підтвердженням отримання позичальником грошових коштів за договором позики у вказаному розмірі. Договір позики є реальним, і з даного договору для позичальника виникли грошові зобов`язання по поверненню позичених коштів у строки, встановлені договором, і відповідно для нього виникли передумови для негативних наслідків, передбачених законом на випадок невиконання грошових зобов`язань чи неналежного їх виконання. До 26.01.2021 року (дата звернення позивача з листом-вимогою про повернення грошових коштів), як і станом на 08.04.2021 ( дату звернення о суду з позовом), так і станом на 21.07.2025 (дата подання заяви про збільшення позовних вимог) [PERSON] не виконав свого обов`язку щодо повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми або визначеної кількості речей. Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Так, зі змісту розписки вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг. Факт одержання грошей [PERSON] підтверджується розпискою, власноруч написаною відповідачем в момент передачі йому суми позики. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився у [PERSON] , а на момент прийняття рішення - в матеріалах справи перед протоколом судового засідання від 02.02.2026, що свідчить про неповернення відповідачем позики, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 483/1953/16-ц, провадження №61-33891св18. Крім того, суд враховує, що відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки суду, а й учасників справи. За клопотаннями представників відповідача [PERSON] неодноразово призначалась судова почеркознавча експертиза, проте незважаючи на неодноразові виклики для відібрання вільних зразки почерку та підпису для подальшого проведення експертизи [PERSON] не з`являвся. Більше того, згідно наданої суду інформації з Державної прикордонної служби України, [PERSON] неодноразово перетинав державний кордон України (т. 2 а.с. 96). Тому суд розцінює такі [PERSON] як затягування судового процесу, та зловживання процесуальними правами. Згідно ст. 12, ч. 1 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до частини 1 та частини 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи та зазначені норми закону, та оскільки було доведено факт укладення між сторонами договору позики, та відповідно факту існування боргового зобов`язання, тому суд вважає, що позов про стягнення боргу за розпискою, є обґрунтованим, й за цих підстав позов в частині стягнення основної суми - 837000 грн задоволити. Крім того ,у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В постанові ВСУ від 26 квітня 2017р. по справі № 3-1522гс16 (№ 918/329/16) зазначено, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць (за кожен день такого прострочення) з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Враховуючи вищенаведене, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2570148 грн - відсотків за користування, 107801 грн 01 коп - 3% річних з дати пред`явлення вимоги (позову до суду), 1677348 грн - інфляційних втрат з дати пред`явлення вимоги (позову до суду), відповідно до розрахунку наданого позивачем 21.07.2025, який стороною відповідача не спростований, і який суд вважає обґрунтованим. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати- сплачений судовий збір в розмірі 11350 грн. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved