Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

ТОВ «Таліон плюс» через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що 09.11.2024 р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач уклали договір кредитної лінії №707408143 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від Товариства кредитні кошти у розмірі 13900,00 грн. На виконання умов Договору грошові кошти були перераховані товариством на банківську карту № [NUMBER] . 11.03.2025 р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали Договір факторингу №МВ-ТП/26. Загальна сума заборгованості за Кредитним договором становить 41960,88 грн., з них: заборгованість по кредиту 13899,56 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 28061,32 грн. У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 41960,88 грн., сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу 5000,00 грн. 28.10.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 12.01.2026 р. до суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Стельниковича С.А. надійшов відзив на позовну заяву в якому зазначено, що відповідач [PERSON] здійснив дві оплати по кредиту, а саме: 07.12.2024 р. в розмірі 2213,00 грн. та 09.01.2025 р. в розмірі 3631,00 грн., на загальну суму 5844,00 грн., що відображено в Розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Однак в розрахунку заборгованості позивача від 09.12.2024 р. в графі тіло, підпункт «сплачено» - відсутні посилання про сплачені відповідачем кошти в розмірі 5844,00 грн. Тобто, фактична заборгованість по тілу кредиту відповідача складає: 13900,00 5844,00 = 8056,00 грн., а не 13900,00 грн. Вважає, що заявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості за нарахованими процентами у розмірі 28061,32 грн. не є спів мірною сумі заборгованості по кредиту у розмірі 8056,00 грн. А тому відповідач просить суд зменшити розмір процентів за договором розміру заборгованості по тілу кредиту 8056,00 грн., тобто суми, що дорівнює заборгованості за тілом кредиту. Відповідно до реєстру прав вимоги від 11.03.2025 р. від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон плюс» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 707408143 від 09.11.2024 р. з яких 13900,00 грн. заборгованість по основному боргу (тіло кредиту) та 8309,42 грн. заборгованість по відсотках, неустойка 6949,78 грн., загальна заборгованість 29158,76 грн. та сума фінансування 5559,82 грн. Згідно з розрахунком заборгованості за договором №707408143 від 09.11.2024 р., складеного директором ТОВ «Таліон Плюс», за період з 11.03.2025 по 03.08.2025 р. у [PERSON] наявна заборгованість, яка складається з тіла кредиту в розмірі 13899,56 грн.; нараховані відсотки 28061,32 грн. та неустойка 6949,78 грн. Набувши право вимоги за договором факторингу ТОВ «Таліон плюс» продовжило нарахування відсотків за кредитним договором. Однак, договором факторингу від 11.03.2025 р. не передбачене право фактора нараховувати відсотки за кредитним договором у випадку набуття права вимоги, оскільки предметом договору було зобов`язання, зазначене у відповідних реєстрах боржників, а у відповідності до реєстру прав вимоги від 11.03.2025 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон плюс» право вимоги до [PERSON] за договором №707408143 від 09.11.2025 р. на загальну суму 29158,76 грн. В зв`язку з цим просив суд задовольнити позовні вимоги ТОВ «Таліон плюс» частково, а саме в частині позовних вимог, що стосуються стягнення з [PERSON] заборгованості по тілу кредиту стягнути не 13900,00 грн., а 8056,00 грн. Зменшити розмір відсотків за користування кредитом з 28061,32 грн. та стягнути 8056,00 грн. оскільки відсотки по кредиту фактично в 3,4 рази перевищують розмір тіла кредиту, що порушує вимоги п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» про стягнення заборгованості по споживчим кредитам. В частині стягнення з [PERSON] понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. просив суд розглянути наведені обґрунтуваннями в клопотанні про зменшення суми витрат та вимогами ч.5 ст.137, ч.3-5, 9 ст.141 ЦПК України, [PERSON] просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню позивачу, до суми 2500,00 грн. 21.02.2026 р. до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вважає заперечення викладені у відзиві на позовну заяву безпідставними та необґрунтованими. Як вбачається з рахунку заборгованості первісного кредитора, відповідач в межах дії строку Дисконтного періоду користування кредитними коштами двічі вчиняв конклюдентні дії щодо продовження строку Дисконтного періоду, а саме, 07.12.2024 р. та 09.01.2025 р., сплативши нараховані відсотки у розмірі 2213,00 грн. та 3631,00 грн. Вказані оплати були враховані первісним кредитором та відображені у в розрахунку заборгованості. Оплата відсотків були зараховані відповідно до умов Договору (п.3.2 Договору) саме рахунок погашення нарахованих відсотків, а не тіла кредиту, як про те хибно вважає сторона відповідача. Таким чином, долучені до позову розрахунки заборгованості, повністю узгоджується з законодавчими нормами та умовами Договору кредитної лінії №707408143 від 09.11.2024 р., який був укладений з дотриманням умов ЗУ «Про споживче кредитування», «Про електронну комерцію», «Про електронні документи та електронний документообіг», а також ЦК України. В зв`язку з цим просив суд позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі. Крім того 21.02.2026 р. до суду від представника позивача надійшли заперечення на клопотання (заяву) в якій він просив суд відмовити відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, у зв`язку з недоведеністю обґрунтування. В судове засідання представник позивача не з`явився, в заяві та відповіді на відзив просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, у відзиві на позовну заяву виклали заперечення проти позову та часткове визнання позовних вимог, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача та його представника на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 09.11.2024 р. відповідач [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» уклали Договір кредитної лінії №707408143, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 13900,00 грн. Кінцева дата повернення (виплати) кредиту 09.12.2029 р. (а.с.22 зворот -36) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, згідно підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів позичальнику [PERSON] 09.11.2024 р. в сумі 13900,00 грн. та довідки №707408143/17092025/Є від 17.09.2025 р. (а.с.41-41 зворот) Відповідач [PERSON] всупереч умовам кредитного договору повністю не виконав своїх зобов`язання, і допустив виникнення заборгованості за кредитом, яка становить 48910,66 грн. (а.с.39) 11.03.2025 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, згідно умов якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило на користь ТОВ «Таліон Плюс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами. (а.с.14-17) Згідно Реєстру боржників по договору факторингу №МВ-ТП/26 від 11.03.2025 р. ТОВ «Таліон Плюс» передано право вимоги до [PERSON] за Договором кредитної лінії №707408143 від 09.11.2024 р. (а.с.17-17 зворот) Згідно розрахунків загальна сума заборгованості [PERSON] за Кредитним договором №707408143 від 09.11.2024 р. становить 48910,66 грн., яка складається з: 13899,56 грн. заборгованість по тілу кредиту; 28061,32 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 6949,78 грн. неустойка (а.с.40-41) З повідомлення про відступлення права вимоги та повідомлення про дострокове розірвання договору №ТП/707408143 від 04.08.2025 р. вбачається, що ТОВ «Таліон плюс» повідомило [PERSON] про те, що право вимоги за кредитним договором №707408143 від 09.11.2024 р. перейшло до ТОВ «Таліон плюс», а також про дострокове розірвання вказаного договору та про необхідність оплати суми заборгованості в розмірі 48910,99 грн. (а.с.42-42 зворот) В позовній заяві зазначено, що позивач діючи в межах своїх прав, самостійно визначає обсяг та склад позовних вимог, що підлягають до стягнення. Виключне право на визначення позовних вимог належить позивачу. У зв`язку з цим, позивач просить суд стягнути частину заборгованості за договором. Загальна сума заборгованості за кредитним договором заявлена до стягнення позивачем становить 41960,88 грн., з них: заборгованість по кредиту 13899,56 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом 28061,32 грн. Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється. Згідно п.3.1. Договору позичальнику надається Дисконтний період кредитування протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. Строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Однак згідно п.3.3. Договору для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 1626,30 грн. та нараховану комісію за надання кредиту у розмірі 695,00 грн. Договір було укладено 09.11.2024 р., оплата в сумі 2213,00 грн. здійснена 07.12.2024 р., тобто в межах 30 днів і в межах суми вказаної в п.3.3. Договору. Таким чином після сплати платежу відповідачу було пролонговано Дисконтний період на 30 днів. Наступний платіж відповідачем було вчинено 09.01.2025 р., здійснено оплату нарахованих відсотків у розмірі 3631,00 грн. та отримав продовження Дисконтного періоду ще на 30 днів. Таким чином відповідач двічі здійснив оплату нарахованих відсотків та комісію згідно умов кредитного договору. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що [PERSON] здійснив дві оплати по даному кредиту, а саме: 07.12.2024 р. в розмірі 2213,00 грн. та 09.01.2025 р. в розмірі 3631,00 грн., тобто на загальну суму 5844,00 грн. Фактична заборгованість по тілу кредиту відповідача складає 13900,00 грн. 5844,00 грн. 8056,00 грн., а не 13900,00 грн. Згідно п.8.3. Договору базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних. П.8.5 Договору передбачено, що розмір комісії, яка нараховується за надання першого траншу за цим договором становить 695,00 грн. Нарахування відсотків по кредиту здійснено згідно умов договору, тому клопотання представника відповідача про зменшення розміру відсотків за користування кредитом з 28061,32 грн. та стягнення 8056,00 грн. задоволенню не підлягає. Таким чином, заперечення проти позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву суд вважає надуманими та продиктованими бажанням відповідача уникнути відповідальності за порушення умов кредитного договору. Тому суд вважає позовні вимоги правомірними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 2422,40 грн. судового збору, які були сплачені позивачем, суд вважає необхідним задовольнити, оскільки ці витрати були понесені позивачем внаслідок неправомірної відмови відповідача від виконання зобов`язання по договору і пов`язаним з цим зверненням до суду. Дані вимоги відповідають ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідноз умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною п`ятою статті 137ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячиз конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенціїпро захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно з частиною 4статті 62ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями26,27Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Захист інтересів позивача здійснює Адвокатське об`єднання «Ліга юридичних технологій та інновацій» в особі керуючого партнера адвоката Колінько Альони Валеріївни, що підтверджується копією Договора про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 р., Додатковою угодою №1617 від 02.09.2025 р. про надання правової допомоги до Договору 35 від 02.12.2024 р. та ордером (а.с.44-50). Стороною заявника до матеріалів цивільної справи долучено копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 02.09.2025 р. відповідно до Договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 р. в яких міститься детальний опис виконаних робіт, кількістю часу на надання правової допомоги та розміром гонорару, згідно яких витрати на правову допомогу складають 5000 грн. (а.с.50 зворот) Згідно копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів №138 від 02.09.2025 р. ТОВ «Таліон плюс» перерахувало на рахунок АО «Ліга юридичних технологій та інновацій» оплату за надання правової допомоги згідно Договору №5 від 02.12.2024 р. та Додаткової угоди №1617 від 02.09.2025 р. у сумі 5000,00 грн. (а.с.51) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені. Відповідно до частини 8статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частина 2статті 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц. Дослідивши подані документи, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. Вказана сума обґрунтована та підтверджена належними доказами. А тому клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу до 2500,00 грн. задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: approved