Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У липні 2025 року ТОВ «Юніт Капітал» звернулось з позовом до суду в якому просило: стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 994644209 від 23.02.2022 року у розмірі 10 662,36 грн, а також судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, що є предметом позовних вимог. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 23 лютого 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладений Кредитний договір № 994644209 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідно до умов договору позичальник отримав грошові кошти у розмірі 9 700,00 грн. Вказує, що загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 10 662,36 грн., яка складається з: 8 679,79 грн - заборгованість по тілу кредиту; 1 982,57 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 994644209. Також 30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 994644209. Також 04 червня 2025 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 994644209. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 994644209 від 23.02.2022 року у розмірі 10 662,36 грн., яка складається з: 8 679,79 грн - заборгованості по тілу кредиту; 1 982,57 грн - заборгованості по несплаченим відсотків за користування кредитом. 14.07.2025 року, згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, позовну заяву передано на розгляд судді Коваленко І.В. Суддею, на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, направлено запит до Електронного реєстру територіальної громади м.Києва «ГІОЦ/КМДА». 18 липня 2025 року, згідно ч. 7 ст. 187 ЦПК України, на звернення суду отримана інформація про реєстрацію відповідача Куті Віталія Петровича в реєстрі ІТС «Реєстр територіальної громади м. Києва» за адресою: [ADDRESS] . З 28.07.2025 року по 01.08.2025 року - тимчасова непрацездатність головуючого судді Коваленко І.В., у зв`язку з хворобою. 21.07.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 12.08.2025 року на виконання вимог ухвали суду від 21.07.2025 року представник позивача - Хлопкова Марія Сергіївна направила через систему «Електронний суд» заяву про усунення недоліків. У період з 11.08.2025 року по 24.08.2025 року включно головуючий суддя Коваленко І.В. перебувала у щорічній відпустці. З 25.08.2025 року по 05.09.2025 року - тимчасова непрацездатність головуючого судді Коваленко І.В., у зв`язку з хворобою. 22.04.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відкрито провадження у цій цивільній справі, за правилами спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, яким роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та визначено відповідні процесуальні строки. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, станом на день ухвалення рішення, процесуальним правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання ; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку та ухвалення у справі заочного рішення. За наведених обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частинами другою, третьою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Судом встановлено, що 23 лютого 2022 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено Договір № 994644209. Згідно п. 2.1 Договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 9700 грн 00 коп. (дев`ять тисяч сімсот грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти за користування Кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «КОМФОРТ» Кредитодавця (далі - Правила). Згідно п. 2.2 Договору, кредит надається строком на 140 (сто сорок) днів. Відповідно до п.3 Паспорту споживчого кредиту продукту «Комфорт» до Договору № 994644209 від 23.02.2022 р., метою отримання кредиту є - споживчі цілі, тобто не цільовий кредит. Відповідно до п.4 Паспорту споживчого кредиту, Процентна ставка, відсотків річних - 251,85; Тип процентної ставки - фіксована; Загальні витрати за кредитом - 5856 грн 76 коп; Орієнтовна загальна вартість Кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло Кредиту, відсотки, комісії та інші платежі), грн. - 15556 грн 76 коп.; Орієнтовна реальна річна процентна ставка, відсотків річних -0 1007,00 Згідно пункту 4.1Договору, за користування Кредитом Позичальник виплачує Кредитодавцю проценти, в розмірі, визначеному в цьому Договорі. Процентні ставки за Договором є фіксованими і не підлягають зміні Кредитодавцем в односторонньому порядку в сторону погіршення для Позичальника. Загальні витрати за Кредитом та загальна вартість Кредиту за Договором залежить від обраної моделі поведінки Позичальника і прораховується в порядку описаному нижче. Згідно пункту 4.2Договору, у разі якщо погашення Кредиту здійснюється згідно погодженого Сторонами Графіку платежів чи в разі дострокового повернення суми наданого Кредиту, то зобов`язання Позичальника по сплаті процентів розраховуються згідно процентної ставки 251,85 (двісті п`ятдесят одна цілих вісімдесят п`ять сотих) відсотків річних, що на день укладення Договору становить 0,69 відсотків в день від суми Кредиту за кожен день користування ним (далі - Дисконтна процентна ставка). Загальні витрати за Кредитом та загальна вартість Кредиту за Договором за умови застосування Дисконтної процентної ставки протягом всього строку дії Договору наведені в Графіку платежів, що є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток № 1 до Договору). Згідно пункту 4.3Договору, сторони погодили, що у разі якщо повернення Кредиту здійснюється не згідно погодженого Графіку платежів (за виключенням дострокового повернення Кредиту), то умови про нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою скасовуються і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за процентною ставкою 474,50 (чотириста сімдесят чотири цілих п`ять десятих) відсотків річних, що на день укладення договору становить 1,30 відсотків в день від суми Кредиту за кожен день користування ним (далі - Базова процентна ставка), починаючи з наступного дня, що слідує за датою чергового платежу. У разі, якщо Позичальник погасить прострочену заборгованість за Договором та повернеться в Графік платежів, умови про нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою застосуються знову, починаючи з наступного дня за днем повного погашення простроченої заборгованості. Згідно пункту 4.4Договору, за умови настання умов описаних в п. 4.3. Договору, а саме за припущення, що Позичальник не здійснює платежів передбачених Графіком платежів, починаючи з першого платежу, а отже нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється з наступного дня, що слідує за першою датою чергового платежу, передбаченою Графіком платежів, загальні витрати за Кредитом складають - 11209 грн 10 коп. (одинадцять тисяч двісті дев`ять грн. десять коп.), а орієнтовна загальна вартість Кредиту складе - 20909 грн Згідно пункту 6.5. Договору, у випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені Графіком платежів, Кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань Позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за Дисконтною процентною ставкою, при чому проценти за користування Кредитом нараховуються на фактичний залишок суми Кредиту. Всі нараховані проценти за користування Кредитом мають бути сплачені не пізніше дати кожного із наступних чергових платежів, при цьому Сторони погодили, що Кредитодавець за аналогією з порядком, визначеним в абз. 2 п. 1 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» надає Позичальнику оновлений Графік платежів шляхом відображення такого графіку в Особистому кабінеті Позичальника. Згідно пункту 6.10. Договору, Кредитодавець залишає за собою право ініціювати договірне списання грошових коштів з банківського рахунку Позичальника, з використанням реквізитів Платіжної картки, яка використовується Позичальником для здійснення операцій по цьому рахунку, зазначеної в Особистому кабінеті, необмежену кількість разів, до повного погашення Кредиту, процентів за користування ним, неустойки та інших нарахувань, у випадку їх наявності. Згідно пункту 8.2.1. Договору, заходи позасудового врегулювання простроченої заборгованості здійснюються в порядку, передбаченому Законом України «Про споживче кредитування», в тому числі шляхом взаємодії з Позичальником та іншими особами, передбаченими цим Договором, за умови надання ними згоди на таку взаємодію, з неухильним дотриманням норм щодо етичної поведінки. Кожна окрема взаємодія вважається такою що відбулась, якщо в результаті такої взаємодії особі передано змістовну інформацію про розмір простроченої заборгованості (розмір Кредиту, проценти за користування Кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням Кредиту), порядок її погашення, розмір неустойки та інших платежів, що стягуються у разі невиконання зобов`язань за Договором. У разі, якщо вищезазначена інформація не була передана, така комунікація не вважається взаємодією в порядку, передбаченому ст. 25 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно пункту 8.5.1. Договору, на виконання статті 16 Цивільного процесуального кодексу України Сторони погодили, що у разі прострочення будь-якого з платежів, Кредитодавець може вживати вживає заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення Позичальнику претензії, проведення переговорів, щодо врегулювання спору мирним шляхом, тощо. Згідно пункту 8.5.3. Договору, в разі, якщо спір не вдалося вирішити в порядку досудового врегулювання, він передається на розгляд суду загальної юрисдикції. Заходи досудового врегулювання спорів не є обов`язковими перед поданням позову до суду. Не проведення Сторонами заходів досудового врегулювання не позбавляє права Кредитодавця на подачу позову до суду. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. За таких обставин, слід дійти висновку, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] 23.02.2022 року був укладений кредитний договір № 994644209 шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Порядок укладення договору в електронному вигляді в повній мірі відповідає положенням ЗУ «Про електронну комерцію» та умовам договору, з якими боржник ознайомився до прийняття рішення щодо отримання кредиту, що підтверджується акцептуванням умов договору відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 994644209 згідно з укладеними додатковими угодами. Також 30 жовтня 2023 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором № 994644209 згідно з укладеними додатковими угодами. Також 04 червня 2025 року між ТОВ «Юніт Капітал» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №04/06/25-Ю, відповідно до якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором № 994644209. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини 1 статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Згідно характеру укладеного договору, даний кредит надано на споживчі потреби, оскільки укладений фізичною особою, інформації про те, що позичальник здійснює господарську діяльність в будь-якій формі кредитний договір не містить. Крім того, характер укладеного договору не дивлячись на вид отриманого кредиту не має ознак кредитної лінії, так, відсутність відкриття рахунку для вільного користування кредитними коштами матеріали справи не містять, фінансова установа сплатила на рахунок позичальника грошові кошти одноразовим платежем в сумі 9 700,00 грн на рахунок який відкритий позичальником у АТ КБ "ПриватБанк", тому до такого договору застосовуються положення ЗУ "Про споживче кредитування". У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц (провадження № 14-600цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що боржник зобов`язаний виконати його обов`язок відповідно до умов договору. Тобто, порушивши права або законні інтереси кредитора, боржник зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про дострокове повернення кредиту чи на звернення до суду з відповідним позовом. Враховуючи приписи статей 526, 527 і 530 ЦК України, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання відповідних спорів. Невиконання кредитором обов`язку з направлення такого повідомлення (вимоги) не означає відсутність порушення його прав, а тому він може вимагати у суді виконання боржником обов`язку з дострокового повернення кредиту. У постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що висновок, наведений у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, не враховує спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про захист прав споживачів» в редакції до 2017 року, заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту, і вважала за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так: «суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, у якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту». Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів. При цьому слід звернути увагу, що з 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», яким врегульовано в тому числі і питання дострокового повернення споживчого кредиту (стаття 16 Закону). Починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Відповідно до абзацу 4 частини четвертої статті 16 ЗУ "Про споживче кредитування" якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач за аналогією з порядком, визначеним в абз. 2 п. 1 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», надав Позичальнику оновлений Графік платежів шляхом відображення такого графіку в Особистому кабінеті Позичальника. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази дотримання позивачем пункту 6.10. Договору, відповідно до якого позивач мав би ініціювати договірне списання грошових коштів з банківського рахунку Позичальника, з використанням реквізитів Платіжної картки, яка використовується Позичальником для здійснення операцій по цьому рахунку, зазначеної в Особистому кабінеті, необмежену кількість разів, до повного погашення Кредиту, процентів за користування ним, неустойки та інших нарахувань, у випадку їх наявності. У позичальника [PERSON] не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що фінансова установа завчасно направила позичальнику змістовну інформацію про розмір простроченої заборгованості (розмір Кредиту, проценти за користування Кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням Кредиту), порядок її погашення, розмір неустойки та інших платежів, що стягуються у разі невиконання зобов`язань за Договором, а також лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 755/11307/17 (провадження № 61-14700св21), від 22 жовтня 2025 року у справі № 766/2926/23 (провадження № 61-2757св25) щодо застосування статті 16 Закону України «Про споживче кредитування». У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18) зазначено, що: «колегія суддів уважає безпідставними посилання апеляційного суду, як на законність підстави для відмови у задоволенні позову банку на недоведення суми заборгованості, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 9 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено Інформацію, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися). Оскільки договір кредиту не містить ознак «кредитної лінії», а матеріали справи не містять відомостей щодо порядку повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення у вигляді графіка платежів, кредитний договір містить лише термін повернення коштів 15 січня 2029 року, в такому разі суд позбавлений можливості оцінити належним чином за якими платежами у фінансової установи виникло право вимоги за кредитним договором та здійснити розрахунок заборгованості враховуючи постанову Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18). Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами, вживає заходів для виконання ними їх обов`язків. Згідно із статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. За змістом статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частинами першою, шостою, сьомою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що у фінансової установи не виникло права на дострокове повернення кредитних коштів, суд вважає, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, та такими що не підлягають задоволенню в повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 2422,40 грн. та витрати пов`язані з наданням правової допомоги у розмірі 7 000,00 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed