Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

У вересні 2025 року до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла вищевказана позовна заява, вимоги якої обґрунтовані тим, що 18.10.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та [PERSON] укладено Договір № 454911-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗПОЗИКА» 18.10.2022 направлено [PERSON] , пропозицію (оферту) укласти Договір № 454911-КС-001 про надання кредиту. 18.10.2022 [PERSON] прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 454911-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено [PERSON] , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-1969, на номер телефону [NUMBER] (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 18.10.2022 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та [PERSON] було укладено Договір № 454911-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту ТОВ «БІЗПОЗИКА» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 18000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Оскільки [PERSON] належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у нього станом на 04.09.2025 року утворилась заборгованість за Договором № 454911-КС-001 про надання кредиту в розмірі 57 005,64 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 18 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 36 305,64 грн; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн; суми прострочених платежів за комісією - 2 700,00 грн. Посилаючись на вищезазначені обставини, статті 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 652, 639, 1049 ЦК України, статті 19, 76, 84, 274, 276 ЦПК України, статті 3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», постанови апеляційних судів та правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, позивач просить стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати, які складаються з судового збору. Процесуальні дії по справі та позиція сторін Ухвалою судді від 19 вересня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження та призначене судове засідання на 06 листопада 2025 року, витребувано у Акціонерного товариства «ПУМБ»: рішення банку чи інший письмовий доказ щодо випуску банківської картки № [NUMBER] на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] за період з 18 жовтня 2022 року по 07 лютого 2023 року. 09 жовтня 2025 року до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, у якому він позов не визнав та зазначив, що позивачем не надано доказів перерахування коштів з власного рахунку і не пояснено у позовній заяві та клопотанні, у чому саме полягає перешкода в отриманні таких доказів з власного рахунку у банку позивача - первинного бухгалтерського документа та виписки про дійсний переказ коштів позивачем відповідачу у дату 18.10.2022 з рахунку позивача безготівковим способом. Наданий відповідачем доказ з логотипом «Рау» не відповідає ст. 19 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не може бути доказом виплати коштів по кредиту. Розрахунок суми вимог не є їх доказом, про що зазначав Верховний Суд у постанові від 23 березня 2023 року у справі №910/3105/21. Крім того представник відповідача указував, що відповідач не має власного примірника оригіналу кредитного договору, не підписував його електронним цифровим підписом i не отримував примірник оригіналу договору підписаного кредитором. Тому істотні умови кредитного договору, зокрема розмір і строк нарахування процентів, не погоджені у письмовій формі. Позивачем до позовної заяви долучені у простих електронних копіях без особистих чи електронних підписів відповідача, а також без електронних підписів самого позивача у дату 18.10.2022, в окремих копіях є підписи представника позивача нанесені методом копіювання. Позивач вказує на те, що відповідно до абзацу другого ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Однак ні одного такого примірника позивач суду не надав. Моменту підписання договору відповідно до вимог ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановити не можна. А довідки, візуальні форми чи інші документи видані односторонньо Позивачем не підтверджують підпису Відповідача під наданими текстами i не замінюють його. Жодний документ в матеріалах справи не підписаний відповідачем особисто. Докази фактичного надсилання одноразового паролю-ідентифікатора, фактичного підписання примірника оригіналу кредитного договору сторонами, попередня письмова згода первісного кредитора позивача з відповідачем про використання електронних підписів одноразовим ідентифікатором та/або факсимільного відтворення підпису кредитора за допомогою засобів копіювання, у якій мають міститися зразки відповідного аналога власноручних підписів сторін, як того вимагають ст. 207 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відсутні. Правовий висновок про застосування ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» у взаємозв`язку зі ст. 207 ЦК України викладений у Постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 545/1750/21 згідно з яким: «укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». Надані позивачем копії вищевказаним вимогам не відповідають: електронні підписи відповідача саме як електронні дані взагалі не нанесені; сторони у письмовій формі у жодному документі не погоджували можливість застосування аналогу відтворення власноручних підписів методом копіювання a6o підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Станом на 18.10.2022 підписання договору кваліфікованим електронним цифровим підписом та/або печаткою було імперативним відповідно до Постанови НБУ№ 113, як мінімум з боку позивача. Цей підпис можна достовірно перевірити способом, вказаним у постановах Верховного Суду від 30 листопада від 30 листопада 2022 року у справі №2-317/11, від 22 березня 2023 року по справі №755/1549/22 за допомогою державного веб - сайту https://czo.gov.ua/verify, що як вказує Верховний Суд, суд має можливість і зобов`язаний зробити. На обґрунтування вищезазначеного відповідач посилався на положення статей 5, 6, 7, 12, 13 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» статтю 13 Закону України «Про споживче кредитування», статті 78, 89, 95, 100 ЦПК України, статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», постанови Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20, від 23 грудня 2020 року у справі №757/28231/13-ц, від 07 листопада 2018 року у справі №183/3811/16-ц, від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17, від 28 грудня 2019 року у справі №922/788/19, від 22 березня 2023 року у справі №755/1549/22. Крім того відповідач указував, що йому не було надано примірника кредитного договору та додатків до нього. Щодо доведеності розміру заборгованості за відсотками за договором про надання кредиту від 18.10.2022 відповідач звертав увагу на несправедливі умови нарахування позивачем розміру відсотків, які удвічі перевищують суму тіла кредиту, що суперечить принципам розумності та добросовісності. У постанові ВС від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23 зазначено, що принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19 (пункт 6.20)). Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що,

Outcome: approved