Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

І. Суть справи. 27.12.2025 р. представник ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» надіслав через електронний кабінет до Прилуцького міськрайонного суду позовну заяву [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №96407 від 05.12.2019 р. в розмірі 7080 грн та 12 922,4 грн судових витрат. В обґрунтування позовних вимог ТОВ «ФК «Кеш Ту Гоу» посилалось на те, що 05.12.2019 р. між ТОВ «Займер» та [PERSON] в електронній формі було укладено кредитний договір №96407. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Займер» надало відповідачу грошові кошти, а остання зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у встановлений термін. Товариство свої зобов`язання виконало та надало грошові кошти, тоді як відповідач не виконала умови кредитного договору. У подальшому, за договором відступлення прав вимоги №01-28/10/2021, укладеним 28.10.2021 р. між ТОВ Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» та ТОВ «ФК «Займер», до останніх перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором №96407. Посилаючись на те, що за умовами вказаного договору факторингу позивач прийняв право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №96407, а також те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача, останньою заборгованість за кредитним договором непогашена, представник позивача звернувся до суду з даним позовом. Представник відповідача подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову повністю. Узагальнений зміст заперечень зводився до заперечення факту перерахування кредитних коштів за договором №96407, безпідставності нарахування відсотків та недоведеності укладення договору факторингу. ІІ. Заяви ( клопотання) учасників справи. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач повідомлялася про розгляд справи шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження у справі на адресу зареєстрованого місця її проживання. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 09.01.2026 р. відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 05.12.2019 року між ТОВ ФК «Займер» та [PERSON] в електронній формі було укладено Індивідуальну частину договору про надання фінансового кредиту №96407 шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису KL484), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідачка [PERSON] підтвердила, що ознайомилася з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: - сума кредиту 3 000 грн, - дата надання кредиту 05.12.2019 р., строк кредиту - 14 днів, стандартна процентна ставка 2 % в день або 730 % річних. На виконання вимог п.1.4. кредитного договору відповідачкою були зазначені реквізити платіжної банківської карти № [NUMBER] для перерахування кредитних коштів (ч.7 кредитного договору). Згідно довідки ТОВ «Платежі онлайн», останній, як технологічний оператор платіжних послуг, повідомляє про проведений успішний переказ на суму 3000 грн. на номер платіжної картки № [NUMBER] /а.с.22/. 28.10.2021 р. між ТОВ «Займер» та ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Займер» відступило ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, у тому числі і за кредитним договором №96407 від 05.12.2019 р. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28.10.2021 р. ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] у сумі 7080 грн, з яких: 3000 грн. залишок по тілу кредиту, 4080 грн залишок по відсотках /а.с.10 /. З метою досудового врегулювання спору, позивачем було направлено на адресу відповідача письмову вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором №96407 від 05.12.2021 р., яка залишена відповідачем без відповідного реагування /а.с.8/. ІV. Оцінка Суду. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст.626,629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (ст.1 Закону України «Про електронний цифровий підпис»). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що для підписання кредитного договору [PERSON] було використано електронний підпис одноразовим ідентифікатором «KL484» відповідно до вимог частини 6 та 8 ст.11 і 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що сторони досягли усіх істотних умов та уклали кредитний договір. Договір про надання фінансового кредиту підписано [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений. Отже, між сторонами у справі укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач зобов`язався прийняти грошові кошти та повернути їх частинами у визначений договором строк, а також сплатити відповідні проценти у погодженому сторонами розмірі за користування такими кредитними коштами. Відповідно до п.1 ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно умов договору про надання кредиту №96407 процентна ставка за користування кредитом становить 2 % за кожен день користування кредитними коштами. Строк кредитування, визначений договором, становив 14 календарних днів, тобто кінцева дата погашення кредиту 18.12.0219 р. Доказів пролонгації строку кредитування, внесення змін до умов договору, а також здійснення відповідачем будь-яких платежів у рахунок погашення основної суми боргу та процентів за користування кредитними коштами матеріали справи не містять. Заперечуючи факт отримання грошових коштів за кредитним договором №96407, відповідач [PERSON] не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, зокрема - виписки з власного банківського рахунку, доступ до якої вона має як клієнт банку-емітента платіжної картки АТ КБ «Приватбанк», або довідки про відсутність у неї такого рахунку на момент укладення договору та перерахування коштів. Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками, слід зазначити наступне. Положення ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. По-перше, згідно зі ст. 5 ЦК України та рішеннями Конституційного Суду України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. На момент виникнення та існування заборгованості за відсотками (грудень 2019 року) чинна на той час редакція Закону не передбачала звільнення від сплати процентів для зазначених категорій осіб у такий спосіб, як це було запроваджено з 18.05.2024р. По-друге, за своєю правовою природою договірні проценти є платою за користування кредитними коштами (винагородою кредитора), а не мірою цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання (штрафом чи пенею). Відповідно, проценти за користування кредитом є оплатністю договору, а не санкцією, тому до них не застосовується принцип зворотної сили закону, що пом`якшує відповідальність. Таким чином, нарахування відсотків за період дії договору є законним та обґрунтованим. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти за користування кредитом в розмірі 2 % за кожен день користування кредитом в межах строку кредиту (3000 грн. х 2% = 60 грн./день), що за 14 днів становить 840 грн (60 грн х 14 днів = 840 грн). Враховуючи вищевикладене, заявлені позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кеш Ту Гоу» підлягають задоволенню частково, а саме - в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 000 грн та простроченими відсотками у розмірі 840 грн. Статтею 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора у зобов`язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Крім того, статтею 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним Договором або законом. Судом встановлено, що за договором факторингу №01-28/10/2021 право вимоги за кредитним договором, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Займер», від первісного кредитора перейшло до ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ». На підтвердження факту відступлення права вимоги до позову долучено платіжну інструкцію про сплату коштів за вказаним договором, Витяг з Реєстру боржників до договору факторингу. Перехід права вимоги за кредитним договором №96407 відбувся за договором факторингу, укладеним ТОВ «Займер» та ТОВ ФК «КЕШ ТУ ГОУ», ніким не оскаржений, визнаний недійсним в цілому чи за окремими пунктами не був, тобто в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору, відтак позивач має право на стягнення з [PERSON] заборгованості за відповідним кредитним договором. З огляду на встановлені обставини та надані докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог на суму 3 840 грн (прострочена заборгованість за основною сумою боргу та відсотками) та наявність правових підстав для їх задоволення в у межах вказаної суми. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. /а.с.1/. За правилами ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку частковим задоволенням позовних вимог (54%) з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати зі сплати судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1308 грн. Відповідно до п.1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно положень ч.2-6 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано: договір про надання правової допомоги № від 29.12.2023, укладеного між ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» та адвокатом Пархомчуком С.В. /а.с.12/; додаткова угода до договору про надання правничої допомоги від 27.12.2024 /а.с.13/. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. При цьому суд наголошує, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Таким чином, оцінюючи обставини справи, ціну позову, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, незначну складність справи, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, виходячи з критеріїв виправданості, розумності та співмірності з позовом та складністю справи, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 2000 грн, які будуть відповідати критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційними до предмета спору.

Outcome: partial