Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з вимогою про стягнення боргу з [PERSON] за спожитий природний газ в сумі 37772,01 грн., яка складається з суми основного боргу. В обґрунтування позову вказано, що відповідачем по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в період з червня 2023р. по травень 2025р. (включно) було спожито природний газ на загальну суму 37772,01 грн., вартість якого залишилась не оплаченою споживачем. Позивачем було поставлено відповідачу природний газ, вартість якого не сплачена відповідачем, про що свідчить виписка з особового рахунку фінансового стану. Оскільки відповідач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, це свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений договором строк. Представник позивача Рудницький Ю.І. у судове засідання не з`явивсь, направив до суду заяву, в якій просить позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення боргу задовольнити, а засідання провести у відсутність представника відповідача. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, оскільки заборгованості за спожитий газ не має, так як газом не користується, постачання газу до будинку припинено з березня 2023 року, приватний будинок опалюється електрикою, Суд, заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності та в межах позовних вимог, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що позивач з 01.11.2018р. здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу» на території України. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За нормами статей 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 ст.714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, що передбачено ч.1 ст.901 ЦК України. Згідно ч.2 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний, зокрема: укласти договір про постачання природного газу; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. Відповідно Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу та/або факт фактичного споживання природного газу. Як встановлено в судовому засіданні, то відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та користування газом до березня 2023 року, однак в подальшому постачання газу було припинено. На підтвердження наявності заборгованості позивачем надано лист-інформацію по рахунку, в якому зазначено, що по рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , заборгованість за період з 01.06.2023 р. по 31.05.2025 становить 37 772, 01 грн. та вбачається, що станом на 01.06.2023 заборгованість в розмірі 37772,01 грн вже існувала, а за період з 01.06.2023 р. по 31.05.2025 нових нарахувань не здійснено. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). З огляду на вказане, вбачається, що позивачем не додано належних та достатніх доказів на підтвердження того, що відповідач по справі має заборгованість в розмірі 37772, 01 грн, оскільки надана інформація по рахунку не містить відповідних розрахунків, показників лічильника та відповідної інформації, з якої можливо встановити факт споживання газу та наявності заборгованості за спожитий газ. Будь-яких інших доказів чи документів, які підтверджували б факт споживання газу та не сплату за вказане споживання коштів позивачем не надано. Крім того позивачем в судовому засіданні зазначено, що постачанная газу відключено з березня 2023 року, жодних документів, які спростували б вказаний факт в матеріалах справи відстуній. Таким чином, позивачем не надано підтвердження отримання [PERSON] послуги з постачання природного газу та доказів не сплати вартості отриманих нею послуг за об`єктом споживача суду не надано, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання послуг в розмірі 37 772,01 грн. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.ст. ст. 509, 526, 527, 530, 626, 629, 633, 634, 714, 901, 903 ЦК України та

Outcome: dismissed