Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Заявниця звернулась до суду із заявою про встановлення факту належності трудової книжки. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. 17.11.2023 року вона звернулась до територіального органу пенсійного фонду України - Нікопольського відділу обслуговування громадян № 20 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення їй пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 22.11.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення про відмову у призначені їй пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки за доданими документами до страхового стажу не зараховано всі періоди роботи, відповідно до трудової книжки [NUMBER] від 27.02.1981 року, в трудовій книжці на титульній сторінці невірно зазначена її дата народження [INFO] , що не відповідає паспортним даним [INFO] . Підставою для відмови у призначені їй, [PERSON] , пенсії за віком послугувала невідповідність в написанні її дати народження на титульній сторінці трудової книжки її паспортним даним. Вона, [PERSON] (дівоче прізвище російською мовою « [PERSON] »), народилась [INFO] в місті Сумгаїт республіки Азербайджан, про що їй було видано свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , в якому зазначена її дата народження - [INFO] . 27.02.1981 року вона, [PERSON] (дівоче прізвище російською мовою « [PERSON] »), влаштувалась на своє перше місце роботи і, при оформленні трудової книжки, в графі «дата народження» було зазначено помилкову дату народження, а саме: [INFO] . 14.02.1990 року вона, [PERSON] (дівоче прізвище російською мовою « [PERSON] »), уклала шлюб зі [PERSON] і після укладення шлюбу перейшла на прізвище чоловіка « [PERSON] ». В свідоцтві про укладення шлюбу її дата народження зазначена у відповідності до свідоцтва про народження, а саме: [INFO] (свідоцтво про шлюб [NUMBER] ). 11.12.2001 року [PERSON] отримала паспорт громадянина України, серії [NUMBER] , де її дата народження зазначена, у відповідності до свідоцтва про народження, - [INFO] . Дата її народження на титульній сторінці трудової книжки [NUMBER] від 27.02.1981 року записана помилково і не збігається з датою народження, записаною в свідоцтві про народження, свідоцтві про шлюб та паспорті громадянина України. Встановити належність їй, [PERSON] , трудової книжки [NUMBER] від 27.02.1981 року інакше, ніж встановленням цього факту, вона не має можливості, оскільки самостійно внести виправлення у вказані документи не може. Отже, склалась така ситуація, що вказані вище неточності на титульній сторінці трудової книжки [NUMBER] від 27.02.1981 року позбавляють її законного права на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тому вона змушена звернутись до суду з даною заявою про встановлення факту належності вищезазначеного документа. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч.2 ст.293 ЦПК України встановлено, суд розглядає в порядку окремого провадження також справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Пунктом 6 частини 1 ст.315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У відповідності до п.7 вказаної вище Постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Згідно ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики, розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутись до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові якої, зазначені в документі, не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Відповідно до п.12 цієї Постанови, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Відповідно до ухвали Верховного суду України по справі 6-21859 св09 від 18.11.2009 року, встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у ч.1 ст.256 ЦПК України (в редакції 2004 року), у судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, у зв`язку з чим заява про встановлення факту виконання роботи на певній посаді для зарахування до трудового стажу в порядку цивільного судочинства розглядатися не може. У судовому порядку може розглядатися факт належності документа про трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові або прізвище в ньому не збігаються з тими, що зазначені в паспорті або в свідоцтві про народження. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За таких обставин звернулась до суду і просить встановити факт належності їй, [PERSON] , [INFO] , трудової книжки [NUMBER] від 27.02.1981 року. Сторони до суду не з`явились. Представник заявниці подала заяву про розгляд справи за своєї та своєї довірительки відсутності, вимоги заяви підтримала (а.с.33). Представник заінтересованої особи надала заяву про розгляд справи у свою відсутність. При постановленні рішення покладалась на розсуду суду (а.с.25-27). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року зі змінами, можуть встановлюватися факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Як встановлено в судовому засіданні, 17.11.2023 року заявниця звернулась до територіального органу пенсійного фонду України - Нікопольського відділу обслуговування громадян № 20 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо призначення їй пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 22.11.2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення про відмову у призначені їй пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки за доданими документами до страхового стажу не зараховано всі періоди роботи, відповідно до трудової книжки [NUMBER] від 27.02.1981 року, в трудовій книжці на титульній сторінці невірно зазначена її дата народження [INFO] , що не відповідає паспортним даним [INFO] (а.с.7). Підставою для відмови у призначені [PERSON] пенсії за віком послугувала невідповідність в написанні її дати народження на титульній сторінці трудової книжки (а.с.8) її паспортним даним (а.с.12-16). [PERSON] (дівоче прізвище російською мовою « [PERSON] ») народилась [INFO] в місті Сумгаїт республіки Азербайджан, про що їй було видано свідоцтво про народження, серії [NUMBER] , в якому зазначена її дата народження - [INFO] (а.с.9). 27.02.1981 року [PERSON] (дівоче прізвище російською мовою « [PERSON] ») влаштувалась на своє перше місце роботи і, при оформленні трудової книжки, в графі «дата народження» було зазначено помилкову дату народження: [INFO] (а.с.8). 14.02.1990 року [PERSON] (дівоче прізвище російською мовою « [PERSON] ») уклала шлюб зі [PERSON] і після укладення шлюбу їй було присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] » (а.с.10). В свідоцтві про укладення шлюбу дата народження заявниці зазначена у відповідності до свідоцтва про народження: [INFO] (свідоцтво про шлюб [NUMBER] ). 11.12.2001 року [PERSON] отримала паспорт громадянина України, серії [NUMBER] , де її дата народження зазначена, у відповідності до свідоцтва про народження, - [INFO] (а.с.12-13). Дата народження заявниці на титульній сторінці трудової книжки [NUMBER] від 27.02.1981 року записана помилково і не збігається з датою народження, записаною в свідоцтві про народження, свідоцтві про шлюб та паспорті громадянина України. Самостійно внести виправлення у вказані документи заявниця не може. Отже, склалась така ситуація, що вказані вище неточності на титульній сторінці трудової книжки [NUMBER] від 27.02.1981 року позбавляють [PERSON] законного права на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до п.26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12.08.1993 року за № 637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документах, що підтверджують трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт належності цього документа даній особі може бути встановлений у судовому порядку. Таким чином, через розбіжність у написанні імені у вищевказаних документах заявниця позбавлена можливості використати правовстановлюючі документи для підтвердження свого повного трудового стажу з метою оформлення пенсійних виплат за віком, відповідно до норм чинного законодавства. За таких обставин суд вважає за можливе вимоги заявниці задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved