Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що: - [PERSON] звернулась до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк»; -20.10.2024 між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір ABH0CT155101729408844253, щодо надання останній кредиту в розмірі 22000грн.00коп. строком на 36 місяців (тобто до 19.10.2027 року) зі сплатою процентів у розмірі 85.00 щорічно та комісії в розмірі 0грн.00коп. (Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту); -кредитний договір підписано відповідачем кваліфікованим електронним підписом; -відповідач не виконала належним чином кредитні зобов`язання, станом на 05.08.2025 заборгованість відповідача за даним кредитним Договором складає суму в розмірі 28201грн.59коп., яка складається з: 21138грн.91коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 6771грн.07коп. - загальний залишок заборгованості за процентами; 0грн.00коп. - загальний залишок заборгованості за комісією; 291грн.61коп. - загальний залишок заборгованості за пенею. звернувся до суду з позовом та просить: стягнути з відповідача - [PERSON] на користь АТ "А-БАНК" заборгованість за кредитним договором №ABH0CT155101729408844253 від 20.10.2024 у розмірі 28201грн.59коп. станом на 05.08.2025, яка складається з наступного: - 21138грн.91коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 6771грн.07коп. - загальний залишок заборгованості за процентами; - 0грн.00коп. - загальний залишок заборгованості за комісією; - 291грн.61коп. - загальний залишок заборгованості за пенею та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422грн.40коп. Представник позивача АТ «А-Банк» в судове засідання не з`явився, у поданій позовній заяві /а.с.2-9/ просив розглянути справу в відсутність представника позивача, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про місце та час слухання справи була повідомлена належним чином /а.с.67-68/, відзиву на позовну заяву не надала. Заяви про розгляд справи в її відсутність від відповідача до суду не надходило. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 11.08.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Процесуальні дії /забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження по справі тощо/ у справі не проводилися. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вважає, що справу можливо вирішити в відсутність представника позивача та відповідача, без фіксування судового процесу. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. 20.10.2024 між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір ABH0CT155101729408844253, щодо надання останній кредиту в розмірі 22000грн.00коп. строком на 36 місяців (тобто до 19.10.2027) зі сплатою процентів у розмірі 85.00 щорічно та комісії в розмірі 0грн.00коп. /а.с.14-27/. Договір між сторонами укладено у вигляді електронного договору, який був підписаний з використанням кваліфікованого електронного підпису відповідача. Згідно з даними розрахунку заборгованості [PERSON] не здійснювала належним чином сплати заборгованості за договором /а.с.32-33/. По відношенню до вищевказаних фактичних обставин справи суд наводить наступні норми права та мотиви їх застосування. Відповідно до ч.1 ст.12, ч.1 ст.13 ЦПК України: цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч.2 ст.77 ЦПК України: предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресова пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закон; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до ч.5 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронною документі, шляхом перенаправления (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправления (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправления (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст.526 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Положеннями частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Тобто, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 року №127/33824/19. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. У відповідності з ст. 610- 612 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України: якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, кредитний договір укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Як свідчать подані по справі доказові матеріали, на момент звернення позивача до суду, зобов`язання за кредитним договором, відповідачем не виконані. Заборгованість [PERSON] станом на 05.08.2025 складає: 28201грн.59коп., яка складається з наступного: - 21138грн.91коп. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); - 6771грн.07коп. - загальний залишок заборгованості за процентами; - 0грн.00коп. - загальний залишок заборгованості за комісією; - 291грн.61коп. - загальний залишок заборгованості за пенею та підтверджена належними доказами відповідно до вимог ст.76-81 ЦПК України, відповідачем не спростована, тому позовні вимоги щодо її стягнення підлягають задоволенню на підставі статей 1048, 1050, 1054 ЦК України. Щодо вимоги представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат у вигляді сплаченого судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України: судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422грн.40коп. /а.с.54/. На підставі наведеного,

Outcome: approved