Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач 11.11.2025 року звернулась до Новокодацького районного суду міста Дніпра з вищезазначеним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, до закінчення сином навчання, а саме до 30.06.2028 року. Позов мотивований тим, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 15.02.2003 року по 23.05.2007 року. Від даного шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивача. Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпра від 10.10.2023 року з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі частини зі всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 24.07.2023 року і до закінчення повнолітнім сином навчання до 30.06.2025 року. [INFO] [PERSON] досяг повноліття, але продовжує навчання у Фаховому коледжі ракетно-космічного машинобудування ДНУ ім. О. Гончара. 01.09.2025 року [PERSON] зарахований до НТУ «Дніпровська політехніка» на денну форму навчання 1 курсу електротехнічного факультету. Передбачене закінчення навчання 30.06.2028 року. Позивач у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги з боку відповідача та зазначає, що матеріальний стан відповідача дозволяє нести витрати на утримання сина. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 11.11.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 12.01.2026 року закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, письмово просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв та/або відзиву від нього не надходило. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог у судове засідання не з`явився, письмово просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. На підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.02.2003 року, який було розірвано 23.05.2007 року (а.с. 6). Від сумісного шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпра від 10.10.2023 року з відповідача на користь позивача стягувались аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі частини зі всіх видів заробітку щомісячно починаючи з 24.07.2023 року і до закінчення повнолітнім сином навчання до 30.06.2025 року (а.с. 8-9). Відповідно до довідки № 1301 від 10.11.2025 року спільний син сторін зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , 109 гуртожиток разом з матір`ю (а.с. 11). На теперішній час [PERSON] є повнолітнім, навчається в НТУ «Дніпровська політехніка» на денній формі навчання 1 курсу електротехнічного факультету. Передбачене закінчення навчання 30.06.2028 року (а.с. 10). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною 2 цієї статті передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.06.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів особи, забезпечення одержання ним коштів, необхідних для його життєдіяльності, оскільки на період навчання він не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків. На підставі ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 2 ст. 200 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 CК України визначено, що при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити та стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи стягнення з 11.11.2025 року і до закінчення повнолітнім сином навчання, але не пізніше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. На підставі п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. П. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням зазначеного, суд вважає можливим допустити негайне виконання судового рішення у межах суми платежу за один місяць. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved