Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

14 січня 2026 року [PERSON] , інтересах якої діє представник адвокат Сергєєва С.А., звернулася до суду з даним позовом та свої вимоги мотивує тим, що вона з 2012 року працювала в АТ «Сумихімпром». 30 квітня 2024 року її було звільнено з роботи з посади апаратника в цеху складних мінеральних добрив за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. Зазначає, що на підприємстві порушуються строки виплати заробітної плати, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 21828 грн 41 коп. Зауважує, що у встановлений законом строк вона не звернулася до суду у зв`язку з тим, що їй обіцяли виплатити заборгованість в добровільному порядку та роз`яснювали, що в разі звернення до суду вона отримає суму заборгованості пізніше. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просить поновити строк звернення до суду як такий, що пропущений з поважних причин, та стягнути з відповідача на її користь заборгованість із заробітної плати в сумі 21828 грн 41 коп. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2026 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено судове засідання на 04 лютого 2026 року. В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачки [PERSON] адвокат Сергєєва С.А. подала до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач правом на відзив не скористався. У призначений до судового розгляду час представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 26 квітня 2012 року працювала в АТ «Сумихімпром» апаратником розсіву 3 розряду в цеху по виробництву складних мінеральних добрив. Звільнена з підприємства на підставі наказу від 30 квітня 2024 року за № 244 за власним бажанням (вихід на пенсію) за ст. 38 КЗпП України (а.с. 10-12, 13). Згідно з наданого позивачем розрахункового листка за квітень 2024 року відповідач АТ «Сумихімпром» не виплатило позивачці заробітну плату і борг за підприємством станом на кінець квітня 2024 року склав 21828 грн 41 коп., що підтверджується також повідомленням начальника сектору з зарплати АТ «Сумихімпром» від 30 квітня 2024 року (а.с. 14, 15). Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України). З наведеної норми вбачається, що визначений ч. 2 ст. 233 строк звернення до суду із позовом повинен обраховуватися з дня отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані йому при звільненні, враховуючи, що з повідомленням позивачка була ознайомлена у день звільнення, перебіг строку звернення до суду розпочався 30 квітня 2024 року. Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення до суду, позивач зазначила, що з дати звільнення сподівалася на добровільне виконання підприємством обов`язку по сплаті заборгованості. Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, суд виходить з приписів ст.ст. 43, 55 Конституції України про те, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (частини перша, друга, четверта, сьома статті 43 Основного Закону України). Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55 Конституції України). На переконання суду, враховуючи предмет спору, доводи позивача щодо поважності причин пропуску такого строку, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення такого строку. Таким чином, ураховуючи обставини того, що станом на день звільнення [PERSON] з роботи заробітна плата у розмірі 21828 грн 41 коп. їй виплачена не була, а також вказана сума заборгованості не виплачена позивачу і станом на день розгляду даної справи в суді, протилежного відповідач не довів, а матеріали справи вказаних доказів не містять, тому вказана сума заборгованості із заробітної плати підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1064 грн 96 коп. (3328 грн * 0,4 * 0,8), ураховуючи, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного,

Outcome: approved