Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебуває з відповідачем у шлюбі, який зареєстрований 26.12.2003 року Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 330. Від шлюбу з відповідачем неповнолітніх дітей вони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння. Подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Шлюбні відносини фактично припинені, мешкають окремо, вважає, що подальше збереження шлюбу між ними є неможливим, у зв`язку з чим просить суд розірвати їх шлюб. Позивач у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просить розгляд справи проводити без його участі, не заперечує проти винесення заочного рішення, строк на примирення не надавати, після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище - [PERSON] . Відповідач у судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги визнає повністю та просить їх задовольнити, майнових спорів не має. Згідно ч. 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб 26 грудня 2003 року, Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 330, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим повторно серії [NUMBER] від 14 червня 2018 року (а.с.12). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] спільних неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, позивач наполягає на розірванні шлюбу, так як вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Загальної декларації ООН з прав людини, ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинені, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а також суд враховує думку відповідача, яка не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн, згідно квитанції № 53549252 від 18.12.2025 року, що міститься у матеріалах справи (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведені норми, а також те, що відповідач визнав позов в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, суд вважає розподілити судові витрати таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, згідно квитанцій № 53549252 від 18.12.2025 року на суму 1211,20 грн, що складає 605,60 грн; 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем, що складає 605,60 грн стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved