Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

03.11.2025 [PERSON] звернулася до Котелевського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з 05.10.2001 року по 15.08.2024 року позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 15.08.2024 року по справі № 535/450/24 шлюб розірвано. Від цього шлюбу у сторін народилися спільні діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Діти сторін по справі зареєстровані та проживають разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 26.09.2025 р. № 09- 09/1966. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 31.05.2016 року по справі № 535/381/16-ц стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця та мешканця с. Воскобійники Шишацького району Полтавської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки та мешканки [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17.05.2016 року й до досягнення дітьми повноліття. На виконання рішення суду Котелевським районним судом Полтавської області видано 14.06.2016 року виконавчий лист по справі № 535/381/16-ц, який позивачкою поданий на примусове виконання до Шишацького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та на виконання якого відкрито ВП № 79412540 від 21.10.2025 р., оскільки з моменту винесення вище зазначеного рішення суду відповідачем не виконувалося та не виконується добровільно. Син сторін [PERSON] , [INFO] , вже досягнув повноліття. Натомість донька сторін [PERSON] , [INFO] , вже доволі тривалий час перебуває на самостійному утриманні матері. На сьогодні доньці сторін- [PERSON] 12 років, тому є очевидним, що по мірі того як дитина дорослішає, вона потребує все більше матеріального забезпечення для свого розумового, фізичного та духовного розвитку, та із її зростанням, зростають і її потреби, і витрати. Неповнолітній дитині реально не вистачає на все необхідне для її нормального розвитку та проживання. Дитина, як і будь-які інші діти, хворіє, у зв`язку із чим виникає необхідність у витратах на її лікування, на її додаткове посилене харчування та оздоровлення. У такому віці дитина перебуває на етапі розвитку, і хоча б матеріальна підтримка зі сторони батька значно покращила б її життя, яку він на даний момент добровільно надавати відмовляється. Крім того, з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів пройшло 9 років, що свідчить про збільшення цін на харчування, проживання, одяг тощо. Позивачка вважає, що на даний час визначений судом розмір аліментів, а саме 500 гривень, не може забезпечити достатній рівень життя дитини, оскільки значно змінився рівень життя, крім цього відповідно до вимог діючого законодавства розмір стягнутих з відповідача аліментів є меншим за розмір, визначений статтею 182 СК України. Батько дитини [PERSON] - по справі, самоусунувся від матеріального утримання дитини, хоча є працездатною особою, і він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини але свідомо ухиляється від участі в її матеріальному утриманні. Достеменний розмір доходу боржника по справі, заявнику не відомі. Оскільки позивач не може самостійно отримати інформацію про місце роботи та розмір доходу відповідача, в силу приписів чинного законодавства, який обмежує право доступу до конфіденційної інформації сторонніх осіб, то позивач змушена заявити клопотання про витребування доказів в судовому порядку. Наразі фінансовий стан заявниці не дозволяє повноцінно утримувати дитину самостійно, а тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, а саме з твердої грошової суми у розмірі 500 гривень, щомісячно, на 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з наступних правових підстав. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 15.12.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 08.01.2026 клопотання представника позивача [PERSON] про витребування інформації з Державного реєстру фізичних осіб платників податків було задоволено, зобов`язано Головне управління ДПС у Полтавській області (ЄДРПОУ ВП 44057192, адреса: 36000, м. Полтава, вул. Європейська, 4) надати інформацію з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації, про отриманий дохід [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 17.05.2016 року по 01.11.2025 року. Позивач та представника позивача-адвокат Сідько С.І. в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила заджовольнити їх з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Причини неявки відповідач суду не повідомляв, будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило, в установлений ч.7 ст.178 ЦПК України строк відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справ. Відповідно до положень ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2022 у справі №1519/2-5034/11 зазначено, що згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч. 5 ст. 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін. Оскільки відповідач своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін. Суд вирішив можливим розглянути справу у спрощеному позовному провадженні за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у справі доказів. Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи. Згідно вимогам ст.ст.223, 280-281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував представник позивача. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що з 05.10.2001 року по 15.08.2024 року позивачка [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 15.08.2024 року по справі № 535/450/24 шлюб розірвано (а.с.8-9) Від цього шлюбу у сторін народилися спільні діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . Діти сторін по справі зареєстровані та проживають разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Великорублівської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 26.09.2025 р. № 09- 09/1966 (а.с.11). Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 31.05.2016 року по справі № 535/381/16-ц стягнуто з [PERSON] , [INFO] , уродженця та мешканця с. Воскобійники Шишацького району Полтавської області, ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , уродженки та мешканки [ADDRESS] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі по 500 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 17.05.2016 року й до досягнення дітьми повноліття (а.с.12). На виконання рішення суду Котелевським районним судом Полтавської області видано 14.06.2016 року виконавчий лист по справі № 535/381/16-ц, який позивачкою поданий на примусове виконання до Шишацького відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, та на виконання якого відкрито ВП № 79412540 від 21.10.2025 р., оскільки з моменту винесення вище зазначеного рішення суду відповідачем не виконувалося та не виконується добровільно (а.с.13-14). Син сторін [PERSON] , [INFO] , вже досягнув повноліття. Донька сторін [PERSON] , [INFO] , тривалий час перебуває на самостійному утриманні матері. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається з відповіді Головного управління ДПС у Полтавській області [PERSON] за період з 17.05.2016 року по 01.11.2025 року був офіційно працевлаштований та отримував заробітню плату (а.с.47-50). Відповідач є фізично здоровою, працездатною людиною, доказів того, що за станом здоров`я він не має змоги працювати, останнім до суду не надано, а отже має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина другастатті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокремастаттею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК Українизміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Частиною 1 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року). В силу ч.3 ст.181 СК України саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів) і саме вона має право на подання позову про зміну способу стягнення аліментів. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. Зазначена правова позиція висловлена у постанові КЦС ВС № 712/6313/21 від 22.08.2022 року. В будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористалася своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, законне встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. Вирішуючи питання щодо зміни способу стягнення аліментів суд бере до уваги те, що позивач має право вибору способу стягнення аліментів, а зміна способу стягнення аліментів у даному випадку не ставить відповідача в скрутне матеріальне становище, відтак суд доходить висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів та стягнення їх у частці від заробітку (доходу) відповідача. Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дітей та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Як роз`яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" відповідно до статті 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За вказаних обставин, враховуючи, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та те, що законом передбачена можливість зміни способу стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів, а тому суд знаходить підстави для задоволення вимог позивача і зміни способу стягнення аліментів та встановлення його в частці від доходу платника аліментів, оскільки відповідно до ст.ст.183-184 СК України аліменти присуджуються або в частці від доходу платника, або у твердій грошовій сумі, а саме: у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн., від сплати якого позивач звільнена.

Outcome: approved