Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна спільного майна подружжя. В позовній заяві вказав, що з 27 квітня 2013 року перебував з відповідачем у шлюбі, який 05 грудня 2023 року рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області №608/2563/23 розірвано. За час спільного проживання та перебування у шлюбі сторонами в 2014 році було спільно набуто квартиру [ADDRESS] та у 2018 році нежитлове приміщення, криту автостоянку для автомобілів [ADDRESS] . Право власності на вказане майно зареєстровано за відповідачкою. Оскільки, дане рухоме майно було придбане у шлюбі, тому позивач просить визнати його об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS] та на 1/2 частини нежитлового приміщення, критої автостоянки для автомобілів [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник адвокат Цимбалюк П. А. в судове засідання не з`явилися. Адвокат Цимбалюк П. А. подав письмову заяву, згідно якої просить розгляд справи проводити без його та позивача участі, позовні вимоги підтримує, просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася. На адресу суду повернувся конверт з позовною заявою та додатками до неї, судовою повісткою з відміткою листоноші про причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно Постанов ВС від 21.12.2022 у справі №757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св33, 31.08.2022 у справі №760/17314/17), якщо адресат відсутній за вказаною адресою, то вона вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки. Враховуючи позицію Верховного Суду, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи та судове засідання можливо провести у його відсутності. Крім того, в подальшому відповідач був повідомлений про час та місце слухання справи через оголошення на веб-сайті судової влади України, що відповідає вимогам частин 11, 12 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та без фіксування судового процесу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За положеннями ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п.1 ч.2 ст.16 цього Кодексу). За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 27 квітня 2013 року. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області №608/2563/23 від 05 грудня 2023 року шлюб розірвано. Рішення набрало законної сили 06 січня 2024 року. За час спільного проживання та перебування у шлюбі, сторонами 27 червня 2014 року було придбано квартиру [ADDRESS] та 03 квітня 2018 року нежитлове приміщення, криту автостоянку для автомобілів [ADDRESS] . [PERSON] набула право власності на вказане нерухоме майно, що стверджується Договором купівлі-продажу від 27.06.2014 за № 901, Інформаційною довідкою 5005585745923-17782176970 від 01.12.2025, Договором купівлі продажу від 03.04.2018 за №161, Інформаційною довідкою 5005585745923-17782176969 від 01.12.2025. Частина 3 статті 368 Цивільного кодексу України трактує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями статті 60 СК України визначено що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України). Тлумачення змісту статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з частиною першою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20), конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує. Позивач просить визнати за ним право власності на 1/2 частину вищевказаного нерухомого майна. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, документально підтверджені судові витрати (квитанція до платіжної інструкції № 050110049 Чортківське відділення №62 АТ «АСВІО БАНК» від 01.12.2025) в розмірі 8344,49 гривень підлягають стягненню з відповідача в користь позивача.

Outcome: approved