Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

11 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача Романенко М.Е. до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов позов, яким просив суд : стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 581281 від 19 квітня 2021 року у розмірі 14066,21 грн., судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп.. Вимоги обґрунтовано тим, що 19 квітня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Слон кредит» було укладено кредитний договір № 581281. Відповідно умов кредитного договору, кредитор надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на наступних умовах: розмір, валюта та цільове використання кредиту 13000, 00 грн.. 28 серпня 2023 року згідно умов договору факторингу № 2808-23, ТОВ «Слон кредит» відступлено право вимоги за кредитним договором № 581281 від 19 квітня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», відповідно позивачем набуто право вимоги до відповідача. У зв`язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, заборгованість [PERSON] за кредитними договорами, становить 23700,00 грн., з яких : заборгованість по тілу кредиту 5000,00 грн.; заборгованість по відсоткам 14066,21 грн., яка складається з :заборгованість за тілом кредиту 8848, 44 грн., заборгованість за відсотками 5217, 77 грн.. У зв`язку з цим, з метою захисту майнових прав, ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з даним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою суду від 03 вересня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. В судове засідання представник позивача не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Проте представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та не заперечував проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Заяв, клопотань чи відзиву на позов до суду не подав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про електронну комерцію», главою 48 «Виконання зобов`язання» та главою 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Судом встановлено, що 19 квітня 2021 року між [PERSON] та ТОВ «Слон кредит» було укладено кредитний договір № 581281, відповідно умов якого позичальник надав відповідачу грошові кошти у розмірі 13000,00 грн. на 365 днів строком повернення до 19 квітня 2022 року, зі сплатою відсотків в розмірі 25,00 % за перший день користування кредитом, за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Наведене також підтверджується платіжним дорученням № 5111 від 19 квітня 2021 року про перерахування первісним кредитором на користь [PERSON] коштів в розмірі 13 000 грн. 28 серпня 2023 року між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 2808-23, на підставі якого відбулось відступлення права вимоги, в тому числі за кредитним договором № 581281 від 19 квітня 2021 року, що укладений між ТОВ «Слон кредит» та [PERSON] , про що свідчить Витяг з Додатку до договору Факторингу № 2808-23. Відповідач [PERSON] не виконував зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 14066,21 грн., яка складається з :з аборгованості за тілом кредиту 8848, 44 грн., заборгованості за відсотками 5217, 77 грн.. Зазначений розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано та доказів повного чи часткового погашення наявної заборгованості до суду не надано. Відповідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майно-вим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов`язується або не зобов`язується їх оплатити. Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документо-обіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електрон-ного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифі-куватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до цього Закону, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. За містом ст. 610 - 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). При порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У статті 1049 ЦК України вказано, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно ст. 1048 цього Кодексу. [PERSON] не подав жодного доказу на підтвердження того, що він належним чином виконав грошове зобов`язання за кредитним договором № 581281 від 19 квітня 2021 року, укладеного з ТОВ «Слон кредит». Аналіз письмових доказів свідчить про те, що ТОВ «Діджи Фінанс» у встановленому порядку набуло прав та обов`язків кредитодавця за кредитним договором № 581281 від 19 квітня 2021 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Слон кредит». У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач добровільно в позасудовому порядку погасив борг за вказаним договором первісному кредитору чи ТОВ «Діджи Фінанс». Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У зв`язку з чим позов підлягає задоволенню та з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» належить стягнути борг за кредитним договором № 581281 від 19 квітня 2021 року в розмірі 14066, 21 грн.. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При зверненні до суду з даним позовом ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. Наведене підтверджується платіжною інструкцією № 581281 від 01 серпня 2025 року та випискою про зарахування судового збору від 01 серпня 2025 року. Зважаючи на фактичне задоволення позовних вимог, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача сплаченого судового збору в розмірі 2422 грн. 40 коп. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] витрат на правничу допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп. суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги ТОВ «Діджи Фінанс» надало суду: актом № 100608044 від 28 березня 2025 року про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом Лівак І.М. на користь ТОВ «Діджи Фінанс», договором № 581281 від 30 травня 2025 року про надання правової допомоги на суму 6000, 00 грн., детальним описом робіт (гаданих послуг), виконаних адвокатом Лівак І.М. від 01 січня 2025 року, договором 42649746 від 01 січня 2025 року укладеного між адвокатом Лівак І.М. та ТОВ «Діджи Фінанс». З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, передбаченого п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, належить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн. 00 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved