Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач ТОВ «Свеа Фінанс» через свого представника Паладич А.О. звернулося до суду з позовною заявою, поданою через систему "Електронний суд" до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.06.2024 року між TOB «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4737766, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 18500,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Договір укладено в електронній формі. Відповідно до п. 7.1 кредитного договору внесення змін та доповнень до цього Договору оформлюється шляхом підписання Сторонами додаткових договорів/угод. З метою збільшення суми кредиту 16.06.2024 року сторони уклали Додатковий договір до Договору №4737766 та за взаємною згодою домовились, що згідно з умовами цього Додаткового договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту, яка надається згідно з цим Додатковим договором складає: 5000,00 гривень (п.1.2 додаткового договору). Відповідно до п. 1.4 та 1.5 додаткового договору сума кредиту на дату укладення цього Додаткового договору, з урахуванням платежів, здійснених Клієнтом за Договором, складає: 23500,00 гривень. Строк кредитування та періодичність сплати процентів залишаються незмінними, відповідно до п.1.3 Договору. Згідно п. 2.1 додаткового договору Товариство протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього Додаткового договору надає кредит (додаткову суму) у безготівковій формі шляхом перерахування коштів додаткової суми кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . 04.01.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №01.02-02/25, відповідно до якого право грошової вимоги до боржника за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Не виконуючи належним чином зобов`язання за кредитним договором, відповідач порушив норми законодавства та умови кредитного договору. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість в розмірі 114060,00 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 23500,00 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 78810,00 грн.; заборгованість за штрафом 11750,00 грн., а також суму понесених судових витрат. 11 листопада 2025 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на 02 лютого 2026 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. У прохальній частині позовної заяви представник позивач ТОВ «Свеа Фінанс» - Паладич А.О., просить розгляд справи проводити за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження, надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. Адресоване відповідачу поштове відправлення повернулось на адресу суду неврученим адресату з відміткою працівника пошти «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Зважаючи на те, що судом вжито всіх залежних від нього заходів щодо повідомлення відповідача [PERSON] , про розгляд справи, незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б). Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що 15.06.2024 року між TOB «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4737766, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 18500,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Договір укладено в електронній формі. З метою збільшення суми кредиту 16.06.2024 сторони уклали додатковий договір до договору №4737766, відповідно до умов якого останньому було надано кредит в розмірі 5000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту не виконав, порушивши вимоги кредитного договору. 24.01.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено Договір факторингу №01.02-02/25, відповідно до якого право грошової вимоги до боржника за вказаним кредитним договором перейшло до позивача. Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 23500,00 грн, зі строком користування коштами протягом 350 днів. У свою чергу відповідач зобов`язувався щомісячно частинами повертати кредит відповідно до узгодженого графіку, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі: стандартна процентна ставка 1,50 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом (застосовується межах всього строку кредиту); орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 10911,61%. Загальна вартість кредиту відповідно до додатку № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4737766 від 15.06.2024 становить 115625,00 грн. Згідно умов додаткового договору до договору № 4737766 ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 5000,00 грн, зі строком користування коштами протягом 350 днів. У свою чергу відповідач зобов`язувався щомісячно частинами повертати кредит відповідно до узгодженого графіку, а також сплачувати проценти за користування кредитом на умовах, встановлених п. 1.4 Договору. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає за стандартною ставкою за весь строк кредиту 146725,00%. Загальна вартість кредиту відповідно до додатку № 1 до договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4737766 від 15.06.2024 в редакції додаткової угоди від 16.06.2024 становить 146725,00 грн. Зміст кредитного договору свідчить про досягнення сторонами згоди відносно всіх істотних умов договору, у тому числі й щодо встановлення процентів. Вказаний договір було підписано відповідачем шляхом накладення електронного підпису одноразовими ідентифікаторами: 66163, 83805. Також, відповідач був ознайомлений з паспортом споживчого кредиту та додатками до договору. Таким чином, договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором) з урахуванням положень ч. 6 і 12, п. 1 ст. З, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 ЦК України. При укладенні кредитного договору [PERSON] вказала реквізити платіжної банківської картки, на яку вона бажає отримати гроші, а саме № [NUMBER] . Факт отримання коштів позичальником підтверджується повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» відповідно до якого, на виконання договору про переказ коштів №03012024-1 від 03.01.2024, успішно перераховано кошти 15.06.2024 о 15 год. 02 хв. в розмірі 18500,00 грн. на платіжну карту № [NUMBER] , номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 47377661718452926 призначення платежу: зарахування на карту, маска картки [NUMBER] . Також факт отримання коштів позичальником підтверджується повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» відповідно до якого, на виконання договору про переказ коштів №03012024-1 від 03.01.2024, успішно перераховано кошти 16.06.2024 о 14 год. 36 хв. в розмірі 5000,00 грн. на платіжну карту № [NUMBER] , номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» top_up_payment_47377661718537777 призначення платежу: зарахування на карту, маска картки [NUMBER] . Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. З матеріалів справи вбачається, що відповідача повідомлено про відступлення права вимоги та направлено досудову вимогу щодо повернення боргу в добровільному порядку, на даний час виконана. З розрахунку, наданого позивачем вбачається, що станом на дату звернення до суду з позовною заявою сума заборгованості відповідача становить розмірі 114060 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 23500,00 грн.; заборгованість за процентами за користування кредитом 78810,00 грн.; заборгованість за штрафом 11750,00 грн. Однак суд не згідний з наданим розрахунком позивача. Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції чинній на дату укладення кредитного договору) до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: 6) орієнтовну реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування (ч. 3 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування»). Аналогічні за змістом норми містяться і в чинній редакції Закону України «Про споживче кредитування». Стаття 8 Закону України Про споживче кредитування доповнена Законом № 3498-ІХ від 22 листопада 2023 року частиною 5, якою передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Закон України від 22 листопада 2023 року № 3498-ІХ Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг набрав чинності 24 грудня 2023 року. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України Про споживче кредитування передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Кредитний договір укладено 27.03.2024, вищевказаний закон набрав чинності 24.12.2023, суд враховує, що позивач є професійним учасником ринку фінансових послуг, знає та керується діючим законодавством в сфері послуг, які ним надаються, не повинен ставити позичальника, який є слабшою стороною у цих правовідносинах, у завідомо негативне становище. З урахуванням змін до Закону України Про споживче кредитування, які набрали чинності з 24.12.2023, відсотки з 27.03.2024 по 22.04.2024 (120 днів перехідного періоду) мали нараховуватись в розмірі денної процентної ставки не більше 2,5%, з 23.04.2024 по 20.08.2024 (наступні 120 днів перехідного періоду) в розмірі денної процентної ставки не більше 1,5%, а з 21.08.2024 по 13.03.2025 в розмірі процентної ставки не більше 1%. Відтак, нараховані ТОВ «Лінеура Україна» та заявлені до стягнення позивачем проценти за користування кредитом підлягають зменшенню за період з 21.08.2024 по 24.01.2025 і загальний розмір заборгованості має становити 84290,00 грн з яких 23500,00 грн основна заборгованість, 60790,00 грн заборгованість за відсотками згідно наступного розрахунку: 18500 х 1,5% + 23500,00 грн х за період з 15.06.2024 по 20.08.2024 (67 днів) х 1,5% = 23895,00 грн - 23500,00 грн х за період з 21.08.2024 по 24.01.2025 (157 днів) х 1% = 36895,00 грн. На підставі викладеного, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 84290,00 грн з яких 23500,00 грн основна заборгованість, 60790,00 грн заборгованість за відсотками. В частині вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 11750,00 грн, то суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до Закону України від 15.03.2022 року №2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 року до теперішнього часу, включаючи дату постановлення оскаржуваного судового рішення. За змістом частини 2 статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є саме Цивільний кодекс України. Відповідно до висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 10.10.2018 року у справі №362/2159/15-ц, законодавець встановив пріоритет ЦК України у договірних відносинах. Лише у випадку відсутності регулювання на рівні ЦК України застосовується законодавство про захист прав споживачів. Крім того, норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України. Отже, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Свеа Фінанс» 11750,00 гривень штрафу. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, про часткове задоволення позову, а саме, з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути заборгованість за Кредитним договором № 4737766 від 15.06.2024, у розмірі 84290,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 23500,00 грн., за процентами в розмірі 60790,00 грн.. Отже, [PERSON] істотно порушив умови кредитного договору, ст. 526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України не повернув суму простроченого кредиту, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 84290,00 грн.. Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір в сумі 2 422, 40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому із відповідача на користь позивача стягується судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог на суму 1790,15 грн. (84290,00/2422,40*114060,00).

Outcome: partial