Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У листопаді 2025 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі позивач, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго») звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) 28028,43 грн заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, 3973,75 грн індексу інфляції, 1108,22 грн 3% річних, а також 3028,00 грн сплаченого судового збору. На обґрунтування позову указувало, що ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» здійснює постачання теплової енергії та гарячої води у квартиру за адресою: [ADDRESS] за особовим рахунком № [NUMBER] . Позивач у повному обсязі виконав свої зобов`язання щодо надання комунальної послуги, а відповідач, грубо порушуючи норми чинного законодавства, не здійснював своєчасної оплати отриманих послуг, у зв`язку з чим за період із 01 листопада 2022 року по 31 березня 2025 року виникла заборгованість у сумі 28028,43 грн, в тому числі 26752,21 грн за отримані послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, 1276,22 грн плати за абонентське обслуговування, 3973,75 грн індекс інфляції, 1108,22 грн 3% річних. Ухвалою від 17 листопада 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, направив до суду заяву про розгляд справи без участі його представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, із клопотанням про відкладення розгляду справи не звертався, своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, убачається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У рішеннях ЄСПЛ, зокрема звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII « Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII). Згідно із пунктом 5 частини другої статті 7 цього Закону індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Зі змісту положень статей 64, 65, 66-68 Житлового Кодексу України убачається, що наймач житлового приміщення та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно проводити оплату за житло та комунальні послуги. За правилами частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема у постановах від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилами частини першої статті 26 Закон № 2189-VIII у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що праву споживача на отримання належної якості житлово-комунальних послуг кореспондує обов`язок останнього оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За правилами статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, незалежно від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору. Відповідно до пункту 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Суд встановив, що позивач надає послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] . Відповідач є власником вищевказаної квартири, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Станом на 22 жовтня 2025 року за вказаним об`єктом заборгованість зі сплати послуг за постачання теплової енергії та гарячої води за період із 01 листопада 2022 року до 31 березня 2025 року становить 28028,43 грн, у тому числі 1276,22 грн плати за абонентське обслуговування. Окрім того, позивач у порядку статті 625 ЦК України та статті 26 Закон № 2189-VIII на суму заборгованості нарахував інфляційні втрати у сумі 3973,75 грн, 3% річних у сумі 1108,22 грн. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не подав до суду належних і допустимих доказів на спростування позову ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та встановлених судом обставин, а також на підтвердження недійсності фактичних договірних відносин. Оскільки вимоги позивача підтверджуються належними доказами, а факт існування заборгованості не спростований відповідачем, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову. Також, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води з урахуванням 3% річних, та індексу інфляції. Окрім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 3028,00 грн.

Outcome: approved