Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Представник позивача адвокат Сумцов Є.С. у грудні 2025 року звернувся до суду в інтересах [PERSON] з указаним позовом, який мотивував тим, що 04.08.1999 між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, а саме недобудованого жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,10 га по [ADDRESS] , який був посвідчений Українською Товарною Біржою 04.08.1999 у реєстрі за № 59859 та на час його складання нотаріального посвідчення не потребував. На виконання зазначеного договору позивачем було сплачено відповідачу вказані у договорі кошти. Земельна ділянка, що розташована по [ADDRESS] належить відповідачу на праві власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії СМ №002649. У грудні 1995 року на замовлення відповідача було виготовлено будівельний паспорт на забудову господарських будівель на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Відповідачем було проведено розрахунок вартості податкової ціни земельної ділянки, за яким вартість земельної ділянки становила 10838 грн 35 коп. і саме таку суму було сплачено позивачем з вищевказаним договором купівлі-продажу. У 2021 році позивачем було замовлено розроблення технічної документації за адресою: [ADDRESS] . З метою розпорядження належним йому майном позивач звернувся до державного реєстратора з питань реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна, однак йому було відмовлено в проведенні реєстрації. Підставою для відмови стало те, що договір купівлі-продажу не посвідчений нотаріально та при розгляді документів було виявлено невідповідність поданих для реєстрації земельної ділянки документів, а саме подано договір купівлі-продажу на недобудований житловий будинок, а правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні. Посилаючись на зазначені обставини представник позивача просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості від 04.08.1999 за № 59859, укладений на Українській Товарній Біржі між [PERSON] та [PERSON] , за яким [PERSON] придбано недобудований жилий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,10 г, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 05.12.2025 було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 06.01.2025 закрито підготовче провадження у вказаній справі, призначено до судового розгляду. У судове засідання сторони та представник третьої особи не з`явилися. Представник позивача подав заяву, у якій вказав, що просить провести розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач також подав заяву в якій зазначив, що просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи не повідомив причину неявки, письмових пояснень не подав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із спорами про право власності, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, що на підставі рішення Тростянецької міської Ради народних депутатів від 20.10.1995 за № 38 [PERSON] була виділена земельна ділянка у постійне користування під індивідуальну забудову, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 9). У грудні 1995 року на замовлення [PERSON] був виготовлений будівельний паспорт на будівництво житлового будинку та господарських побудов на земельній ділянці, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 10-15). Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії СМ №002649 від 28.05.1998, [PERSON] на підставі рішення виконкому Тростянецької міської Ради народних депутатів від 18.06.1997 за №226 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована по [ADDRESS] (а.с. 16). Відповідно до розрахунку вартості податкової ціни земельної ділянки від 27.07.1999, яка розташована по [ADDRESS] , вартість даної земельної ділянки на дату розрахунку складала 10838,35 грн (а.с. 17). 04.08.1999 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, відповідно до умов якого позивач придбав у відповідача недобудований жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,10 га, по [ADDRESS] . Вказаний договір був укладений у письмовій формі та зареєстрований Українською Товарною Біржою 04.08.1999 за реєстровим № 59859 (а.с. 6). Згідно вказаного договору купівлі-продажу об`єкт нерухомого майна належав продавцю [PERSON] на підставі довідки Охтирського МБТІ №374 від 29.07.1999, а також державного акту на право приватної власності на землю серії СМ №002649, виданого Тростянецькою міською радою народних депутатів, 28.05.1998, реєстровий № 153. Об`єкт нерухомого майна був проданий за фактичну ціну: 3000 грн будинок, 10838,35 грн земельна ділянка. 13.10.2021 позивач уклав договір з Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS] (а.с. 18-19). З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5600057192023 від 30.01.2023 вбачається, що право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га із кадастровим номером 5925010100:00:010:0327, яка розташована по [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] (а.с. 7-8). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] від 17.08.2023 позивачу було відмовлено у проведенні реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 5925010100:00:010:0327, оскільки виявлено невідповідність поданих документів для реєстрації земельної ділянки, а саме надано договір купівлі-продажу на недобудований житловий будинок, який не посвідчено нотаріально, а правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні (а.с. 20). Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Спірний договір купівлі-продажу укладений у 1999 році. Отже, на правовідносини щодо його укладення поширюється чинний на той час Цивільний кодекс Української РСР (далі ЦК УРСР). За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 225 ЦК УРСР право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Згідно ч. 3 ст. 18 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до статті 1 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент укладання спірного правочину) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Згідно з ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі; якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Угоди, зареєстровані на товарній біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Тобто, чинне на момент укладання спірного правочину законодавство, а саме ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», дозволяло укладати на товарній біржі угоди купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки за участю фізичних осіб, без нотаріального посвідчення таких угод. Крім того, Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затвердженою наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, було передбачено підставу для державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею. Враховуючи установлені судом обставини про те, що між сторонами був укладений договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку та земельної ділянки, відбулося реальне виконання умов даного договору, що визнається відповідачем, як продавцем за даним договором, тому суд вважає наявні правові підстави для визнання дійсним договору купівлі-продажу в судовому порядку. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved