Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача, [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 28.08.2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 55. У шлюбі народилися троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є неповнолітнім, дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які на даний час є малолітніми. Сімейне життя між ними не склалось, через різні характери та погляди на спільне життя. Спільно не проживають, подружніх відносин не підтримують, шлюб носить формальний характер. Надалі перебувати у шлюбних відносинах не бажає, примирення не можливе, збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. Просила постановити рішення, яким шлюб мiж нею та відповідачем розірвати, залишити їй шлюбне прізвище « [PERSON] », місцем проживання дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] залишити її місце проживання. У судове засідання позивач, [PERSON] не з`явилася, однак у позовній заяві просила розглядати справу без її участі, не заперечує проти заочного рішення. Відповідач, [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. 23.12.2025 року Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Згідно з положеннями п. 3 ч. 2 ст. 18, ст. 51, ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 28.08.2010 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Тлумацького районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 55, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 2). Від даного шлюбу у них народилися троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який на даний час є неповнолітнім, дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , які на даний час є малолітніми, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] , серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 3-5). Сторони мають різні характери та погляди на життя, різні інтереси, спільного господарства не ведуть. Шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, а тому шлюб слід розірвати. В силу вимог ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи те, що позивач просила залишити їй шлюбне прізвище, суд вважає, що після розірвання шлюбу їй слід залишити шлюбне прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 15.01.2020 року у справі №200/952/18 (провадження №61-14859св19) за загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Враховуючи те, що позивач просила місцем проживання дітей залишити її місце проживання, а відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, не подав відзиву, суд вважає, що дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] та дочку [PERSON] , [INFO] , слід залишити на проживання з матір`ю позивачем по справі [PERSON] . На підставі наведеного, відповідно до ст. 110, 112, 113, 160 СК України,

Outcome: approved