Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що 07.02.2025 у м. Дніпро по вул. Троїцькій, 14, Шевченківський район, сталась дорожньо-транспортна пригода за участі водія [PERSON] , який керував належним позивачеві автомобілем «МАЗДА 6» д.н.з. [NUMBER] , та водія [PERSON] , який керував автомобілем «ТОЙОТА» д.н.з. [NUMBER] . Внаслідок вказаної пригоди належний позивачу автомобіль «МАЗДА 6» д.н.з. [NUMBER] , зазнав технічних ушкоджень, а його власник матеріального збитку. Так як учасники події дійшли згоди щодо обставин, причин та умов скоєння ДТП, а також вини водія [PERSON] у спричиненні збитку, то водіями було використано право складання спільного повідомлення (Європротоколу в електронній формі) про дорожньо-транспортну пригоду без виклику співробітників поліції. Як свідчить Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного ТЗ № 35-02.25 від 19 лютого 2025 року, складений на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ позивача, з урахування зносу становить 77 161,75 гривень без ПДВ. Разом із цим, 17 березня 2025 року на рахунок СТО ТОВ «ОЛЛФІКС» від страхової компанії надійшли кошти в якості страхового відшкодування в розмірі 47815,80 грн., що не відповідає дійсному розміру оціненої шкоди. З огляду на те, що згідно проведеної оцінки вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ позивача з урахуванням зносу становить 77161,75 грн. (без ПДВ) то розмір страхового відшкодування, що має бути доплачений відповідачем складає: 77161,75 грн. - 47815,80 грн. = 29345,95 грн. 09.05.2025 справа надійшла у провадження судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Петрюк Т.М. за підсудністю з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра відповідно до ухвали від 28.04.2025. Провадження у справі відкрито 12.05.2025. 05.06.2025 представник відповідача надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивача, на підставі того, що страховою компанією було у належні строки забезпечено огляд транспортного засобу позивача, про що складено відповідний акт, визначення розміру збитків є обов`язком і правом страхової компанії, тому у позивача було відсутнє право самостійно обирати експерта для визначення розміру шкоди, відповідно, страхова компанія не зобов`язана відшкодовувати позивачу витрати по оцінці вартості збитків, крім того, ця сума не є судовими витратами. Також припущення позивача про необґрунтованість рішення страхової компанії про виплату відшкодування у розмірі 47 815,80 грн. та недоплати 29 345,95 грн. не знайшли свого підтвердження. Звіт, наданий позивачем, складений без урахування попереднього стану деталей, та обставини, що здійснювався також і ремонт пошкоджень, які були наявні на автомобілі і до ДТП. Крім того, Звіт про оцінку майна, який виготовлений на замовлення позивача не містить застереження про те, що оцінювач попереджений про кримінальну відповідальність, а отже є неналежним та недопустимим доказом по справі та не є судовими витратами, а також має невірні розрахунки та суттєві неточності. Також заявлений до стягнення на користь позивача із страховика розмір правової допомоги є необґрунтовано завищеним, з огляду на складність справи та фактично виконаним адвокатом об`ємом роботи. 10.06.2025 представником позивача надано відповідь на відзив, згідно якої, він наполягає на задоволення позову та посилається на ту обставину, що страховик має право залучати для огляду пошкодженого майна потерпілого лише або свого працівника, або експерта. Відповідачем же долучено до відзиву Звіт оцінювача ФОП [PERSON] № 186431 від 25.02.2025 року та Акт огляду транспортного засобу від 18.02.2025 року, з якого вбачається, що оглядав пошкоджений ТЗ не оцінювач [PERSON] а [PERSON] . Отже, з огляду на те, що страховик у встановлений строк не направив для огляду пошкодженого транспортного засобу експерта або свого працівника (матеріали справи не містять доказів того, що гр. [PERSON] є працівником страховика або експертом), посилання представника відповідача на передчасність та безпідставність дій позивача по залучення ним особисто оцінювача для огляду пошкодженого ТЗ є помилковим. Також матеріали справи не місять жодного узгодження із позивачем щодо нарахованого відповідачем страхового відшкодування. Оцінювач [PERSON] , який склав Звіт на замовлення страховика, особисто не оглядав об`єкт дослідження, а проводив оцінку на підставі протоколу огляду сторонньої особи. Наданий же позивачем Звіт про оцінку містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна. Звіт підписаний оцінювачем, який безпосередньо проводив оцінку та огляд пошкодженого майна, і скріплений печаткою та підписом. 25.07.2025, у зв`язку з відставкою судді [PERSON] , справа прийнята до провадження суддею Челюбєєвим Є.В. та призначена до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду, за клопотанням представника відповідача, у позивача витребувані додаткові докази. Сторони в судове засідання не з`явилися, оскільки суд розглянув справу за правилами спрощеного провадження без виклику учасників розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.02.2025 у м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода, за участі водія [PERSON] , який керував належним позивачеві автомобілем «МАЗДА 6» д.н.з. [NUMBER] . Водіями було використано право складання спільного повідомлення (Європротоколу в електронній формі) про дорожньо-транспортну пригоду без виклику співробітників поліції, що підтверджується копією електронного європротоколу. Долученим до позову листом від МТСБУ підтверджується те, що цивільно-правова відповідальність винного у ДТП водія, який керував автомобілем «ТОЙОТА» д.н.з [NUMBER] , застрахована страховою компанією АТ «ББС Іншуранс» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності водіїв N° 222699847 (страхова сума за збиток спричинений майну 160 000 грн., франшиза 0 грн.) Власником пошкодженого автомобілю «МАЗДА 6» д.н.з. [NUMBER] є позивач, [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 05.03.2025. 13.02.2025 на адресу відповідача було надіслано Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву з проханням здійснити належне відшкодування. 18.02.2025 оцінювачем [PERSON] було оглянуто транспортним засіб, визначено характер пошкоджень. 24.02.2025 року позивач направив на електронну пошту АТ "ББС ІНШУРАНС" заяву на виплату страхового відшкодування. Згідно Звіту № 186431 від 25.02.2025 виготовленого ФОП [PERSON] , вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 47 815,8 грн. Відповідно до Звіту № 35-02.25, складеного ФОП [PERSON] , вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «МАЗДА 6» д.н.з. [NUMBER] становить 77 161,75 грн. без складової ПДВ. Згідно Акту виконаних робіт № 19/03 від 19.03.2025 ТОВ «ОЛЛФІКС» надано послуг з ремонту автомобіля «МАЗДА 6» д.н.з. [NUMBER] та здійснено закупівлю запчастин на загальну суму 130 870 грн. Платіжною інструкцією № 285849 від 17.03.2025 підтверджено перерахування Страховою компанією «ББС ІНШУРАНС» Товариству «ОЛЛФІКС» 47815,80 грн. страхового відшкодування. Відповідно до листа ТОВ «Оллфікс», 17.03.2025 від СК «ББС ІНШУРАНС» на їх рахунок надійшло страхове відшкодування на ремонт в розмірі 47815,80 грн. Заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Оллфікс» з несплаченої вартості ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «МАЗДА 6» д.н.з. [NUMBER] складає 83 054,20 грн. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України та іншим законодавством України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосудді, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством. Відповідно до частини другої ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з частиною п`ятою цієї статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну, третьої особи. Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.2 ст.34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Частиною 34.4 статті 34 Закону передбачено, що для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до п.п.2.4, 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України і Фонду держмайна України № 142/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) вартість збитку, який завданий колісному транспортному засобу і який підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля. Порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/839. Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені у Методиці яка застосовується, серед іншого, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ. Згідно п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до п. 1.3 вказаної Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Тому, з урахуванням вимог п. 1.3 даної Методики слід дійти висновку, що будь-який розрахунок матеріального збитку без урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів буде суперечити наведеному в п. 2.4. поняттю вартості матеріального збитку. Однією з головних вимог, передбачених Методикою, є особистий огляд колісних транспортних засобів оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики. Відповідно до п. 5.5 Методики, під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. Згідно з п. 8.1, 8.5 вказаної Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження. За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. У разі проведення судової авто-товарознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу"оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством (п. 4.3 Методики). Наведені вище норми Методики, вказують на те, що за результати огляду ТЗ оформлюються оцінювачем (експертом) відповідним документом: звітом про оцінку майна (якщо він складається оцінювачем), експертним дослідженням або висновком експерта (якщо складається судовим експертом). Відповідно п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003№ 142/5/2092 (надалі Методика), Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження. Тобто, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом (а не оцінювачем, як зроблено відповідачем), який складає висновок, і тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), крім цього зазначено, що з метою дотримання п. 5.5 Методики оцінювач зобов`язаний установити характер і обсяги пошкоджень на момент особистого огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування. При виплаті страхового відшкодування страхова компанія (відповідач) керувалась звітом оцінювача [PERSON] № 186431 від 25.02.2025 року. Однак, висновок вказаного оцінювача складений з очевидним порушенням вимог п.п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки оцінювач [PERSON] , який складав звіт про оцінку збитку, особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб. Доказів того, що вказаний оцінювач [PERSON] має свідоцтво судового експерта, яке надавало б йому право складати висновки експертного дослідження без особистого огляду об`єкта дослідження, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна. Відповідно ч. 2 ст. 11 вказаного Закону замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Власник пошкодженого майна ініціював проведення оцінки свого майна іншим суб`єктом оціночної діяльності, [PERSON] , який безпосередньо оглядав пошкоджений ТЗ позивача, тому дії страхової компанії щодо використання Звіту про оцінку майна, який був складений оцінювачем [PERSON] при розрахунку страхового відшкодування, порушують вимоги діючого законодавства. Таким чином, оскільки страховиком при виплаті позивачу страхового відшкодування було взято за основу Звіт про оцінку майна, який складено з порушенням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому звіт оцінювача [PERSON] № 186431 від 25.02.2025 року не є належним та допустимим доказом у розумінні статей 77,78 ЦПК України. При цьому суд приймає до уваги, що Велика Палата Верховного Суду, у постанові від 27.03.2019 року по справі №752/16797/14-ц (п.п. 44, 45) сформувала правовий висновок про неналежність такого доказу, як звіт про оцінку майна, який особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб. Також у постановах Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 917/628/17, від 07.04.2021 року у справі № 753/3055/18 від 20.03.2019 року по справі № 607/14918/15-ц, від 16.05.2019 року по справі № 202/7844/16-ц, та від 04.09.2019 року по справі № 703/4445/15-ц сформована правова позиція щодо неможливості прийняття до уваги Звітів експерта авто - товарознавця, який особисто не оглядав транспортний засіб. Разом з тим, згідно висновку оцінювача [PERSON] № 35-02.25 від 19.02.2025 року, складеного на замовлення Позивача, який відповідає вимогам зазначених вище Методики та Закону України, вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «МАЗДА 6» д.н.з. [NUMBER] склала 77161,75 грн. (без складової ПДВ). Тому, оскільки розмір страхового відшкодування не перевищує встановлені ліміти відповідальності страховика за шкоду заподіяну майну потерпілим особам, то саме відповідач є зобов`язальним суб`єктом перед позивачем в частині належного виконання покладених на нього Законом обов`язків та відшкодування вартості збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «МАЗДА 6». Враховуючи, що АТ "ББС ІНШУРАНС" було сплачено 47815,80 грн., то сума недоплаченого страхового відшкодування, яка підлягає стягненню із АТ "ББС ІНШУРАНС" складає 29345,95 грн. Щодо доводів представника відповідача про те, що оцінювач [PERSON] не був попереджений про кримінальну відповідальність, суд зазначає, що звіт, складений [PERSON] , не є висновком експерта у розумінні процесуального законодавства, а отже вимоги щодо попередження про кримінальну відповідальність, передбачені для експертів, на нього не поширюються. Вказаний звіт складений суб`єктом оціночної діяльності відповідно до вимог нормативно-правових актів у сфері оцінки майна, які не передбачають обов`язку попередження оцінювача про кримінальну відповідальність. За таких обставин звіт № 35-02.25 від 19.02.2025 є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом у розумінні статей 7780 ЦПК України, а наведені доводи відповідача не спростовують його доказового значення. Відповідно до приписів частини 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно частин 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України, яка регламентує оцінку доказів, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Крім того, згідно до частини 2 статті 80 ЦПК України, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження №14-400цс19). Таким чином, на підставі сукупності наданих та досліджених у судовому засіданні доказів, оцінених судом з урахуванням вимог статей 76, 80, 81, 89 ЦПК України, за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для стягнення з АТ «ББС ІНШУРАНС» суми недоплаченого страхового відшкодування у розмірі 29 345,95 грн. Згідно п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Як вбачається з матеріалів справи, за складання звіту № 35-02.25 від 19.02.2025 позивачем були понесені витрати, вартість яких склала 6000 гривень, що підтверджується квитанцією № 35-02.25 від 19.02.2025. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, факт понесення витрат на оплату послуг оцінювача у заявленому розмірі позивачем доведено, а не співмірність цих витрат відповідачем не спростовано, суд доходить висновку, що ці вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума понесених позивачем витрат на оплату послуг оцінювача у розмірі 6000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України - При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Матеріали цивільної справи містять копію договору про надання правничої допомоги № 19/03/25-1 від 19.03.2025, детальний розрахунок вартості адвокатського гонорару, ордер, платіжну інструкцію № 346 від 19.03.2025 на підтвердження оплати за договором про надання правничої допомоги у розмірі 10 000 грн. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови). Тому, з урахуванням всіх наведених вище обставин, пропорційності та співмірності понесених судових витрат відносно предмета спору, суд доходить висновку про задоволення вимоги про відшкодування відповідачем позивачеві понесених судових витрат за надання правової допомоги та про стягнення з відповідача на користь позивача 10000 (десят тисяч) грн., на відшкодування понесених судових витрат за надання правової допомоги. За таких підстав, клопотання представника відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню.

Outcome: approved