Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить визнати висловлювання відповідача - голови Шептицької районної державної адміністрації, депутата Шептицької районної ради Львівської області Дяченка Андрія Павловича, звернені до [PERSON] та публічно висловлені 5 грудня 2024 року під час ХХІІІ позачергової сесії VIII скликання Шептицької районної ради Львівської області такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 (одна) гривня. В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він є публічною особою, депутатом районної ради, який тривалий час здійснює політичну, громадську та волонтерську діяльність, що, на його переконання, сформувало його позитивну ділову репутацію та суспільну довіру як до представника органів місцевого самоврядування. 5 грудня 2024 року після ХХІІІ позачергової сесії VIII скликання Шептицької районної ради Львівської області у приміщенні сесійної зали районної ради між ним та відповідачем відбувся словесний конфлікт, зокрема, після завершення пленарного засідання позивач підійшов привітатися до голови районної ради (відповідача) та подав йому руку. У відповідь відповідач у присутності інших депутатів публічно відмовився від привітання та висловив на адресу позивача, на його думку, образливі та нецензурні висловлювання, зокрема: «Мерзота, шмаркач, я тебе на нуль помножу, іди на**й із сесійної зали». Позивач вважає, що він не провокував відповідача, не вчиняв дій, які могли б виправдати подібну форму спілкування та не відповідав взаємними образами. Зазначені висловлювання були виголошені публічно, у приміщенні органу місцевого самоврядування, у присутності інших депутатів районної ради. На переконання позивача, такі дії відповідача мали принизливий та зневажливий характер, завдали йому моральних страждань, підірвали його честь, гідність та ділову репутацію як депутата та публічної особи, а також негативно вплинули на суспільну довіру до органів влади загалом. У зв`язку із вказаними подіями позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП. Також позивач в обґрунтуванні позову зазначив, що визнає, що висловлювання відповідача за своєю правовою природою є оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню як недостовірна інформація. Разом з тим, з огляду на їх брутальну, непристойну та принизливу форму він вважає, що такі висловлювання порушили його особисті немайнові права, гарантовані Конституцією України, Цивільним кодексом України та міжнародними актами з прав людини. У зв`язку з цим позивач просить суд визнати факт порушення його честі, гідності та ділової репутації шляхом встановлення принизливого характеру висловлювань відповідача та стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1 гривня. Ухвалою від 14.01.2025 судом було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 07.02.2025 представником відповідача за первісним позовом адвокатом Лемехою Р. І. через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» було подано зустрічний позов, у якому представник відповідача просив визнати недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію стосовно [PERSON] , опубліковану [INFO] » в соціальній мережі «Facebook» (Фейсбук) за адресою посилання: [INFO] а саме: «… [INFO] , я розповідав вам про те, як дії начальника Червоноградської районної військової адміністрації [PERSON] призвели до збитків на суму у півмільйона гривень? Він незаконно звільнив із посади свого заступника. Той подав позов до суду, домігся рішення про своє відновлення на робочому місці і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так от, сьогодні працівники Державної виконавчої служби наклали арешт на рахунки Червоноградської районної військової адміністрації через відмову [PERSON] виконувати це рішення. [PERSON] чомусь і досі вважає, що його особисте «Я» має більшу юридичну силу, ніж закони України та рішення суду...». * Дурне розпорядження про припинення повноважень РайРади, щоб ніхто не мішав "керувати"» та просив зобов`язати [PERSON] вчинити дії щодо спростування вищевказаної недостовірної інформації шляхом опублікування протягом одного місяця з моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі на приватній сторінці « [INFO] » в соціальній мережі «Facebook» (Фейсбук) за адресою посилання: [INFO] (з посиланням на рішення суду) повідомлення під заголовком «Спростування» (інформація, опублікована [INFO] на приватній сторінці в соціальній мережі «Facebook» (Фейсбук) « [PERSON] » за адресою посилання: [INFO] . Також просив визнати недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації інформацію стосовно [PERSON] , опубліковану [INFO] на приватній сторінці « [INFO] » в соціальній мережі «Facebook» ( [PERSON] ) за адресою посилання: [INFO] а саме: «шмаркач, мерзота, я помножу тебе на нуль, йди нах*уй із сесійної зали». Ось так сьогодні зі мною спілкувався голова Шептицької районної військової адміністрації [PERSON] - під час сесії ради, публічно, у присутності інших депутатів. Так, це не перший конфлікт з паном [PERSON] . У 2022 році, під час найважчих місяців війни, я звернувся до нього із проханням допомогти з оформленням гуманітарного вантажу для ЗСУ. У відповідь він вимагав частину допомоги. Я передав йому рації, ремені та інше спорядження, сподіваючись, що це дійде до наших військових… Але потім дізнався, що це використовувалося в його особистих цілях. Я відкрито звинуватив його в мародерстві, але жодного розслідування чи відповідальності з боку влади так і не було. Сьогоднішній конфлікт виник просто після того як я подав руку для привітання, а у відповідь отримав всі ці слова…» та просив зобов`язати [PERSON] вчинити дії щодо спростування вищевказаної недостовірної інформації шляхом опублікування протягом одного місяця з моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі на приватній сторінці « [INFO] » в соціальній мережі «Facebook» (Фейсбук) за адресою посилання: [INFO] (з посиланням на рішення суду) повідомлення під заголовком «Спростування» (інформація, опублікована [INFO] на приватній сторінці в соціальній мережі «Facebook» (Фейсбук) « [PERSON] » за адресою посилання: [INFO] ). В обґрунтування поданого зустрічного позову представник відповідача вказав, що заперечує щодо наведених позивачем обставин, оскільки 16 серпня 2022 року та 5 грудня 2024 року на приватній сторінці « [INFO] » у соціальній мережі Facebook були опубліковані дописи, у яких містяться твердження про нібито незаконні дії [PERSON] , завдання збитків органу державної влади, невиконання судових рішень, видання розпоряджень з особистих мотивів, публічне нецензурне висловлювання під час сесії районної ради, а також використання гуманітарної допомоги у власних цілях. На думку відповідача за первісним позовом, зазначена інформація викладена у формі фактичних тверджень, є недостовірною, не підтверджена належними доказами, була поширена серед необмеженого кола осіб шляхом публікації та подальших поширень у загальнодоступних групах соціальної мережі «Facebook» і завдала шкоди його честі, гідності та діловій репутації як голови районної державної адміністрації та публічної особи. Представник відповідача також зазначає, що викладені у публікаціях твердження про вчинення [PERSON] вказаних дій спростовуються матеріалами перевірки правоохоронних органів, а його ділова репутація підтверджується, зокрема, відзнаками за сприяння Збройним Силам України. У зв`язку з цим представник відповідача за первісним позовом просив визнати поширену [PERSON] інформацію недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , зобов`язати відповідача за зустрічним позовом спростувати цю інформацію шляхом опублікування відповідних повідомлень у соціальній мережі Facebook, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою від 18.03.2025 було прийнято до провадження зустрічний позов та об`єднано його з первісним позовом в одне провадження. 02.04.2025 представником позивача за первісним позовом адвокатом Каблаком Ю.- І. П. було подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якій він зазначив, що наведені у зустрічній позовній заяві аргументи та доводи є необґрунтованими та не відповідають фактичним обставинам справи. Він вважає, що інформація, викладена [PERSON] у публікації від 16 серпня 2022 року на сторінці у соціальній мережі Facebook відповідала дійсним обставинам на момент її оприлюднення та ґрунтувалася на судових рішеннях, які набрали законної сили, зокрема на постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року та на ухвалі Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі № 1.380.2019.003597. Відтак, представник позивача за первісним позовом вважає, що твердження про недостовірність зазначеної інформації є безпідставними. Інші висловлювання, наведені у вказаній публікації, на думку представника позивача за первісним позовом, мають характер оціночних суджень, є суб`єктивною критикою діяльності публічної особи та не підлягають спростуванню, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини та Верховного Суду. Зокрема, щодо публікації від 5 грудня 2024 року представник вважає, що вона відображає суб`єктивне сприйняття події, яка сталася під час XXIII позачергової сесії Шептицької районної ради та стала підставою для звернення [PERSON] до суду і правоохоронних органів. Представник зауважив, що така публікація не містить перевірюваних фактичних тверджень, а є оцінкою поведінки посадової особи, що не може розцінюватися як поширення недостовірної інформації. З огляду на викладене, представник позивача за первісним позовом просив відмовити у задоволенні зустрічного позову. Ухвалою від 03.07.2025 підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача за первісним позовом адвокат Каблак Ю. І. П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на мотиви, викладені у позовній заяві та в інших заявах, які містяться у матеріалах справи. Щодо задоволення зустрічного позову представник позивача заперечив, вказавши, що зазначені висловлювання у публікаціях вважає оціночними судженнями, які не підлягають спростуванню, а наведені фактичні твердження (про незаконне звільнення, арешт рахунків, блокування коштів) підтверджуються матеріалами справи, зокрема, судовими рішеннями та документами виконавчої служби, і відповідали обставинам на момент їх оприлюднення, тому така інформація, на його думку, не є недостовірною. Він підкреслив, що посадові особи як представники влади повинні бути готовими до підвищеної суспільної уваги та критики. Також представник наголосив, що під час розгляду справи були допитані свідки, які підтвердили обставини конфлікту та відповідні висловлювання. У зв`язку з цим просив у задоволенні зустрічного позову відмовити повністю. Представники відповідача за первісним позовом адвокати Лемеха Р., Кузняк І. С. в судовому засіданні первісні позовні вимоги заперечили, просили у їх задоволенні відмовити, оскільки вважають такі безпідставними. Представник відповідача за первісним позовом Кузняк І. С. наголосив, що інформація про нібито використання [PERSON] частини гуманітарної допомоги та про вживання ним нецензурної лексики на адресу [PERSON] є недостовірною, формує негативну громадську думку, завдає шкоди репутації [PERSON] та є відкритою для необмеженого кола осіб. У зв`язку з цим представник просив суд відмовити у задоволенні первісного позову, повністю задовольнити зустрічний позов та визнати недостовірною інформацію, поширену у публікаціях від 16 серпня 2022 року та [INFO] , а також зобов`язати [PERSON] спростувати її шляхом публікації відповідних спростувань у соціальній мережі Facebook. Свідок [PERSON] , яка являється заступником голови Шептицької районної ради, в судовому засіданні пояснила, що 05 грудня 2024 року була запланована сесія Шептицької районної ради, яка не відбулася у зв`язку з відсутністю кворуму, після чого засідання було закрито. Після закриття засідання свідок вимкнула планшет і, прямуючи до виходу через сесійну залу, їй впав блокнот та вилетіла ручка. Вона нахилилася, щоб підняти ручку і у цей момент вона почула підвищені голоси. Повернувшись, свідок побачила на трибуні п. Порицького та п. Дяченка, а до трибуни підійшов [PERSON] і п. Скоропад (депутат). Почався конфлікт. [PERSON] нахилився до [PERSON] і сказав: «мерзота», «шмаркач», «помножу тебе на нуль», «іди н***й». Продовження свідок не чула, бо пішла до виходу. Відстань, на якій знаходилась свідок від учасників конфлікту становила близько трьох метрів. Свідок також повідомила, що в залі перебували інші депутати (близько 16 осіб) та персонал (апарат) ради, однак вона не може стверджувати, хто саме з них був очевидцем події. Раніше про конфлікти між [PERSON] та [PERSON] їй було відомо лише з соціальних мереж. З [PERSON] свідок знайома близько 20 років. Щодо публікацій у соціальних мережах свідок повідомила, що їй про них нічого не відомо. Також зазначила, що депутати як публічні особи повинні дотримуватися етики, субординації та належної поведінки незалежно від віку. Свідок [PERSON] , який являється депутатом Шептицької районної ради, в судовому засіданні пояснив, що у грудні 2024 року запланована сесія ради не відбулася через відсутність кворуму, після чого він оголосив про її закриття. Свідок перебував на трибуні в президії, біля нього був п. Дяченко. До них підійшов [PERSON] , а згодом п. Скоропад. [PERSON] подав руку свідкові та [PERSON] , однак останній відмовився потиснути руку та почав різко й агресивно висловлюватися на адресу [PERSON] , використовуючи нецензурні слова та фрази, зокрема, «мерзота, шмаркач, я тебе на нуль помножу, іди на**й із сесійної зали». У цей момент у залі перебували близько 1618 депутатів та 34 працівники апарату ради. Свідок зауважив, що [PERSON] конфлікт не провокував і образливих жестів не вчиняв. Після словесного конфлікту сторони розійшлися. Свідок зазначив, що раніше не пригадує подібних висловлювань з боку [PERSON] , раніше відкритих конфліктів між ними не було. Також свідок повідомив, що про публікації в соціальних мережах йому відомо. За наслідками розгляду даної справи суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч. 1 ст. 244 ЦПК України відклав проголошення судового рішення до 03.02.2026 року о 15 год. 00 хв. Про дату, час і місце судового засідання з проголошення судового засідання учасники справи повідомлялись належним чином. Вислухавши мотиви представників сторін щодо заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється депутатом Шептицької районної державної адміністрації, а відповідач [PERSON] являється головою Шептицької районної державної адміністрації та депутатом Шептицької районної ради. 5 грудня 2024 року після завершення пленарного засідання ХХІІІ позачергової сесії VIII скликання Шептицької районної ради Львівської області у приміщенні сесійної зали районної ради між позивачем та відповідачем за первісним позовом відбувся словесний конфлікт, у ході якого [PERSON] висловив на адресу позивача нецензурні висловлювання. Відповідно до листа Шептицької районної ради Львівської області № 62/01-09 від 03.03.2025 ХІІІ позачергова сесія VIII скликання не відбулася через відсутність кворуму, бо на засіданні не було присутньо більше половини депутатів. Згідно з Регламентом Червоноградської районної ради на початку пленарного засідання проводиться реєстрація депутатів, а засідання може відбуватися лише за умови наявності більшості депутатів. Оскільки 5 грудня 2024 року сесія фактично не відкривалася, підстав для відеофіксації не було, тому відеозапису засідання не існує (т. 1 а. с. 198). 10.12.2024 [PERSON] звернувся до Шептицького РВП ГУ НП у Львівській області із заявою про вчинення адміністративного правопорушення, у якій просив прийняти заяву про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173 КУпАП за фактом вчинення головою Шептицької районної державної адміністрації [PERSON] дрібного хуліганства, що полягало у нецензурній лайці в громадському місці, яка була звернена до [PERSON] та принизила його честь, гідність та ділову репутацію. Також просив скласти протокол про адміністративне правопорушення за фактом вчинення головою Шептицької районної державної адміністрації Дяченком А. П. дрібного хуліганства, що полягало у нецензурній лайці в громадському місці, яка була звернена до [PERSON] та принизила його честь. гідність та ділову репутацію (т. 1 а. с. 11-13). 16.12.2024 позивач подав скаргу на бездіяльність посадових осіб Шептицького РВП ГУ НП (т. 1 а. с. 16-18). Як убачається із довідки №207 про результати проведення перевірки по матеріалах ЄО №204 від 10.01.2025 до відділення поліції №2 Шептицького РВП ГУНП у Львівській області надійшла скарга від депутата Шептицької районної ради Львівської області Шиби І. О., котрий скаржиться на бездіяльність працівників відділення поліції № 2 Шептицького РВП ГУ НП у Львівській області, просить провести додаткову перевірку по його зверненню від 12.12.2024 та прийняти міри до голови Шептицької районної державної адміністрації [PERSON] , який 05.12.2024 в сесійній залі районної ради вчинив дрібне хуліганство стосовно заявника, а саме висловився до нього нецензурною лайкою. В ході проведеної перевірки було встановлено, що депутати Шептицької районної ради [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у своїх письмових поясненнях вказали, що будь-якої словесної перепалки та нецензурної лайки у сесійній залі Шептицької районної ради між заявником та [PERSON] не чули. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у своїх письмових поясненнях вказали, що після того як почули, що сесія не відбудеться, одразу вийшли із сесійної зали, а тому відповідно нічого не бачили та не чули, що відбувалося між [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи вищенаведене та те, що з шістнадцяти вказаних [PERSON] у скарзі можливих свідків даної події, які були зареєстровані 05.12.2025 на сесії Шептицької районної ради Львівської області, основна кількість, а саме чотирнадцять осіб не підтверджують викладену ним інформацію, зазначаючи, що нічого не чули та не бачили, а відео та аудіо докази вчинення адміністративного правопорушення відсутні, тому не має вагомих доказів вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та достатніх законних підстав щодо притягнення його до адміністративної відповідальності (т. 2 а. с. 34-73). Із листів Шептицького РВП № 2 від 03.02.2025, 28.02.2025 встановлено, що скарга [PERSON] , подана до Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо можливого вчинення дрібного хуліганства 5 грудня 2024 року була зареєстрована в інформаційно-комунікаційній системі Нацполіції за №?204 від 10.01.2025 та розглянута. Після проведення додаткової перевірки вирішено припинити розгляд скарги, оскільки з 16 зазначених у скарзі потенційних свідків 14 осіб не підтвердили викладену інформацію, заявивши, що нічого не бачили і не чули. Крім цього, не було відео- або аудіо- доказів, які б свідчили про вчинення адміністративного правопорушення. Тому законних підстав для притягнення [PERSON] до відповідальності за ст.?173 КУпАП не виявлено (т. 1 а. с. 88, 182). У ході розгляду даної справи у судовому засіданні були оглянуті та досліджені дописи, опубліковані на приватній сторінці « [INFO] » в соціальної мережі «Facebook» ( [PERSON] ), а саме: -допис від [INFO] за адресою посилання: [INFO] , у якому зазначено: «… [PERSON] , я розповідав вам про те, як дії начальника Червоноградської районної військової адміністрації Андрія Дяченка призвели до збитків на суму у півмільйона гривень? Він незаконно звільнив із посади свого заступника. Той подав позов до суду, домігся рішення про своє відновлення на робочому місці і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так от, сьогодні працівники Державної виконавчої служби наклали арешт на рахунки Червоноградської районної військової адміністрації через відмову [PERSON] виконувати це рішення. [PERSON] чомусь і досі вважає, що його особисте «Я» має більшу юридичну силу, ніж закони України та рішення суду...». * Дурне розпорядження про припинення повноважень РайРади, щоб ніхто не мішав "керувати"»; -допис від 05.12.2024 за адресою посилання: [INFO] а саме: « [PERSON] , мразота, я помножу тебе на нуль, йди нах*уй із сесійної зали». Ось так сьогодні зі мною спілкувався голова Шептицької районної військової адміністрації [PERSON] - під час сесії ради, публічно, у присутності інших депутатів. Так, це не перший конфлікт з паном [PERSON] . У 2022 році, під час найважчих місяців війни, я звернувся до нього із проханням допомогти з оформленням гуманітарного вантажу для ЗСУ. У відповідь він вимагав частину допомоги. Я передав йому рації, ремені та інше спорядження, сподіваючись, що це дійде до наших військових… Але потім дізнався, що це використовувалося в його особистих цілях. Я відкрито звинуватив його в мародерстві, але жодного розслідування чи відповідальності з боку влади так і не було. Сьогоднішній конфлікт виник просто після того як я подав руку для привітання, а у відповідь отримав всі ці слова…» Вищевказані дописи були розміщені на різних інтернет-сторінках, що підтверджується скріншотом допису від [INFO] у соціальній мережі Facebook, скірншотом допису від [INFO] в групі «Сокальська платформа, обговорення міських ініціатив» у соціальній мережі Facebooк, скірншотом допису від [INFO] в групі « [INFO] » у соціальній мережі Facebook, скірншотом допису від [INFO] в групі « [INFO] » у соціальній мережі Facebook, скірншотом допису від [INFO] в групі « [INFO] » у соціальній мережі Facebook. (т. 1 а. с. 80-87). Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2022 у справі №1.380.2019.003597 (пров. №А/857/18418/21) визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Сокальської РДА Дяченка А. П. від 21.06.2019 року № 94/03-07 про звільнення [PERSON], поновлено [PERSON] на посаді заступника голови Сокальської РДА з 22 червня 2019 року, стягнуто з Сокальської районної державної адміністрації Львівської області на користь ОСОБА середній заробіток за час вимушеного прогулу з 22 червня 2019 року по 22 лютого 2022 року в розмірі 494 017 (чотириста дев`яносто чотири тисячі сімнадцять) гривень 80 коп. (т. 2 а. с. 12 17). Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №1.380.2019.003597 було замінено боржника у виконавчому листі № 1.380.2019.003597, виданому Львівським окружним адміністративним судом 10.05.2022 про стягнення з Сокальської районної державної адміністрації Львівської області на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 22 червня 2019 року по 22 лютого 2022 року в розмірі 494 017 (чотириста дев`яносто чотири тисячі сімнадцять) гривень 80 коп, з Сокальської районної державної адміністрації Львівської області (код ЄДРПОУ 04056405) на Червоноградську районну державну військову адміністрацію Львівської області. Позивач за первісним позовом вважає, що відповідач за первісним позовом своєю неетичною поведінкою та непристойними висловлюваннями, які мали місце 5 грудня 2024 року після ХХІІІ позачергової сесії VIII скликання Шептицької районної ради Львівської області порушив його конституційні права, зокрема, право на повагу до честі та гідності і завдав позивачеві моральну шкоду, що є втратами невідновного характеру та заподіяло йому негативні наслідки, оскільки через вищеописані події позивач отримав сильні нервові переживання, душевні страждання та дискомфорт, що негативно вплинуло на його звичний спосіб життя, роботу та здоров`я, у зв`язку з чим він просить визнати вищевказане висловлювання таким, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію та просить стягнути компенсацію моральної шкоди. В свою чергу, позивач за зустрічним позовом вважає, що поширена відповідачем за зустрічним позовом в мережі «Фейсбук» інформація є недостовірною та такою, що порушує його особисте немайнове право на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації та просить зобов`язати відповідача за зустрічним позовом вчинити дії щодо спростування такої інформації. При ухваленні рішення суд керується наступними правовими нормами. Відповідно до ст. 3 Конституції України честь та гідність визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно з ст. 28 Конституції України кожний має право на повагу до його гідності. Право людини на захист від посягань на честь, гідність і ділову репутацію закріплено в таких актах, як Загальна декларація прав людини, прийнята і проголошена резолюцією 217 А (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, Європейська конвенція захисту прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року. Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. У статті 201 ЦК України встановлено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до положень ст. 270 ЦК України до особистих немайновим прав фізичної особи належить, зокрема, право на повагу до гідності та честі. У статті 297 ЦК України вказано, що кожен має право на повагу до його гідності та честі; а у статті 299 ЦК України зазначено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року за № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання її з використанням радіо, телебачення чи інших засобів масової інформації; поширення в мережі «Інтернет» чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є демонстрація у громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи. Викладене узгоджується із правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року у справі № 905/902/20 (пункт 6.18) та у постанові КЦС ВС від 24 грудня 2021 року у справі № 757/9133/18-ц. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Отже, одним з основних питань, яке підлягає вирішенню у цій категорії справ, є визначення характеру поширеної інформації та з`ясування, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням. Врахуванню підлягає зміст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, щодо якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16, від 22 лютого 2023 року у справі № 757/39521/20. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року в справі № 536/911/21 (провадження № 61-4812св23)) зазначено, що для того, щоб розрізняти фактичне твердження і оціночне судження, необхідно брати до уваги обставини справи і загальний тон зауважень, оскільки твердження про питання, що становлять суспільний інтерес, є оціночними судженнями, а не констатацією фактів. Судження - це те ж саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження також користуються захистом - це передумова плюралізму поглядів Таким чином, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року). Позивач за первісним позовом звертаючись до суду просить визнати висловлювання відповідача - голови Шептицької районної державної адміністрації, депутата Шептицької районної ради Львівської області Дяченка Андрія Павловича, звернені до нього - [PERSON] та публічно висловлені 5 грудня 2024 року після ХХІІІ позачергової сесії VIII скликання Шептицької районної ради Львівської області таким, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (провадження № 12-110гс19). Судом встановлено, що вищевказане висловлювання було поширене серед третіх осіб (осіб, що були присутніми в залі), що є обов`язковою ознакою у справах про захист честі, гідності та ділової репутації. Таке твердження ґрунтується на показаннях свідка [PERSON] та [PERSON] , які під присягою в судовому засіданні підтвердили, що безпосередньо чули відповідне висловлювання п. [PERSON] , адресоване п. [PERSON] у сесійній залі, де були присутні інші особи. Поширена інформація стосуються позивача за первісним позовом. Разом з цим, аналіз змісту даного висловлювання свідчить про те, що воно має характер суб`єктивної оцінки, відображає особисте ставлення відповідача за первісним позовом до дій та поведінки позивача за первісним позовом і не містять конкретних відомостей про факти, які можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності. Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Відповідно до роз`яснень, викладених в абзацах третьому, п`ятому пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», а також відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Отже, будь яке судження, яке має оціночний характер, будь яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації, та, відповідно, не є предметом судового захисту. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 17.08.2023 року у справі №759/16306/21-ц. Відтак, підстави для визнання висловлювання «Мерзота, шмаркач, я тебе на нуль помножу, іди на**й із сесійної зали» таким, що принижує честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] відсутні, у зв`язку з чим у даній частині первісного позову слід відмовити. Щодо вимоги позивача за первісним позовом про стягнення грошових коштів в розмірі 1 (одна) гривня як компенсації моральної шкоди, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вже зазначалося вище, у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22). Отже, враховуючи вищевикладене, саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив, що висловлювання відповідача за первісним позовом завдали йому значних душевних страждань, порушили його спокій, принизили ділову репутацію. Разом з цим, на думку суду, таке висловлювання не могло завдати позивачу моральної шкоди, оскільки воно було висловлене в присутності малого кола осіб, було адресоване виключно позивачу як суб`єктивне судження, яке не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, а сам конфлікт мав швидкоплинний характер. Також суд враховує і те, що дії відповідача не мали характеру правопорушення, він не був притягнутий до відповідальності. Відтак, враховуючи те, що вказане висловлювання не призвело до позбавлення позивача певних можливостей чи реалізації його депутатських повноважень, суд приходить до висновку, що підстав для грошового відшкодування моральної шкоди не встановлено. Надаючи оцінку доводам зустрічного позову, суд дійшов наступних висновків. Позивач за зустрічним позовом вважає, що поширена відповідачем за зустрічним позовом в мережі «Фейсбук» інформація є недостовірною та такою, що порушує його особисте немайнове право на повагу до честі, гідності та недоторканості ділової репутації та просить зобов`язати відповідача за зустрічним позовом вчинити дії щодо спростування такої інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації (частина третя статті 277 ЦК України). Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 7 грудня 2021 року у справі №905/902/20. Відповідно до частини четвертої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України). Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила (частина четверта статті 277 ЦК України). У постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі No 522/16923/16-ц (провадження No 61-29689св18) зазначено, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Як вже зазначалося вище, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про спростування недостовірної інформації, поданого на захист ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Судом встановлено, що відповідач за зустрічним позовом розмістив на своїй сторінці у «Фейсбук» наступні дописи: -допис від [INFO] за адресою посилання: https://www.facebook.com/ShybaIgor, у якому зазначено: «… [PERSON] , я розповідав вам про те, як дії начальника Червоноградської районної військової адміністрації Андрія Дяченка призвели до збитків на суму у півмільйона гривень? Він незаконно звільнив із посади свого заступника. Той подав позов до суду, домігся рішення про своє відновлення на робочому місці і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Так от, сьогодні працівники Державної виконавчої служби наклали арешт на рахунки Червоноградської районної військової адміністрації через відмову [PERSON] виконувати це рішення. [PERSON] чомусь і досі вважає, що його особисте «Я» має більшу юридичну силу, ніж закони України та рішення суду...». * Дурне розпорядження про припинення повноважень РайРади, щоб ніхто не мішав "керувати"»; -допис від 05.12.2024 за адресою посилання: [INFO] а саме: « [PERSON] , мразота, я помножу тебе на нуль, йди нах*уй із сесійної зали». Ось так сьогодні зі мною спілкувався голова Шептицької районної військової адміністрації [PERSON] - під час сесії ради, публічно, у присутності інших депутатів. Так, це не перший конфлікт з паном [PERSON] . У 2022 році, під час найважчих місяців війни, я звернувся до нього із проханням допомогти з оформленням гуманітарного вантажу для ЗСУ. У відповідь він вимагав частину допомоги. Я передав йому рації, ремені та інше спорядження, сподіваючись, що це дійде до наших військових… Але потім дізнався, що це використовувалося в його особистих цілях. Я відкрито звинуватив його в мародерстві, але жодного розслідування чи відповідальності з боку влади так і не було. Сьогоднішній конфлікт виник просто після того як я подав руку для привітання, а у відповідь отримав всі ці слова…». Вищевказані дописи були поширені на різних інтернет-сторінках, що підтверджується скріншотом допису від [INFO] у соціальній мережі Facebook, скірншотом допису від [INFO] в групі «Сокальська платформа, обговорення міських ініціатив» у соціальній мережі Facebooк, скірншотом допису від [INFO] в групі « [INFO] » у соціальній мережі Facebook, скірншотом допису від [INFO] в групі « [INFO] » у соціальній мережі Facebook, скірншотом допису від [INFO] в групі « [INFO] » у соціальній мережі Facebook. (т. 1 а. с. 80-87). Також судом встановлено, що поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача за зустрічним позовом. Даючи оцінку тому, чи мало місце у дописі від 16.08.2022 поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності суд враховує, що інформація, поширена [PERSON] [INFO] на його сторінці у соціальній мережі Facebook містить твердження про конкретні події та дії посадової особи, зокрема, щодо незаконного звільнення заступника голови районної державної адміністрації, поновлення його на посаді за рішенням суду, а також застосування заходів примусового виконання у зв`язку з невиконанням судового рішення. Тому, суд вважає, що за своїм змістом така поширена інформація не є оціночними судженнями чи суб`єктивними припущеннями, має характер фактичних тверджень, що можуть бути перевірені на відповідність дійсності. Так, обставини щодо незаконності звільнення заступника голови районної державної адміністрації підтверджуються постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2022 року та ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі № 1.380.2019.003597, якими відповідне розпорядження голови районної державної адміністрації було визнано протиправним та скасовано, а особу поновлено на посаді. Таким чином, інформація, поширена у дописі від 16.08.2022 на момент поширення ґрунтувалася на обставинах, встановлених судовими рішеннями, що набрали законної сили, а тому не може вважатися недостовірною, а відтак і не підлягає спростуванню. Також у даному дописі від 16.08.2022 містяться оціночні судження, вираження власних думок, що не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації, та, відповідно, не є предметом судового захисту, що узгоджується з вищевикладеною практикою Верховного Суду. Щодо допису від 05.12.2024 суд вважає, що враховуючи вищевикладені правові норми та практику Верховного Суду, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів, така інформація є оцінкою та критичними висловлюваннями щодо дій позивача за зустрічним позовом як посадової особи (голови районної ради), які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, правдивість яких можна перевірити на предмет їх дійсності. На думку суду, висловлювання у даному дописі мають характер суб`єктивної критичної оцінки та належать до оціночних суджень, які відповідно до статті 277 ЦК України не підлягають спростуванню. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2021 року у справі № 203/360/20 (провадження № 61-17422св20) зазначено, що: «чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів), а публічні особи мають бути толерантними до різкої, навіть некоректної критики. Суд вважає, що особа, яка висловлює не факти, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачено статтею 10 Конвенції. Таким чином, установивши, що висловлені в дописі від 05.12.2024 відповідачем за зустрічним позовом висловлювання щодо позивача за зустрічним позовом відображають лише власну оцінку подій, висловлену у формі оціночних суджень, критичних зауважень, а тому не є недостовірною інформацією, що відповідно до статті 277 ЦК України підлягає спростуванню, у зв`язку із чим суд вважає, що відсутні підстави для задоволення зустрічного позову у цій частині. Отже, враховуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ст.141 ЦПК України понесені сторонами судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed