Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог: [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона та відповідач [PERSON] 24.10.2011 року зареєстрували шлюб у виконкомі Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що цього ж числа складено відповідний актовий запис № 24. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] , які на даний час є неповнолітнім та проживають разом з нею. Протягом 2025 року відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх синів, хоча він має таку можливість, оскільки фізично здоровий, працює по тимчасових заробітках за межами України, отримуючи відповідний належний дохід, який витрачає на свої особисті потреби. Відповідач зовсім не цікавиться життям неповнолітніх дітей. На її прохання добровільно врегулювати питання надання коштів на утримання дітей вони з відповідачем не дійшли спільної домовленості, так як відповідач свідомо ухиляється від свого батьківського обов`язку матеріально утримувати їхніх синів. При таких обставинах вона змушена звернутися в суд з даним позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина в примусовому порядку. Вона разом з неповнолітніми дітьми зареєстровані та проживають в будинку її батьків за адресою: [ADDRESS] . Вона сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати всім необхідним їхніх дітей, в зв`язку з чим зазнає значні труднощі із-за відсутності матеріальної допомоги із сторони відповідача. Вона ніде не працює, так як займається вихованням неповнолітніх дітей. Будь-яких доходів, в тому числі від ведення підсобного господарства, вона не має, підприємницькою діяльністю не займається. Таким чином її матеріальне становище є важким і потребує від відповідача коштів на утримання їхнього неповнолітнього сина. Відповідач є молодою, фізично здоровою людиною, працює по тимчасових заробітках за межами держави, інших утриманців не має, тому повинен сплачувати належні аліменти на утримання дітей. У зв`язку із наведеним вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі, у розмірі по 4000,00 грн щомісячно, на кожну дитину до досягнення дитиною повноліття. Відзив на позовну заяву від відповідача не надходив. Стислий виклад позицій сторін: Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав повністю з підстав, зазначених у позові. Просив суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 4000,00 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Не заперечив проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час і місце слухання справи повідомлявся завчасно належним чином, рекомендованою кореспонденцією, та у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутності не поступало. Тому зі згоди сторони позивача суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Процесуальні дії у справі: Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03.10.2025 по даній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Фактичні обставини, встановлені судом: В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 24.10.2011 у виконкомі Білоославської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що цього ж числа складено відповідний актовий запис № 24, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 24.10.2011 (а.с. 5). За час шлюбу у них народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] , які на даний час є неповнолітніми, що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 6-7). Як вбачається з витягів з реєстру територіальної громади Делятинської ТГ від 22.03.2024 позивач [PERSON] , разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9-11). З акту обстеження від 15.09.2025, складеного депутатом Делятинською селищною радою, вбачається, що позивач [PERSON] разом з неповнолітніми синами [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , проживають за адресою: [ADDRESS] , ніде не працює, сама виховує двох дітей. (а.с. 12). Відомості про працевлаштування, задекларовані в Україні доходи/видати, належне на праві власності рухоме/нерухоме майно позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] , станом на час розгляду справи в матеріалах справи відсутні. Як вбачається з позовної заяви, неповнолітні діти від шлюбу проживають разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Матеріальний стан позивача не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний та всебічний розвиток дитини, оскільки позивач офіційних доходів не має, проживає на тимчасові заробітки, підсобного господарства не веде, підприємницькою діяльністю не займається. Відповідач добровільно кошти на утримання неповнолітньої дитини не надає. Відповідач є особою працездатного віку, проживає на тимчасові заробітки. Також суду не надано доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача чи наявності в нього інших утриманців. Тому відповідач може надавати кошти на утримання неповнолітньої дитини. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права: Згідно зі статтею 141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. У відповідності до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина (ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України). Пред`явлення до суду даного позову про стягнення аліментів вказує на те, що сторони, як батьки дітей, не досягли домовленості щодо способу виконання ними обов`язку утримувати дітей. Позов до суду подано матір`ю, з якою проживають неповнолітні діти, відтак право вибору способу стягнення аліментів належить саме [PERSON] , вимоги заявлено у присудженні аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, за рішенням суду кошти на утримання дітей [PERSON] та [PERSON] , підлягають присудженню у твердій грошовій сумі з батька [PERSON] . Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, визначено статтею 182 СК України. Частиною 2 даної норми матеріального права передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» встановлено з 1 січня 2026року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2817 гривень. Вказаний розмір є мінімальною межею. Максимальна межа не встановлена, а розмір утримання залежить від доходів та матеріального становища батьків. Виходячи зі встановленого законом обов`язку обох батьків утримувати дітей, встановленого факту проживання дітей з матір`ю, зі встановлених по справі обставин щодо малолітнього віку та стану здоров`я дітей, матеріального стану позивача (яка офіційно не працює, проживає на тимчасові заробітки), вартості життя та необхідності здійснення витрат як для забезпечення соціально-побутових потреб розвитку, виховання та здоров`я дітей, прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріального становища та стану здоров`я платника аліментів (який є особою працездатного віку, відсутність доказів щодо незадовільного стану здоров`я відповідача та наявності в нього на утриманні інших осіб), суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовільнити частково, та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 3500,00 грн щомісячно, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Даний розмір аліментів є більшим законодавчо гарантованого мінімального розміру аліментів на дитину, що з урахуванням рівного обов`язку батьків по утриманню своїх дітей, який передбачає й участь матері в утриманні дитини у такому ж розмірі, забезпечить необхідний та достатній гармонійний розвиток дитини. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Щодо розподілу судових витрат: За змістом ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо розподілу судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Позивача [PERSON] звільнено від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ст. 5 Закону України про судовий збір. Тому судовий збір за задоволення вимоги про стягнення аліментів в сумі 1331,20 грн підлягає стягненню з відповідача в користь держави. Щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. За змістом п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг та їх вартості стороною позивача надано договір про надання правничої допомоги № 51 від 16.09.2025, ордер на надання правничої допомоги серії АТ № 1114601 від 29.09.2025, квитанцію про оплату коштів № 05 від 26.09.2025, та акт виконаних робіт від 29.09.2025 (14-17). Факт надання послуг підтверджується актом виконання робіт про надання послуг на правничу допомогу. Згідно ордеру на надання правничої допомоги серії АТ № 1114601 від 29.09.2025, адвоката Госедло О.Д. уповноважено на представлення інтересів клієнта [PERSON] згідно договору про надання правової допомоги № 51 від 16.09.2025. Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 5 від 26.09.2025, позивачем [PERSON] сплачено адвокату Госедло О.Д. кошти за надання послуг згідно договору про надання правової допомоги № 51 від 16.09.2025 в сумі 4000,00 грн. Таким чином матеріалами справи доведено, що позивачем [PERSON] фактично понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4000,00 грн, що підтверджується належними доказами. Вказаний розмір витрат погоджений сторонами, є доведеним та обґрунтованим. Висновки суду: Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов необхідно задовільнити частково та стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3500,00 грн щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи положення ст. 191 СК України, стягнення аліментів необхідно розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 30.09.2025. На підставі ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 4000,00 грн витрат на правничу допомогу в користь позивача, та 1311,20 грн. судового збору в дохід держави. На підставі ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст.ст. 8, 11, 12 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved