Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Зміст вимоги заяви та позиції учасників справи Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання громадянина недієздатним, встановлення над ним опіки і призначення опікуна. Просив суд визнати [PERSON] недієздатним. Призначити судово-психіатричну експертизу для визначення психічного стану [PERSON] та здатності усвідомлювати ним значення своїх дій та керувати ними. Встановити над ним опіку і за поданням органу опіки та піклування призначити батька (заявника) - [PERSON] його опікуном. Заява мотивована тим, що [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьками [PERSON] та [PERSON] [ADDRESS] разом з дня свого народження. Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ № 868704 [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства, група інвалідності «перша А» з 13 липня 2024 року довічно. [PERSON] є непрацездатним, потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста (психіатра), виданого 24 серпня 2024 року [PERSON] продовжує хворіти на глибоку розумову відсталість внаслідок ДЦП 73.0. Згідно посвідчення серії [NUMBER] є отримувачем державної соціальної допомоги. [INFO] [PERSON] досяг повноліття, але стан його здоров`я залишився незмінним. Тому батько (заявник) [PERSON] вимушений поставити питання про визнання сина недієздатним та призначення заявника опікуном. Бо постійно здійснював і продовжує здійснювати догляд над сином [PERSON] . Останній є інвалідом з дитинства внаслідок захворювання, в повній мірі не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. В силу хвороби не може самостійно пересуватися, говорити доступною пересічній особі мовою, тощо . Тому заявник [PERSON] просив суд визнати [PERSON] недієздатним. Встановити над [PERSON] опіку та призначити опікуном [PERSON] . В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник адвокат Філончук Н.В. заяву підтримали та просили її задовольнити. Вказали, що рішенням від 19 грудня 2025 року Старовижівського районного суду Волинської області матір, [PERSON] , вже призначили опікуном над іншим недієздатним іншим сином - [PERSON] , [INFO] . Надали довідку [INFO] , що заявник [PERSON] є військовозобов`язаним, однак має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на підставі абзацу 7 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Тому вказали, що тут немає місця ухилення від військової служби. В судовому засіданні представник заінтересованої особи виконавчого комітету Дубечненської сільської ради Сулява Г.В. заяву підтримала. Просила призначити [PERSON] опікуном над [PERSON] . Ствердила, що в сім`ї біда, мають на утриманні двоє дітей з інвалідністю. Матір є опікуном на одним сином, батько за іншим. Представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Талашко І.М. в судове засідання не з`явилася. Про причини неявки не повідомила. Протокольною ухвалою суду було вирішено розглядати справу у відсутності [PERSON] . Процесуальні дії у справі 28 жовтня 2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею визначено суддю Малюту А.В. 30 жовтня 2024 року ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області відкрили провадження у справі та призначили розгляд справи по суті за правилами окремого провадження. Призначили судове засідання на 10.00 год. 21 листопада 2024 року з участю двох присяжних. Залучили до участі у справі адвоката для фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про визнання його недієздатним: [PERSON] 21 листопада 2024 року ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області призначили у даній цивільній справі судово-психіатричну експертизу відносно [PERSON] , проведення якої доручили експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України. Витрати на проведення експертизи віднесли на рахунок держави. 23 грудня 2025 року ухвалою Старовижівського районного суду Волинської області поновили провадження у даній справі. Призначили судове засідання у справі на 09.00 год. 28 січня 2026 року. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьками [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] разом з дня свого народження. Рішенням від 19 грудня 2025 року Старовижівського районного суду Волинської області матір, [PERSON] , вже призначили опікуном над недієздатним іншим сином - [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 868704 [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства, група інвалідності «перша А» з 13 липня 2024 року довічно. [PERSON] є непрацездатним, потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста (психіатра), виданого 24 серпня 2024 року [PERSON] продовжує хворіти на глибоку розумову відсталість внаслідок ДЦП 73.0. Згідно посвідчення серії [NUMBER] є отримувачем державної соціальної допомоги. [INFO] [PERSON] досяг повноліття, але стан його здоров`я залишився незмінним. Тому батько (заявник) [PERSON] вимушений та постійно здійснював і продовжує здійснювати догляд над сином [PERSON] . Останній є інвалідом з дитинства внаслідок захворювання, в повній мірі не розуміє значення своїх дій та не може керувати ними. В силу хвороби не може самостійно пересуватися, говорити доступною пересічній особі мовою, тощо . Рішенням від 18 грудня 2024 року № 90 Дубечненської сільської ради Ковельського району «Про надання суду подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення опікуна» вирішили затвердити подання органу опіки та піклування Дубечненської сільської ради щодо доцільності призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном над [PERSON] , [INFO] (додаток №1). Відповідно до подання «Про можливість призначення опікуном [PERSON] у випадку визнання Старовижівським районним судом недієздатним [PERSON] » (Додаток №1 до Рішення від 18 грудня 2024 року № 90 Дубечненської сільської ради Ковельського району) було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] . В результаті чого було встановлено таке. [PERSON] хворіє, потребує постійного стороннього догляду, не може розуміти значення своїх дій, та не може керувати ними. [PERSON] проживає за адресом: [ADDRESS] . [PERSON] забезпечує за сином постійний сторонній догляд. Дане питання слухалось на засіданні опікунської ради виконавчого комітету Дубечненської сільської ради. Відповідно до частини 3 статті 237 ЦПК України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубечненської сільської ради вважав, що [PERSON] (заявник) може бути призначений опікуном над своїм сином [PERSON] . Висновком 10 жовтня 2025 року судово-психіатричної експертизи № 1682 Львівської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» встановили, що [PERSON] , [INFO] , страждає хронічним психічним розладом у вигляді розумової відсталості в ступені ідіотії з судомними нападами нерівномірної частоти, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм станом [PERSON] , [INFO] , не може правильно сприймати обставини, які мають значення для справи, та давати по них вірні пояснення. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд із прав людини (далі ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду. Основними принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд, які стосуються як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06). Реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист. У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції. Суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та заяв на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на будь-якій стадії судового процесу може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. До правовідносин, які виникли у сторін, підлягають застосуванню норми Цивільного процесуального кодексу України та Цивільного кодексу України. Фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними (частина 1 статті 39 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Згідно з частиною 1 статті 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Вимогами статті 58 ЦК України передбачено, що опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно з частиною 1 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 62 ЦК України визначено, що опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Згідно з статтею 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. При призначенні опікуна для малолітньої особи та при призначенні піклувальника для неповнолітньої особи враховується бажання підопічного. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Частиною 1 статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Згідно частиною 3 статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина 2 статті 3 СК України). Що стосується тлумачення поняття «близькі родичі», то виходячи з вимог ЦК України, СК України поняттями «родичі», «родинні стосунки» охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник. Частиною 3 статті 297 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до частини 1 статті 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Згідно з приписами частин 1, 6-8 статті 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряється органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 (далі за текстом Правила опіки та піклування). Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Недієздатним особам мають надаватися правові можливості для задоволення індивідуальних потреб, реалізації та захисту їх прав і свобод. Хоча за станом здоров`я недієздатні особи не спроможні особисто реалізовувати окремі конституційні права і свободи, вони не можуть бути повністю позбавлені цих прав і свобод, тому держава зобов`язана створити ефективні законодавчі механізми та гарантії для їх максимальної реалізації. Судом на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів встановлено, що [PERSON] , [INFO] , страждає хронічним психічним розладом у вигляді розумової відсталості в ступені ідіотії з судомними нападами нерівномірної частоти, не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм станом [PERSON] , [INFO] , не може правильно сприймати обставини, які мають значення для справи, та давати по них вірні пояснення. Суд зазначає, що висновок судово-психіатричного експерта 10 жовтня 2025 року судово-психіатричної експертизи № 1682 Львівської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» стосовно [PERSON] , яким підтверджено наведені обставини щодо його психічного здоров`я, є повним та категоричним, не допускає іншого розуміння змісту, ніж зазначений. З огляду на викладене, суд приходить до переконання про наявність обґрунтованих підстав для визнання [PERSON] недієздатним. Рішенням від 18 грудня 2024 року № 90 Дубечненської сільської ради Ковельського району « Про надання суду подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення опікуна» вирішили затвердити подання органу опіки та піклування Дубечненської сільської ради щодо доцільності призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном над [PERSON] , [INFO] (додаток №1). Відповідно до подання «Про можливість призначення опікуном [PERSON] у випадку визнання Старовижівським районним судом недієздатним [PERSON] » (Додаток №1 до Рішення від 18 грудня 2024 року № 90 Дубечненської сільської ради Ковельського району) було проведено обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] . В результаті чого було встановлено таке. [PERSON] хворіє, потребує постійного стороннього догляду, не може розуміти значення своїх дій, та не може керувати ними. [PERSON] проживає за адресом: [ADDRESS] . [PERSON] забезпечує за сином постійний сторонній догляд. Дане питання слухалось на засіданні опікунської ради виконавчого комітету Дубечненської сільської ради. Відповідно до частини 3 статті 237 ЦПК України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дубечненської сільської ради вважав, що [PERSON] (заявник) може бути призначений опікуном над своїм сином [PERSON] . Разом з тим суд зауважує,що [PERSON] (заявник), [INFO] . Тобто є особою чоловічої статі та військовозобов`язаного віку. Стаття 55 ЦК України визначає, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно до статті 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Згідно з частинами 4, 5 статті 63 ЦК України опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів. Статтею 67 ЦК України визначені права та обов`язки опікуна, а саме: 1) опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток; 2) опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави; 3) опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного; 4) опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Відповідно до частини 2 статті 300 ЦПК України, суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи, над якою встановлено піклування, може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу. Суд розглядає питання про звільнення опікуна або піклувальника в судовому засіданні з повідомленням заінтересованих осіб. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про звільнення опікуна або піклувальника. Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2022 року у справі №712/10043/20 зазначено, що при призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Саме на орган опіки та піклування покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна, та згідно з підпункту 3.3 пункту 3 Правила опіки та піклування, затверджених Наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88 Зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за N 387/3680. Відповідно до частин 2, 4, 5 статті 63 ЦК України, опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Згідно пункту 3.1 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом № 34/166/131/88 від 25 травня1999 року, при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20). Згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надається опікунам осіб, визнаних судом недієздатними. Станом на сьогоднішній день саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення її опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України, обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність такого, уникаючи можливих зловживань в цьому напрямку та належним чином мотивувати свій висновок про можливість призначення особи опікуном недієздатної особи та, перш за все, необхідність такого. При цьому, на переконання суду, в конкретних обставинах цієї справи, висновок про те, що конституційний обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України, має перевагу над бажанням заявника бути опікуном сина за відсутності обставин,можливості догляду існування інших споріднених членів сім`ї не може ґрунтуватися на положеннях законодавства, адже обов`язок оборони незалежності та територіальної цілісності України не є єдиним конституційним обов`язком громадянина України й не має переваг перед іншими конституційними обов`язками. Бажання заявника бути опікуном є однією із визначених законом вимог для призначення особи опікуном. Введення військового стану в країні не зупинило дію актів Цивільного законодавства, що визначають порядок призначення опікуна та наразі не містять заборон, або обмежень у контексті правовідносин цієї справи на призначення опікуна недієздатній особі, його батька, який є чоловіком військовозобов`язаного віку. Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно вимог ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Заінтересована особа, Дубечненська сільська рада, своїм рішенням від 18 грудня 2024 року № 90 « Про надання суду подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення опікуна» вирішили затвердити подання органу опіки та піклування Дубечненської сільської ради щодо доцільності призначення [PERSON] , [INFO] , опікуном над [PERSON] , [INFO] (додаток №1). Доцільність призначення опікуном саме його обґрунтовується тим, що він єдиний в змозі виконувати обов`язки опікуна. У своєму поданні органу опіки та піклування Дубечненської сільської ради вказано, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Проживає спільно з ним та забезпечує відповідний догляд за особою з інвалідністю. Відомостями щодо інших осіб або наявних родичів, які могли б забезпечити постійний догляд над [PERSON] , [INFO] (додаток №1), селищна рада не володіє Про неможливість виконання функцій опікуна одним із подружжя, зокрема матір`ю є та обставина, що рішенням від 19 грудня 2025 року Старовижівського районного суду Волинської області матір, [PERSON] , вже призначили опікуном над недієздатним іншим сином - [PERSON] , [INFO] . Саме тому, заінтересована особа Дубечненська сільська рада Ковельського району рекомендує на призначення опікуном кандидатуру заявника [PERSON] .. У відповідному поданні зазначено, що він є родичем першої лінії споріднення, проживає разом з особою, над якою встановлюється опіка, та здійснює догляд за нею. У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження 6І-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Оцінюючи встановлені обставини справи в сукупності з нормами закону, що їх регулює, беручи до уваги, що заявник [PERSON] на даний час здійснює догляд за своїм другим сином [PERSON] , який визнаний у встановленому законом порядку недієздатним, і будь-які інші особи з числа першої лінії споріднення цієї особи не можуть бути її опікунами , то суд висновує, що призначення заявника опікуном його недієздатного сина, [PERSON] , є доцільним, обґрунтованим і таким, що якнайкраще забезпечить інтереси особи, над якою встановлюється опіка, зважаючи особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним. Тому суд погоджується із висновком та поданням органу опіки та піклування Дубечненської сільської ради щодо доцільності призначення [PERSON] опікуном над сином [PERSON] , [INFO] ,як недієздатним. Підстав, передбачених статтею 64 ЦК України, щодо заявника не встановлено. А тому, вимога заявника [PERSON] про призначення останнього опікуном над недієздатним його сином [PERSON] підлягає задоволенню. Системне тлумачення норм права, зокрема статті 300 ЦПК України, статті 60 ЦК України, свідчить про відсутність імперативної заборони щодо звернення особи, яка має намір стати опікуном, із заявою про встановлення опіки над недієздатним. Тому суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заяву [PERSON] про визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця і жителя села Кримне Ковельського району Волинської області,недієздатним, встановити над ним опіку та призначити батька [PERSON] опікуном сина [PERSON] , задовольнити повністю. Згідно частин 6-7 статті 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Розподіл судових витрат Відповідно до частини 2 статті 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved