Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовомдо [PERSON] , Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області та просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські споруди, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування. Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що її батько [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , не залишивши заповіту. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, зокрема, на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . За житловим будинком, що розташований за вищевказаною адресою, закріплена земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд площею 0, 25 га. Згідно звіту про оцінку житлового будинку визначено його ринкову вартість, яка становить 252 900 грн. На день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав у житловому будинку по [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] . Станом на 15.04.1991 у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Позивачка, будучи спадкоємцем за законом, у червні 2025 року звернулася до приватного нотаріуса Коломийського РНО Яшана Р.Р. із заявою про прийняття спадщини, проте нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з причини неможливості визначити частку померлого у даному житловому будинку. У зв`язку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 01.10.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Відповідачка [PERSON] , скориставшись правом, передбаченим ч.1 ст.193 ЦПК України, подала до суду зустрічний позов до [PERSON] , Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської областіта просить визнати за неюправо власності на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Зустрічний позов мотивований тим, що господарство по [ADDRESS] належало колгоспному двору. Право власності на майно, що належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Станом на 15 квітня 1991 року у господарстві по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Отже, право власності у даному господарстві належить кожному члену колгоспного двору по 1/3 частці, зокрема, позивачці за зустрічним позовом. Ухвалою суду від 20.10.2025 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою суду від 18.11.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті. Судові засідання, призначені на 10.00 год 08.12.2025 та на 10.00 15.01.2026 не відбулися у зв`язку із відключенням електропостачання в приміщення Городенківського районного суду Івано-Франківської області, про що свідчать Акти про знеструмлення електромережі Городенківського районного суду від 08.12.2025 та від 15.01.2026. У судове засідання, призначене на 29.01.2026, учасники справи не з`явилися. Від позивачки-відповідачки [PERSON] судом засобами поштового зв`язку 18.11.2025 отримано заяву про розгляд справи без її участі, де зазначено, що позов вона підтримує, просить задовольнити. Відповідачка-позивачка [PERSON] 18.11.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просить ухвалити судове рішення на її користь. Відповідач Городенківська міська рада через систему «Електронний суд» 17.10.2025 надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради за наявними в матеріалах справи документами, рішення просить прийняти відповідно до вимог чинного законодавства. Дії учасників справи не суперечать вимогам ст.211 ЦПК України, відповідно до якої учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У Постанові Верховного Суду від 5 вересня 2022 року у справі №1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21) зазначено, що згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. З урахуванням розумності положення ч.5 ст.268 ЦПК України слід розуміти так: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати в резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте в разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не збігатимуться, це не є порушенням прав сторін. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, вважає необхідним зазначити таке. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст.5 Цивільного кодексу України (у редакції 2003 року) визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди у період з 31.01.1966 по 19.01.1996 регулювалась підзаконними нормативними актами, зокрема Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. і втратила чинність 19.01.1996 на підставі наказу Держитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 р. № 56. Зазначена інструкція передбачала державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 13 жовтня 1989 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому № 141 від 09 серпня 1989 р., вбачається, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований у [ADDRESS] , дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . При видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, який належить [PERSON] , помилково вказано адресу: [ADDRESS] , а фактично має бути адреса: [ADDRESS] , про що свідчить довідка № 21-34, видана 27.01.2025 Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради згідно погосподарської книги № 11 за 1986-1993 роки (особовий рахунок № [NUMBER] , стор.13). Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 461830798, сформованою 27.01.2026, стверджується, що власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Копія виписки з інвентаризаційних матеріалів ОКП «Коломийське МБТІ» № 11432 від 02.01.2025, видана згідно архівних даних Коломийського МБТІ станом на 31.12.2012, свідчить, що в реєстровій книзі під реєстровим № 106 за [PERSON] , як головою колгоспного двору, зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами у [ADDRESS] ) згідно свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 13.10.1989 на підставі рішення цього ж виконкому № 141 від 09.08.1989. Верховний Суд у постановах від 03 травня 2022 року в справі № 520/5386/15-ц, від 22 листопада 2023 року в справі № 689/1693/20 та ін. зазначив, що колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовували майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. 15 квітня 1991 року набув чинності Закон України від 07 лютого 1991 року № 697-XII «Про власність», яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном. Положення статей 17, 18 зазначеного Закону щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за правовими нормами, які регулювали питання права власності цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, які втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК Української РСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам (частина перша статті 112 ЦК Української РСР). У частині другій статті 123 ЦК Української РСР передбачено, що розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Отже, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору в складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини (постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 688/21/17-ц, від 08 квітня 2020 року в справі № 454/1187/17-ц). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. За змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працювали у міжгосподарських організаціях, відносилися до суспільної групи колгоспників. Копіями витягів з погосподарських книг Тишківської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, виданих Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області, підтверджується, що суспільна група господарства, розташованого по [ADDRESS] , - колгоспний двір, членами колгоспного двору були: - у 1986-1990 роках (особовий рахунок № [NUMBER] ): голова сім`ї [PERSON] , 1960 р.н., дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] ; - у 1991-1995 роках (особовий рахунок № [NUMBER] ): голова сім`ї [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли введений в дію Закон України «Про власність», у зв`язку з чим правового значення буде мати належність членів до колгоспного двору саме на цю дату. Всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 22 січня 2019 року у справі № 713/1310/17-ц. Станом на 15.04.1991 у житловому будинку по [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: голова сім`ї, голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , дружина [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується довідкою № 21-250, виданою 22.09.2025 Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області згідно погосподарської книги № 9 за 1991-1995 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ). З наведеного слідує, що житловий будинок [ADDRESS] належав [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному, як членам колишнього колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. Голова колгоспного двору [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] у віці 65 років у с. Тишківці Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 129 від 12.03.2025, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12 березня 2025 року Городенківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Внаслідок його смерті відкрилася спадщина. Оскільки [PERSON] помер після [INFO] , у вказаних правовідносинах суд застосовує норми Цивільного кодексу України 2003 року. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1222 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, визначено ч.1 ст.1267 ЦК України. За ст. ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийняття спадщини це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, нотаріусу заяви про прийняття спадщини. Частина 1 ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, визначено ч.2 ст.1220 ЦК України. [PERSON] , [INFO] , на день смерті ( [INFO] ) був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] ; разом з ним була зареєстрована дружина [PERSON] , [INFO] , що стверджується довідкою № 21-249, виданою 22.09.2025 Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області згідно погосподарської книги № 9 за 2016-2025 роки (особовий рахунок № [NUMBER] ). Те, що спадкодавець [PERSON] , [INFO] , та відповідачка-позивачка [PERSON] , [INFO] , були подружжям свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 05 вересня 1981 р. Тишківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 15 від 05 вересня 1981 року. Родинні відносини між позивачкою-відповідачкою [PERSON] , [INFO] , та спадкодавцем [PERSON] , відповідачкою-позивачкою [PERSON] , як дочкою, батьком та матір`ю, підтверджуються копіями: свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 26 травня 1984 р. Тишківською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, з якого слідує, що при реєстрації народження [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] », актовий запис № 7 від 26 травня 1984 р.; свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 08.09.2004 відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, з якого вбачається, що [PERSON] у зв`язку із одруженням змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », актовий запис № 1269 від 08.09.2004. [PERSON] заповіту не вчиняв, що стверджується копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 80817214, виданої 11.04.2025 приватним нотаріусом Яшаном Р.Р. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є: його дружина відповідача-позивачка [PERSON] та дочка позивачка-відповідачка [PERSON] . Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] судом не встановлено. Із копії спадкової справи № 46/2025, наданої суду приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшаном Р.Р., вбачається, що позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , оскільки у строк, визначений ч.1 ст.1270 ЦК України, подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (11.04.2025). Копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80817202, виданого 11.04.2025 приватним нотаріусом Яшаном Р.Р., підтверджується, що до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис про реєстрацію спадкової справи № 73935636 (номер у нотаріуса 46/2025), спадкодавець [PERSON] , дата народження: [INFO] , дата смерті: [INFO] . Дружина спадкодавця відповідачка-позивачка [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, до спливу шести місяців з часу відкриття спадщини (11.04.2025) подала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON] на користь дочки померлого [PERSON] , що не суперечить вимогам ч.2 ст.1274 ЦК України, відповідно до якої спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Цього ж дня відповідачка-позивачка [PERSON] подала нотаріусу заяву про відмову від оформлення та отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою власністю спадкодавця. Отже, право на спадкування на все належне спадкодавцю [PERSON] майно одержала позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. До складу спадщини спадкодавця [PERSON] входить 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області, що належала йому, як члену колишнього колгоспного двору. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого Кодексу спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Позивачка-відповідачка [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті батька [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, 19.09.2025 подала приватному нотаріусу Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Яшану Р.Р. заяву про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на майно спадкодавця, зокрема, на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Підставою звернення позивачки-відповідачки [PERSON] до суду стало те, що постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Яшана Р.Р. № 217/02-31 від 19.06.2025 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , з посиланням на те, що документи, які підтверджують право власності на житловий будинок, видано на ім`я [PERSON] , як голові колгоспного двору, що позбавляє нотаріуса можливості визначити частку померлого у даному житловому будинку. З копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] , виготовленого станом на 27.01.2025, вбачається, що житловий будинок споруджено в 1973 році, господарські будівлі та споруди в 1975, 1988, 1989, 1990 роках. Суд зауважує, що технічний паспорт на житловий будинок не є беззаперечним доказом року побудови будинку, оскільки рік вказується замовником. Ринкова вартість житлового будинку літ. «А» загальною площею 56,2 кв, житловою площею 20,6 кв з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вищевказаною адресою, станом на 22.09.2025 становить 252 900 грн, що стверджується копією звіту про вартість майна, складеного ЕТ-ВО «Придністров`я». Площа земельної ділянки для будівництва житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташований по [ADDRESS] , становить 0,25 га, що стверджується довідкою № 21-252, виданою 22.09.2025 Тишківським старостинським округом Городенківської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набув чинності 03.08.2004, державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 461830632, сформованої 27.01.2026, вбачається, що відомості про право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутні. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Таким чином, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи в який передбачений законом спосіб позивач набув права власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Тобто, за вказаною нормою права вимога про визнання права власності може бути пред`явлена лише власником спірного майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Досліджені судом докази підтверджують, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - Городенківського) району Івано-Франківської області станом на 15 квітня 1991 року належав до суспільної групи господарств колгоспний двір, головою якого був [PERSON] . Враховуючи, що членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року були [PERSON] , його дружина відповідачка-позивачка [PERSON] та дочка - позивачка-відповідачка [PERSON] , тому даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках по 1/3 кожному. Позивачка-відповідачка [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, успадкувала після смерті тата [PERSON] 1/3 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , та фактично стала власником, однак через те, що спадковий житловий будинок відносився до колгоспного двору і частка померлого у ньому не визначена, немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на дану частку нерухомого майна. Крім того, позивачці-відповідачці [PERSON] належить 1/3 частки у даному житловому будинку, як члену колишнього колгоспного двору, що, з урахуванням спадщини, становить 2/3 частки. Також судом встановлено, що відповідачка-позивачка [PERSON] правомірно набула право власності на 1/3 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по [ADDRESS] , як член колишнього колгоспного двору, оскільки не вчиняла дій, що можуть свідчити про її відмову від права власності у порядку ст. 347 ЦК України. Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінивши зібрані у справі докази, суд не знаходить підстав для визнання за позивачкою-відповідачкою [PERSON] права власності на спадковий житловий будинок в цілому та приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] за первісним позовом та повного задоволення позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом з підстав та в обсязі, наведеному в мотивувальній частині рішення. На підставі ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268-1270, 1273-1274, 1296, 1297 ЦК України (2003 р.),

Outcome: partial