Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки та на утримання дружини до досягненням дитиною трьох років. В обґрунтування позивач зазначила, що 15.02.2023 вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею. Після одруження сімейне життя між ними поступово погіршувалось, почали виникати сварки через несумісність характерів, різні погляди на подружнє життя, різні погляди на виховання дитини, на витрачання сімейних коштів подружжя, кожен із них живе своїм життям, кожен має окремий бюджет. На даний час вони з чоловіком проживають окремо, але офіційно шлюб не розірваний. Так як, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини, тому я змушена самостійно забезпечувати дитину одягом, продуктами харчування та всім необхідним для розвитку знаряддями. Відповідач не приймає участі у забезпеченні права дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Вона самостійно не маю можливості в повному обсязі забезпечити утримання малолітньої дитини, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. В зв`язку з чим їхній син потребує допомоги на утримання від свого батька . На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не працює, а тому також потребує допомоги від відповідача. Враховуючи викладене, просить суд, стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , у розмірі з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду. Стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача [PERSON] , [INFO] , аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж прожитковий мінімум, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Ухвалою судді, після надходження до суду інформації про зареєстроване місце проживання відповідача відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у визначений строк з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Також суддею визначено строки для подання позивачем відповіді на відзив та подання відповідачем заперечень. Відповідачу було направлено копію ухвали судді про відкриття провадження та примірник позовної заяви рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який останній отримав особисто та вважається належним чином повідомлений про судовий розгляд. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву або зустрічну позовну заяву не подавав. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), батьками [PERSON] , [INFO] , є: батьком [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Актовий запис № 275. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Уманським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Уманському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 15 лютого 2023 року в Уманському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №107. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . [PERSON] зареєстрований разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з реєстру Уманської територіальної громади №2023/002585111 від 29.03.2023 та №2023/004204381 від 05.06.2023. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також судом враховується, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Судом встановлено, що сторони разом однією сім`єю не проживають, а їх спільна дитина проживає з позивачем, який фактично несе витрати на її утримання. Враховуючи дані обставини та приписи закону щодо обов`язку обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає, що відповідач також повинен нести періодичні витрати на утримання дитини для забезпечення належного розвитку та умов її проживання. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Враховуючи вимоги ст. 182 СК України щодо обставин, які обов`язково враховуються судом при визначенні розміру аліментів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та встановлення розміру стягуваних аліментів -1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 01.07.2025 і до досягнення дитиною повноліття. Даний розмір аліментів суд вважає достатнім та таким, що відповідатиме інтересам дитини. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує як умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, будь-яких заперечень щодо неможливості надавати матеріальну допомогу та наявності інших аліментних зобов`язань не надав, відповідно суд вважає, що відповідач у змозі сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення спільною дитиною трьох років. Виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд вважає, що наявні достатні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років. Даний розмір стягуваних аліментів, на думку суду не є непомірним для відповідача та буде достатнім для належного утримання дружини. В частині задоволення вимоги позивача про визначення розміру аліментів не менше прожиткового мінімуму, суд вважає за необхідне відмовити оскільки діючими нормами законодавства по даній категорії справ не передбачено встановлення мінімального розміру аліментів, а лише передбачено визначення судом аліментів у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів за вибором позивача. Крім того, будь яких доказів на обґрунтування можливості відповідача сплачувати такий вид аліментів у розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум позивачем до суду не надано. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з двома позовними вимогами про стягнення аліментів, то відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір за дві позовні вимоги в розмірі 2422 гривні 40 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial