Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

позовні вимоги представник позивачки обґрунтовує тим, що з 25.11.2006 року сторони перебували в шлюбі, за час якого, а саме [INFO] в них народилася дочка [PERSON] . Заочним рішенням рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 року, ухваленим у справі № 346/2419/21, вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання вказаної малолітньої дочки в твердій грошові сумі, а саме 1 800 грн. щомісячно, до досягнення цією дочкою повноліття. Крім того, заочним рішенням вказаного суду від 14.04.2022 року, ухваленим у справі № 346/607/22, шлюб між сторонами розірвано та залишено проживати вказану малолітню дочку разом з позивачкою. Однак, вказана сума аліментів на даний час є явно недостатньою на утримання вказаної малолітньої дочки. Так, представник позивачки, посилаючись на норми ст.192 СК України, зазначає, що на час звернення з даним позовом у відповідача змінилося матеріальне становище та обсяг доходів, оскільки він працевлаштований в ТОВ «Леоні Ваерінг Системс УА ГМБХ» та отримує стабільний дохід, їх вказана малолітня дочка потребує більших витрат на якісне харчування, забезпечення одягом та всім іншим, що є необхідним для забезпечення їх нормального рівня життя. Все це потребує істотних матеріальних витрат. Розмір же аліментів, який стягується з відповідача, є недостатнім для утримання малолітньої дочки. При цьому відповідач матеріально забезпечений та працездатний. Вказані обставини дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання вказаної малолітньої дочки в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його доходів щомісячно. Тому представник позивачки просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в зазначеному розмірі на утримання вказаної малолітньої дочки сторін до досягнення останньою повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також здійснити розподіл судових витрат. Позивачка в судове засідання не з`явилась, 27.01.2026 року її представник, адвокат Паламарчук О.А. подала заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, 27.01.2026 року подав заяву, в якій вказав, що визнає позовні вимоги та просить розглянути справу без його участі. Стадія ухвалення судового рішення визначена судом до 28.01.2026 року. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін (їх представників) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що згідно з даними свідоцтва про народження серії « [NUMBER] (актовий запис № 141 від 20.03.2013 року), виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області 20.03.2013 року, батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , зазначено сторін (а. с. 13). Відповідно до змісту заочного рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.06.2021 року, ухваленого у справі № 346/2419/21, вирішено стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх вказаної малолітньої дочки, в твердій грошові сумі, в розмірі 1 800 грн. щомісячно, до досягнення цією дочкою повноліття (а. с. 14-16). Згідно з даними заочного рішення вказаного суду від 14.04.2022 року, ухваленого у справі № 346/607/22, шлюб між сторонами розірвано та залишено проживати вказану малолітню дочку разом з позивачкою (а. с. 17-19). Відповідно до даних відповіді на запит №306338381, наданої Пенсійним фондом України 18.12.2025 року, відповідач працевлаштований в ТОВ «Леоні Ваерінг Системи УА ГМБХ» (а. с. 22). Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 192 цього Кодексу розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них. В п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно з правилами, передбаченими ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки воно не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі наведеного, враховуючи вік малолітньої дочки сторін та пов`язані із цим витрати на її харчування, забезпечення найбільш необхідними речами, значне зростання цін після введення в Україні 24.02.2022 року воєнного стану, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів та визначити аліменти в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що за вище вказаних обставин відповідатиме вимогам розумності та справедливості. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. В позовній заяві вказано, що позивачкою понесені судові витрати за професійну правничу допомогу, вартість яких визначено як 1 500 грн. Так, відповідно до даних ордеру серії «АТ» № 1123450, фіскального чеку № 2mgbdBeZ5tE від 12.12.2025 року позивачка здійснила платіж в розмірі 1500 грн. на реквізити адвоката Паламарчук Олени Анатоліївни із призначенням «Оплата за складання позовної заяви від [PERSON] (а. с. 6, 23). Згідно з положенням ч. 2, 3 ст. 141 ЦПК України судові витрати (крім судового збору), пов`язані із розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд, вивчивши зазначену вище документацію, встановлено, що позивачкою та її представником не надано копію договору про надання професійної правничої допомоги, на підставі якого така допомога була надана. Крім того, вказаними особами не долучено акт виконаних робіт, складеного за наслідком надання такої професійної правничої допомоги, що позбавляє суд можливості встановити обсяг наданої професійної правничої допомоги та факт прийняття наданих послуг позивачкою. Тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки вказаних витрат. Судом також встановлено, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». З огляду на це та згідно з положеннями ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий в розмірі 1 211 грн. 20 коп. На підставі ст.ст. 180-184, 192 СК України та,

Outcome: approved