Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №1246. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спільне життя із відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, прав та обов`язки, впродовж тривалого часу не проживають разом, чоловік наразі проживає за кордоном. Шлюбні стосунки між ними фактично припинені, шлюб носить виключно формальний характер. Спільного господарства не ведуть, відсутні сімейні цінності. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 12.01.2026 у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без повідомлення сторін. 30.12.2025 від відповідача [PERSON] (до відкриття провадження у справі) на адресу суду надійшла заява, у якій просить розірвати шлюб через відсутність шлюбних відносин протягом тривалого часу і відновлення сім`ї неможливе. Позовні вимоги визнає повністю. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 23 вересня 2000 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, зареєстрований Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану, про що зроблено актовий запис №1246. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Частиною першою статті 1 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи встановлено, що позивачка [PERSON] бажає розірвати шлюб, укладений з відповідачем [PERSON] , проти чого останній не заперечує. Враховуючи, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, які бажають його припинити, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач по справі [PERSON] до початку розгляду справи по суті визнав позов, про що свідчить подана ним заява, відповідно до частини 1 статті 142 ЦПК України позивачці підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, який був нею сплачений при поданні позову, що складає 605,60 грн. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 50 відсотків судового збору від сплаченого нею при поданні позову згідно квитанції №1.461958023.1 від 24.12.2025, що становить 605,60 грн.

Outcome: approved