Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Короткий зміст позову. Позивач [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що з 2012 року по 2015 рік, вона, [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу, за час спільного проживання в них народилась донька: [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що на підставі заочного рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців, по справі N?725/4347/22 від 11 жовтня 2022 року було вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку доходу щомісячно, але не менше 50% прожитого мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з 04 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка стверджує, що фактично з перших днів народження доньки відповідач перестав дбати про створення нормальних сімейних відносин та утримання сім?ї, у зв?язку з чим вони припинили спільне проживання та підтримання стосунків. Вказує на те, що разом з цим, під час спільного життя, а також після розірвання стосунків відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання доньки, яка постійно проживає разом із нею. Позивачка зазначає, що будь які її спроби зв?язатись із відповідачем, аби налагодити контакти з дитиною, а також прохання у наданні матеріального утримання були проігноровані. Вказує на те, що відповідач не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтерес до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. Позивачка зазначає, що є фізичною особою підприємцем та отримує дохід, який дозволяє їй належним чином забезпечувати доньку. Просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . Рух справи та позиція сторін Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21.11.2015 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 10.12.2025 року закрито підготовче провадження по справі. Відзиву до суду не надходило. Представник позивача [PERSON] , адвокат Венерська Г.І., направила до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності. Позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , адвокат Загарія О.Д., скерував до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя. Зазначив, що позов відповідач визнає та не заперечує щодо його задоволення. Представник третьої особи Служби у справах дітей також просила проводити розгляд справи за її відсутності. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч.1ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно дост.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини. Досліджені судом докази та застосовані норми права Судом належними та допустимими доказами по справі встановлено, що з 2012 року по 2015 рік, [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім?єю, без реєстрації шлюбу, згідно пояснень сторін у судовому засіданні. Так, за час спільного проживання в них народилась донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06 вересня 2014 року, атів запис №1850 (а.с.8). Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців, по справі N?725/4347/22 від 11 жовтня 2022 року було вирішено стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку доходу щомісячно, але не менше 50% прожитого мінімумів для дитини відповідного віку починаючи з 04 серпня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9-10). Станом на 27 жовтня 2025 року розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів становить 112 504 грн. 22 коп. З дати стягнення аліментів по сьогоднішній день відповідач [PERSON] не сплатив жодних аліментів, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Як вбачається з матеріалів справи, у Першому відділі державної виконавчої служби у м. Чернівні Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 08 грудня 2022 року було відкрите виконавче провадження N?70478971 відносно відповідача. Також, у відповідь на адвокатський запит N?288/25 від 08 жовтня 2025 року, державний виконавець зазначає, що до [PERSON] застосовані тимчасові обмеження у вигляді: звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника; внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників; винесена постанова про арешт коштів; обмеження у праві виїзду за межі України; обмеження у праві полювання; обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, що підтверджується відповіддю N?103851 від 27 жовтня 2025 року; копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 27 жовтня 2025 року; копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 грудня 2022 року; копією постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника; копія постанови про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників; копія постанови про арешт коштів; копія постанови про обмеження у праві виїзду за межі України; копія постанови про обмеження у праві полювання; копія постанови про обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; копія постанови про обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; копія інформації про виконавче провадження (а.с.11-23). [PERSON] , [INFO] , стоїть на обліку в Амбулаторно-поліклінічному відділенні ПМД N?4 - Комунальне Некомерційне Підприємство "Міська дитяча поліклініка" Чернівецький міської ради та декларація укладена з сімейним лікарем [PERSON] , згідно з відповіддю з медичного закладу, усі питання, пов?язані з лікуванням, обстеженням, отриманням довідок та супроводом дитини, здійснюються виключно матір`ю - [PERSON] , що підтверджується відповіддю N?202 від 20 жовтня 2025 року (а.с.24). Позивачка [PERSON] є фізичною особою підприємцем, зокрема, дані з форм ОК-5 та ОК-7 підтверджують офіційне працевлаштування позивачки, належну сплату страхових внесків та наявність трудового стажу (а.с.25-28). Згідно довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №2260 від 22 жовтня 2025 року, позивачка є психічно здоровою психоактивних речовин не вживає, медичних протипоказань до виконанн батьківських обов?язків немає (а.с.29). Згідно з витягом з Інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявност судимості» (ФОВА - 004810234), до кримінальної відповідальності позивачка не притягувалась, судимості немає (а.с.30). У власності позивачки наявний автомобіль маки «ГА3» Д.н.3. [NUMBER] та квартира, що розташовуються в [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] (а.с.33-34). Окрім викладеного, вищезазначені обставини, зокрема те, що батько [PERSON] не бере участі у вихованні своєї доньки [PERSON] , а саме не виконує батьківські обов?язки, матеріально не утримує та ніяким чином не цікавитьо життям дитини підтверджують свідки: [PERSON] , [INFO] , яка є близькою подругою [PERSON] та [PERSON] , які надали письмові пояснення (а.с.35-38). Також, судом встановлено, що на даний момент дитина - [PERSON] , [INFO] , навчається у 65 класу, Чернівецького багатопрофільного ліцею N?11 "Престиж". На сьогоднішній день, позивачка та її донька [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] . 28 жовтня 2025 року позивачка звернулася до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.31-32). 14 листопада 2025 року підрозділом дізнання Чернівецького районного відділення поліції ГУНІ в Чернівецькій області було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N? 12025263020000942 від 14 листопада 2025 року, що передбачені ч. 1 ст. 164 КК України, а саме ухилення від сплати аліментів на утримання дитини, відносно [PERSON] (а.с. 46 на звороті). Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Так, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Судом з`ясовано, що відповідачем свідомо обрано такі життєві умови, за якими не має її участі у вихованні дитини, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Викладене підтверджується, зокрема тим, що Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Чернівецької міської ради надано до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] , батька малолітньої [PERSON] , [INFO] , у зв?язку із ухиленням від виконання своїх батьківських обов?язків (а.с.71-72). Окрім того, як було встановлено у судовому засіданні, відповідач [PERSON] визнає позов та не заперечує щодо його задоволення, про що також його представником [PERSON] було скеровано до суду письмову заяву. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що доводи позивачки щодо того, що відповідач не спілкується з дитиною, ніколи не займався вихованням своєї доньки та не цікавився її інтересами, не проявляє жодного бажання зустрітися із дитиною, а також ніяким чином не піктується про дитину та не проявляє заінтересованості в подальшій долі доньки, знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а також підтверджуються поясненнями сторін у судовому засідання. Суд, зважає на те, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо доньки [PERSON] , [INFO] , та відповідно не бере участі у вихованні дитини, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду і лікування, як складову частину виховання. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки [PERSON] , [INFO] , без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому не маючи перешкод у спілкуванні з дитиною, однак не виявляючи бажання; позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, а також те, що відповідач фактично не виконує свої батьківські обов`язки, не реагує на попередження відповідних органів, суд вважає, що до нього підлягає застосуванню крайній захід впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав і в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Верховний Суд у постановах від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права,бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, на основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу заявлених вимог, оцінивши належність доказів, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, беручи до уваги відсутність заперечень щодо задоволення позову з боку відповідача, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved