Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

До Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулася позивачка [PERSON] з позовною заявою до Синельниківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді гаража площею 12,3 кв. м., що розташований в [ADDRESS] і був заінвентаризований, але не зареєстрований за [PERSON] . Спадкоємцем за законом є позивач у справі, яка є донькою померлого - [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки - [NUMBER] . 24 грудня 2013 року позивачка подала заяву до Першої Синельниківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] , спадкова справа № 286/2013. Заповіту батько позивачки не залишив. Однак, 09 грудня 2024 року звернувшись із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька, а саме гаражу площею 12,3 кв. м., що розташований: [ADDRESS] , позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зважаючи на те, що згідно довідки КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної Інвентаризації» від 25.11.2024 року за вихідним № 867 право власності на гараж не зареєстровано, тобто відсутні правовстановлюючі документи, що підтверджують право власності на вищезазначений гараж. Як роз`яснено в листі Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року за № 19-32/319, якщо первинна, реєстрація прав власності не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності майна попередньому чи наступному власнику (спадкоємцю) у випадку відсутності таких документів, вирішується в судовому порядку. Разом з тим, слід зазначити, що права власності на будинки, споруди до часу набрання чинності нового ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", виникало не залежно від державної реєстрації, що має місце в даному випадку, оскільки гараж побудовано у 1981 році. Таким чином, враховуючи те, що позивач прийнявши спадщину, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про прийняття спадщини, не має можливості в установленому актами цивільного законодавства порядку оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, яким є гараж загальною площею 12,3 кв.м., розташований [ADDRESS] , остання звернулася до суду з даним позовом. Просить суд, визнати за нею, [PERSON] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька, [PERSON] , померлого [INFO] на гараж загальною площею 12,3 кв.м. з погрібом, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який складається з : Г- гараж; Пг- погріб. До початку проведення судового засідання позивачка надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та розгляд справи без її присутності. Відповідач в особі представника Територіальної громади в особі Синельниківської міської ради Ковтун А.О. до початку проведення судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без їх участі, щодо позовних вимог позивача не заперечують. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. З копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого 10.12.2013 року вбачається, що [PERSON] [INFO] помер. У судовому засідання досліджено копію спадкової справи № 286/2013 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з якої встановлено, що із заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса звернулася донька померлого [PERSON] . Дружина померлого [PERSON] від спадщини відмовилася. Заповіт відсутні. Відповідно до копії постанови державного нотаріуса Монич Н.Д. від 09.12.2024 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька [PERSON] , а саме на гараж, що розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності на даний гараж за померлим. Згідно довідки КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної Інвентаризації» від 25.11.2024 року за вихідним № 867 [PERSON] належить гараж розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається із: Г-гараж, ПГ погріб, однак станом на 31.12.2012 року право власності в бюро не зареєстровано. Відповідно до п.1 ч.1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ст. 1296 ЦК України). З положень ч. 1 ст. 182 ЦК України, за змістом яких право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, можна стверджувати, що до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстровано в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Однак, за змістом ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч. 4 ст. 3 зазначеного вище Закону, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Таким чином, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовим актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Виходячи з вищенаведеного, право власності на збудоване до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно відбувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. До 05.08.1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою КМ України від 05.08.1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають, проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № ( 8.4-35//18/1). Вимогами ст. 392 ЦК України та наданих до неї роз`яснень у листі ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Окрім того, у згаданому листі зазначено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, з метою недопущення порушення спадкових прав позивача [PERSON] , яка є спадкоємцем по закону щодо спірного майна та після смерті спадкодавця вчинила усі дії, які були необхідними для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак з незалежних від неї причин у видачі такого їй було відмовлено та відповідно відновлення її законних прав, що відповідає принципу верховенства права, врахувавши позицію відповідача про визнання позову, суд вважає, що позовні вимоги спадкоємця-позивача першої черги в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню, як законно обґрунтовані та підтверджені належними доказами. На підставі викладеного,

Outcome: approved