Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У липні 2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Назарук Ю.В. звернулась до суду із позовом до Володимирської міської ради про визначення померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на 1/6 частину трикімнатної квартири загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., розташовану за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира належала позивачу, членам його сім`ї та його померлій матері [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22.03.1996 року, виданого Володимир-Волинським міськвиконкомом. На початку 2025 року позивач звернуся до Володимирського районного нотаріального округу Волинської області з заявою про прийняття спадщини, однак листом від 11.02.2025 року №59/01-16 приватний нотаріус Володимирського районного нотаріального округу Велимчаниця А. роз`яснив позивачу, що у даному випадку з поданих заявником документів вбачається, що спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] , [PERSON] , померлої [INFO] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Через це визначити часту померлої [PERSON] не вбачається за можливе, а тому, як наслідок, встановити склад спадкового майна після смерті [PERSON] також неможливо. У той же час представник позивача зауважила, що співвласниками між собою було погоджено, що їхні частки у майні є рівними, так як вартість по приватизаційних платіжних дорученнях вносилась однаковими сумами до сплати, а саме: 174 708 крб., тому склад спадкового майна є 1/6 (одна шоста) квартири. Оскільки позивач бажає ввійти у спадкові права, а частки співвласників будинку не були визначені, тому й виникла необхідність звернення до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, просить суд визначити, що частка померлої [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] , становила 1/6 (одну шосту) її частину. Також просить визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частки квартири загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Ухвалою судді Володимирського міського суду Кусік І.В. 28 липня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі, витребувано докази. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Назарук Ю.В. у судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили позов задовольнити. Представник відповідача Володимирської міської ради у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву, згідно якої просив суд слухати справу у їх відсутності за наявними матеріалами справи, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнали повністю. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України). Як вбачається з Свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 22.03.1996 року, виданого Володимир-Волинським міськвиконкомом, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 липня 2017 року встановлено факт належності матері [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , яка померла [INFO] , свідоцтва про право власності на житло, що знаходиться у приватній спільній сумісній власності, від 25.03.1996 року, яке видане на підставі розпорядження Володимир-Волинського міськвиконкому від 22.03.1996 року № 89-рв, на ім`я [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. На підставі ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. При ухваленні рішення суд бере також до уваги те, що відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до пункту 3.4 листа ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК слідує, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається зі свідоцтва про народження [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] . Його матір`ю була [PERSON] . Отже, [PERSON] належить до першої черги спадкоємців за законом і має право на успадкування майна, яке залишилося після смерті його матері [PERSON] . З повідомлення приватного нотаріуса Володимирського районного нотаріального округу Волинської області Велимчаниці А.І. від 11.02.2025 року № 59/01-16 вбачається, що [PERSON] рекомендовано звернутися до суду із позовом про визначення частки померлої у праві спільної сумісної власності на спадкове майно з метою подальшої видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 328 ЦК України, особи вправі набути право власності на підставах, що не заборонені законом і згідно зі ст. 392 ЦК України, можуть звертатись до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, і за покійною [PERSON] слід визначити 1/6 частки у праві спільної сумісної власності на квартиру загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] . Окрім того, позивач, як єдиний спадкоємець, що претендує на майно, має право на спадкування даного майна, а тому суд вважає, що за [PERSON] слід визнати право власності на 1/6 (одну шосту) частки квартири загальною площею 51,9 кв.м., житловою площею 39,7 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] .

Outcome: approved