Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

І. Описова частина Стислий виклад позиції позивача До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 10 вересня 2025 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 71 549,42 гривень. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 27 червня 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №P29.13026.005420662. На підставі зазначеного договору банк надав відповідачу кредитні кошти на поточні потреби у розмірі 24 962,00 грн, а відповідач зобов`язався отримати кредит та повернути його разом із процентами та іншими платежами відповідно до умов договору. У подальшому 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» було укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до якого банк відступив право вимоги за низкою кредитних договорів. Надалі 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023, за умовами якого право вимоги за кредитним договором № P29.13026.005420662 від 27.06.2019 перейшло до позивача. Позивач зазначає, що відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку із чим станом на 19.12.2023 утворилася заборгованість у розмірі 71 549,42 грн, яка складається з: 20 410,24 грн заборгованість за основним боргом; 10 547,93 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; 40 591,25 грн заборгованість за комісіями. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість, а також понесені судові витрати. Позиція сторін Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати без його участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Судом здійснювався виклик відповідача шляхом: направлення судової повістки за місцем реєстрації; розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за зареєстрованою адресою. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. Процесуальні дії суду Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 02 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 28 січня 2026 року постановлено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив, зустрічного позову не заявив. Враховуючи положення ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. ІІ. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи від 20.10.2015 та додатку до свідоцтва встановлено, що ТОВ "Фінансова компанія "Профіт Капітал" має право здійснювати фінансову компанію без отримання ліцензії та /або дозволів відповідно до законодавства: надання гарантій, надання поручительств, надання позик, факторинг, фінансовий лізинг, надання фінансових кредитів за рахунок власних коштів, залучення фінансових активів юридичних осіб із зобов`язанням щодо наступного їх повернення. Судом встановлено, що 27.06.2019 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № P29.13026.005420662. Відповідно до умов кредитного договору № P29.13026.005420662 від 27.06.2019 Банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 24962,00 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) згідно з умовами цього Договору (п. п. 1.2. Договору). Відповідно до п.п. 1.4 Договору, банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців. Згідно з п.п. 1.3 Договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 15,5% річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до паспорта споживчого кредиту вбачається, що плата за обслуговування кредитної заборгованості складає 4,45% щомісячно від початкової суми кредиту. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а так як відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, а тому станом на 19.12.2023 виникла заборгованість у розмірі 71549,42 грн, яка складається із: заборгованості за основним боргом - 20410,24 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками -10547,93 грн, заборгованості на нарахованими та несплаченими комісіями 40 591,25 гривень. Факт отримання та користування кредитними коштами відповідачкою підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 27.06.2019 по 19.12.2023. Між Акціонерним товариством "Ідея Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Оптіма Факторинг" 19.12.2023 укладено договір факторингу №19/12-2023. Відповідно до Договору факторингу №19/12-2023 АТ "Ідея Банк" відступає ТОВ "Оптіма Факторинг", а ТОВ "Оптіма Факторинг" приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ "Ідея Банк" за плату та на умовах визначених Договором факторингу. 22.12.2023 між ТОВ "Оптіма Факторинг" та ТОВ "ФК "Профіт Капітал" був укладений Договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ "Оптіма Факторинг" передав (відступив), а ТОВ "ФК "Профіт Капітал" прийняв права вимоги до за Кредитним договором № P29.13026.005420662 від 27.06.2019. За таких обставин, до ТОВ "ФК "Профіт Капітал" починаючи з 22.12.2023 відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право за Договором № P29.13026.005420662 від 27.06.2019, що укладено між АТ "Ідея Банк" та відповідачем. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За приписами пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі в редакції, яка була чинною станом на час укладення спірного кредитного договору 26.12.2019) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. У ч. 5 ст. 12 вищевказаного Закону зазначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ч. 1 ст. 11 вищевказаного Закону після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з ч. 5 ст. 12 вищевказаного Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У ч. 1, 4, 5 ст. 216 ЦК України вказано, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 вказано, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Перш за все, суд звертає увагу на те, що відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. З вищевказаних положень норм матеріального права вбачається, що позивач повинен довести суду наявність кредитних правовідносин між первісним кредитором та боржником, наявність договору факторингу між первісним кредитором, наступними кредиторами та новим кредитором, а також правомірність вимог нового кредитора до боржника (факт видачі кредиту боржнику та неповернення кредиту і супутніх платежів боржником). Суд вважає, що позивачем підтверджено укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем, факт видачі кредиту відповідачу, а також підтверджено наступне укладення договорів факторингу між первісним кредитором, його наступником та позивачем щодо спірного договору. При цьому, необґрунтованим є твердження відповідача про те, що позивач не надав доказів наявності у нього ліцензії на факторинг. Відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, а також копією свідоцтва про реєстрацію фінансової установи підтверджується, що ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є фінансовою установою та має прав на надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення). Позивач надав належним чином завірені копії договору про відступлення права вимоги та реєстру боржників, які засвідчені у встановленому законом порядку та які достовірно підтверджують факт переходу прав вимоги. Відсутність повідомлення відповідача про передачу прав вимоги в силу норм ст. 516 ЦК України не призводить до недійсності чи необґрунтованості вимог позивача, а лише призводить до того, що новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків у разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові. Разом з тим, суд зазначає, що у спірний кредитний договір було включено умову, якою встановлено плату за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості (п. 1.12 договору). При цьому до суду не було надано жодного документа, в якому вказано, з яких саме послуг складається «обслуговування кредитної заборгованості», в той час як розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості в Порядку повернення кредиту суттєво перевищує навіть розмір відсотків за користування кредитом. Це створює істотний дисбаланс у договірних правовідносинах на шкоду споживачу (відповідачу). Суд зазначає, що надання конкретних послуг за обслуговування кредиту умовами договору не передбачено. Позивач не надав жодних доказів того, що відповідач коли-небудь подавав до банку запити щодо обслуговування кредитної заборгованості, а банк вчиняв якісь реальні дії щодо надання послуг на користь відповідача з приводу обслуговування заборгованості. При цьому одночасно ч.1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» визначено що позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, виписку з рахунків щодо погашення заборгованості та іншої інформації, яка повинна надаватися позичальнику за законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що положення пункту 1.12 спірного кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно є нікчемними. Вказані пункти не створюють юридичних наслідків та не породжують у відповідача обов`язку сплачувати комісію 40591,25 гривень. Отже всього відповідач має сплатити на користь позивача в рахунок повернення кредиту 30 958,17 гривень заборгованість за основним договором 20410,24 грн, та в рахунок повернення відсотків 10 547,93 гривень. Підводячи підсумок суд зазначає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими, а з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 30 958,17 гривень. У задоволенні іншої частини вимог слід відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю. Що стосується витрат на професійну правову допомогу адвоката. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У розумінні ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: договір про надання правової допомоги №02-24 від 01.07.2024 укладений між ТОВ "Фінансова Компанія" Профіт Капітал" та Адвокатським об`єднанням "Правовий курс"; Додаткова Угода №11 до договору про надання правової допомоги №02-24 від 01.07.2024; акт №1 прийому-передачі реєстру боржників від 21.1.12024 за договором про надання правової допомоги №02-24 від 01.07.2024; акт №1 прийому-передачі правової допомоги від 12.12.2024; копія свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6416 від 23.05.2019; копія посвідчення адвоката від 23.05.2019. Отже, суд враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, доходить до висновку, що у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 3 028,77 гривень. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 11, 207, 256, 258-259, 261, 267, 526, 549, 629, 634 ,638, 1054, 1077, 1080, 1082 ЦК України,

Outcome: partial