Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» пред`явило позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011 в розмірі 68568,05 грн. та понесені судові витрати. Позовна заява мотивована тим, що 25.07.2011 АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали кредитний договір № 010/1177/82/0023345. АТ «Райффайзен Банк Аваль» свої зобов`язання за договором виконало належним чином перерахувавши грошові кошти відповідачці в порядку і на умовах передбачених договором. Відповідачка свої зобов`язання не виконує, гроші не повертає, проценти не сплачує. 26.06.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 114/2-9, відповідно умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011. У свою чергу, 29.11.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору № 29-11/2022 від 29/11/2022, в тому числі за Договором № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачкою своїх кредитних зобов`язань за Договором № 010/1177/82/0023345, заборгованість [PERSON] становить 68568,05 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 32286,17 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 36281,88 грн. На підставі зазначеного позивач просить стягнути суму забргованості, сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 11.12.2025 відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 23.12.2025 на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що термін дії кредитного договору закінчився 25.07.2013, відповідно й дата простроченого платежу співпадає з датою закінчення договору. Додаткової угоди на підставі якої було продовжено термін дії договору вона не підписувала. Крім того, просить застосувати наслідки пропуску строків позовної давності. Зазначила, що додані до позовної заяви додатки не містять будь-яких належних та допустимих доказі про отримання нею кредитних карток та кредитних коштів, а надані банком ксерокопії довідок з інформацією про нібито відкриті на її ім`я кредитні рахунки не є належним підтвердженням зарахування та отримання нею таких кредитних коштів. Крім того, зазначила, що заявлені ТОВ «Коллект Центр» вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості по відсотках за користування позикою за період, який виходить за межі строку кредитування є безпідставними та задоволенню не підлягають, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договорами проценти. Також зазначила, що з урахуванням малозначності та типовості справи, сума витрат на правничу допомогу є завищена. Щодо сплати судового збору зазначила, що вона являється представником дитини інваліда та згідно п. 9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вона звільнена від сплати судового збору ( а. с. 19-27). 19.01.2026 від представника позивача ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М.М. через електронний суд надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначила, що обставини, на які посилається сторона відповідачки у відзиві на позовну заяву, є не обгрунтованими, недоведеними, суперечать умовам укладеного правочину та ніяким чином не впливають на наявність у відповідачки забогованості за кредитним договором. Крім того, зазначає, що сторонами договору збільшено строк позовної давності до 70 років відповідно до п. 9.4. Кредитного договору з якого вбачається, що спірні питанняза цим Договором розглядаються згідно з чинним законодавством Украни. До правовідносин повязаних з укладенням та виконанням умов договору застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. Виходячи з чого, посилання відповідачки на пропущення строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом є необґрунтованими і заява останнього про застосування наслідків пропуску строку позовної давності не підлягає задоволенню. Непогоджуючись з твердженням сторони відповідача щодо розміру заборгованості да договором, зазначає, шо станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачкою не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідачки обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №010/1177/82/0023345 від 25.07.2011 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 68568,05 грн. Відповідно до п. 2.3. Договору відступлення права вимоги № 114/9-2 від 26.06.2019 р. внаслідок передачі портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор замінює Первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфелю заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог Первісного кредитора, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобовязань за кредитним договором. Крім того, зазначила, що ТОВ «Вердикт Капітал» були нараховані відсотки в період з 26.06.2019 р. по 17.06.2022 р. за кредитним договором. ТОВ «Коллект Центр» жодних нарахувань не відбувалось. Вважає заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу доведеним належними доказами і пропорційним категорії справи ( а. с. 34-38). 23.01.2026 до суду від представника позивача ТОВ «Коллект Центр» на виконання ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 12.01.2026 надійшли оригінали документів, які підтверджують факт укладення кредитного договору, його істотні умови, а також права та обов`язки сторін ( а. с. 45-68). Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов такого висновку. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.07.2011 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено кредитний договір № 010/1177/82/0023345. За умовами договору відповідачка отримала кредит у розмірі 7500,00 грн, з процентною ставкою 36,9% річних, строк кредитування 24 місяці, з 25.07.2011 до 25.07.2013. 18.06.2014 між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 010/1177/82/0023345, якою серед іншого змінено розмір кредитного ліміту до 9000,00 грн, строк кредитування 48 місяців, що починається з 18.06.2014 до 18.06.2018, фіксована процентна ставка 30% річних. 26.06.2019 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 114/2-9, відповідно умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011. На дату відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором заборгованість відповідачки становила 33055,74 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 32286,17 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 769,57 грн. 29.11.2022 ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору № 29-11/2022 від 29/11/2022, в тому числі за Договором № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011. На дату відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором заборгованість відповідача становила 68568,05 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 32286,17 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 36281,88 грн. На підтвердження користування відповідачкою кредитним лімітом, встановленим первинним кредитором відповідачці, позивачем до суду надано виписку по рахунку з періодом відображення операцій з 25.07.2011 до 26.06.2019. Відповідачка не виконала свої договірні зобов`язання щодо повернення використаних коштів кредитного ліміту, внаслідок чого в неї виникла заборгованість за Договором, що згідно з розрахунком суми заборгованості поданим до суду позивачем складає 68568,05 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 32286,17 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 36281,88 грн. Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно з статтею 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, надані позивачем докази, які досліджені судом, підтверджують факт укладення договору та порушення відповідачкою взятих на себе договірних зобов`язань. Суд відхиляє доводи відповідачки що відсутності оригіналу документів на підтвердження укладення кредитного договору з огляду на таке. Дослідженими судом оригіналами документів встановлено, між відповідачкою та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено кредитний договір № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011 та додаткову угоду № 1 до кредитного догору № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011 від 18.06.2014 року. Відповідачка факт укладення договору не спростувала, іншого примірнику договору з відмінними умовами не надала, як і не спростувала факту отримання коштів за цим договором. Твердження відповідачки, щодо спливу строків позовної давності є помилковими з огляду на таке. За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини першої статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно п. 9.4 Кредитного договору № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011, спірні питання за цим Договором розглядаються згідно з чинним законодавством Украни. До правовідносин пов`язаних з укладенням та виконанням умов договору застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. На вказані положення договору відповідачка не звернула уваги, не врахувала, що сторони за домовленістю між собою збільшили строки позовної давності, про що прямо зазначено у договорі між ними. Твердження відповідачки про те, що нарахування процентів за користування кредитом поза строком кредитування, є необґрунтованими та суперечать умовам кредитного договору. Відповідно до п. 2.7 Кредитного договору № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011, кредитор має право продовжити строк дії ліміту кредитування, встановленого в п. 1.4 цього Договору на строк, зазначений в п. 1.6 Договору, за умови, що на останній робочий день строку дії ліміту кредитування буде дотримуватись кожна наступних умов: - кредитор не отримав листа позичальника про відмову від подовження строку дії ліміту кредитування; - відсутні факти невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором; - відсутні умови, передбачені розділом 7 цього Договору. Відповідно до п. 9.3 додаткової угоди № 1 до кредитного догору № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011 від 18.06.2014 року, банк має право без укладення додаткових угод до договору продовжити строк користування кредитом на такий самий період, якщо на останній робочий день дії строку користування кредитом не отримав від клієнта письмового повідомлення про відмову від його продовження. Доказів того, що [PERSON] зверталась до банку з заявою про відмову від продовження строку кредиту матеріали справи не містять, натомість з виписки по рахунку відповідачки та розрахунку заборгованості наданого АТ «Райффайзен Банк Аваль» вбачається активне користування кредитними коштами, що свідчить про продовження строку кредитування. Суд зауважує, що у разі відступлення права вимоги новий кредитор замінює собою особу у всіх правах, що існували на момент здійснення відступлення і не припинилися внаслідок такої заміни кредитора у зобов`язанні, оскільки договір факторингу є підставою для сингулярного правонаступництва, в силу якого не відбувається припинення попереднього кредитного зобов`язання. У такому разі відбувається зміна суб`єктного складу на стороні кредитора у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного з їх учасників. Отже, у подібних випадках не відбувається припинення одних правовідносин і виникнення інших, при цьому правовідносини за змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. Зміст зобов`язання як правовідношення визначається сукупністю певних прав та обов`язків відповідно, у разі відступлення права вимоги до нового кредитора переходять усі права, які належали первісному кредитору. А отже, у спірних правовідносинах обсяг прав визначається обсягом прав, пов`язаних з обов`язком з повернення суми кредиту і виконанням усіх похідних від цього зобов`язань. Наведене не стосується конкретного розміру та грошового вираження вимог за усіма складовими такого зобов`язання, оскільки в силу такого відступлення права вимоги відбувається перенесення на нового кредитора усіх прав, що випливають з договору. Відтак, ТОВ «Вердикт Капітал»набуло право вимоги за кредитним договором № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011, в тому числі право вимагати виконання зобов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами в межах строку кредитування. Набувши статус кредитора за кредитним договором № 010/1177/82/0023345 від 25.07.2011, ТОВ «Вердикт Капітал» нараховувало відсотки в межах строку кредитування до 18.06.2022, а відтак позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитним коштами є обґрунтованими. З огляду на наведені вище норми права, встановлені фактичні обставини справи, враховуючи, що відповідачкавзяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконала, кредитні кошти разом з відсотками своєчасно не повернула, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 68568,05 грн. розмір якої підтверджено наданим позивачем розрахунком та відповідачкою не спростовано, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Разом з тим, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За правилом п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. Позивач ТОВ «Коллект Центр» сплатив судовий збір в загальному розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 0580130024 від 26.11.2025. Пред`явлені ним вимоги задоволені. З копії посвідчення серії [NUMBER] (а. с. 27) вбачається, що відповідачка є законним представником дитини з інвалідністю [PERSON] , 2017 року народження. На підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] звільнена від сплати судового збору. З огляду на це суд дійшов висновку про те, що з держави на користь позивача слід компенсувати витрати на оплату судового збору в розмірі 2422,40 грн. Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000,00 грн., суд зазначає таке. Так, на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано:копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; заявку на надання юридичної допомоги № 2034 від 01.10.2025; витяг з Акту № 15 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Крім того, у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). Також, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас, суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved