Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить припинити стягнення аліментів з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , що здійснюється на підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2017 року, по справі № 583/146/17, з моменту звернення до суду з даним позовом. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що на підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2017 року, по справі № 583/146/17 з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . На виконанні Охтирського ВДВС в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, перебуває виконавче провадження № 54005088 з примусового виконання виконавчого листа № 583/146/17 Охтирського міськрайонного суду Сумської області. Станом на 11.07.2025 на депозитному рахунку Відділу знаходяться кошти для погашення боргу по аліментах у сумі: 84917,05 грн, що підтверджується листом Охтирського ВДВС B Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.07.2025. Листом Охтирського ВДВС в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 11.07.2025 [PERSON] , було поставлено до відома, що кошти які знаходяться на депозитному рахунку Відділу для погашення боргу по аліментах у сумі: 84 917,05 грн по виконавчому провадженню № 54005088, будуть зараховані до Державного бюджету України. Позивач вважає що є всі наявні підстави для припинення стягнення аліментів. Рух справи. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2024 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Призначено дату проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 31 липня 2025 рокузадоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Витребувано з Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області (08205, Київська область, Бучанський район, м. Ірпінь, вул. Шевченка, 2) висновок органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області щодо проведення обстеження житлово-побутових умов проживання, сина [PERSON] , [INFO] , в квартирі за адресою: [ADDRESS] . 26 серпня 2025 року на адресу суду надійшла відповідь від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Ірпінеської міської ради Співак Н.В. про не можливість виконати ухвалу суду від 31 липня 2025 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2025 рокузадоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Витребувано з Державної прикордонної служби України, (01601, м. Київ, вул. Володимирівська, 26) інформацію: «Чи перетинала державний кордон України громадянка, [PERSON] , [INFO] , у період з січня 2019 року по теперішній час, із зазначенням дати, часу та пункту пропуску перетину державного кордону України; чи поверталась громадянка, [PERSON] , [INFO] , у період з січня 2019 року по теперішній час на територію України, із зазначенням дати, часу та пункту пропуску перетину державного кордону України». 24 жовтня 2025 року на адресу суду з Державної прикордонної служби України надійшла відповідь на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 жовтня 2025 року з проханням зазначити громадянство [PERSON] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 жовтня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви клопотання позивача [PERSON] про зупинення перерахування коштів на користь держави. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2025 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про припинення стягнення аліментів. Витребувано з Державної прикордонної служби України, (01601, м. Київ, вул. Володимирівська, 26) інформацію: «Чи перетинала державний кордон України громадянка, [PERSON] , [INFO] , у період з січня 2019 року по теперішній час, із зазначенням дати, часу та пункту пропуску перетину державного кордону України; чи поверталась громадянка, [PERSON] , [INFO] , громадянки України, у період з січня 2019 року по теперішній час на територію України, із зазначенням дати, часу та пункту пропуску перетину державного кордону України». 02 грудня 2025 року на адресу суду з Державної прикордонної служби України надійшла відповідь на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 18 листопада 2025 року. Відповідач [PERSON] правом відзиву не скористалась. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2025 року справу призначено до судового розгляду по суті. Участь у справі сторін та інших учасників справи. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Також зазначив, що позовну заяву підтримує в повному обсязі та прохає її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача адвокат Давиденко О.В. в судове засідання не з`явився. надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Також зазначив, що позовну заяву підтримує в повному обсязі та прохає її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена своєчасно і належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру, отриманих судом відповідно до вимог ч. 8 ст. 187 ЦПК України, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлена про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. Суд, вислухавши пояснення позивача та дослідивши надані докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу. Статтею 15 Цивільного кодексу (ЦК) України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 11 грудня 2014 року Виконавчим комітетом Височанської селищної ради Харківського району Харківської області, актовий запис № 27. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] , [INFO] постійно проживає разом зі своїм батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Мати [PERSON] , [INFO] виїхала за межі України та на територію України станом на 18 листопада 2025 року не поверталась. На виконанні в Охтирському відділі державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 54005088. Листом від 11.07.2025 за № 54552 Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Багулю О.Ю. повідомлено, що 11.06.2024 та 10.07.2024 державним виконавцем на адресу [PERSON] (стягувача) надсилались вимоги про надання розрахункового рахунку за стандартом IBAN для перерахування котів. Станом на 11.07.2025 на депозитному рахунку Відділу знаходяться кошти для погашення боргу по аліментах у сумі: 84917,05 грн. Зазначено, що відповідно до частини 7 статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" у разі якщо стягнуті з боржника грошові суми не витребувані стягувачем протягом одного року з дня їх зарахування на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця, такі суми зараховуються до Державного бюджету України в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, за умови повідомлення виконавцем стягувача про наявність стягнутих на його користь грошових сум. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч.ч. 1-2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для ЇЇ благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним параграф норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження ЇЇ зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 8 ст. 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Стаття 273 СК України передбачає можливість зміни або припинення аліментних зобов`язань у разі істотних змін у матеріальному або сімейному становищі сторін. Постанова Верховного Суду у справі №711/8561/16 вказує, що аліменти можуть стягуватись лише на користь того з батьків, хто фактично проживає з дитиною. Відповідач відзив не подала, доводи позивача не спростувала. Позивач здійснює фактичне утримання неповнолітнього сина, який проживає з ним, а одержувач аліментів мати дитини не забезпечує його потреб та не забирає кошти, які знаходяться на депозитному рахунку Відділу для погашення боргу по аліментах у сумі: 84917,05 грн. Таким чином, проживання дитини разом із позивачем свідчить про істотні зміни у матеріальному або сімейному становищі сторін. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22)). Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. При цьому, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання аліментів з боку того з батьків, з ким стала проживати дитина на користь того з батьків з ким вона проживала. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновкупро обґрунтованість позовних вимог в частині припинення стягнення з Позивача на користь Відповідачки аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , що здійснюється на підставі рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 16 лютого 2017 року, по справі № 583/146/17. Щодо судових витрат. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved