Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] 22.06.2021 року був укладений кредитний договір №333517-КС-001, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 16000 грн. на умовах строковості, поворотності, платності. Плата за його користування становить 1,07766643 % в день. Також 01.09.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладена додаткова угода № 1 до вказаного договору, відповідно до умов якої відповідачу додатково був наданий кредит в сумі 6000 грн. Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснював повні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом, частково сплативши заборгованість в сумі 18094,02 грн. Оскільки відповідач істотно порушив умови договору та не виконав взяті на себе зобов`язання, то за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 28976,19 грн., з яких 11333,46 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17330,69 грн. заборгованість за процентами, 312,04 грн. заборгованість за комісією, яку позивач просить стягнути на свою користь. В тексті позову позивач заявив про розгляд справи за відсутності його представника та не заперечував проти винесення заочного рішення. Процесуальні дії у справі та заяви сторін: Позовна заява надійшла до суду 12.11.2025 року. 18.11.2025 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення, що вказує на відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем його проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов. З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 22.06.2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №333517-КС-001, за яким кредитодавець надав відповідачу кредит у сумі 10000 грн. з умовою його повернення та сплати комісії за надання кредиту в сумі 1500 грн., фіксованих процентів в розмірі 1,07766643 % за кожен день користування кредитом. Строк кредитування був визначений сторонами 24 тижня до 17.12.2021 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту передбачалась в розмірі 24960 грн. Договір підписаний позичальником електронним одноразовим ідентифікатором G-6992. Відповідно до платіжного доручення № 29261 від 22.06.2021 року ТОВ «Бізнес Позика» перерахувала 10000 грн. на банківську картку № [NUMBER] [PERSON] на виконання кредитного договору № 333517-КС-001 від 22.06.2021 року. Платіж проведений АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 22.06.2021 року о 09:06:00 год. 01.09.2021 року між сторонами укладена додаткова угода №1, відповідно до якої сторони підтвердили, що станом на 01.09.2021 року сума неповернутого [PERSON] кредиту 8631,13 грн. Кредит збільшений на 6000 грн., тобто до 14631,13 грн. Строк кредитування був продовжений на 71 день. Термін дії договору продовжений до 16.02.2022 року. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту передбачалась в розмірі 34256,95 грн., комісія за зміну умов договору 900 грн. Додаткова угода підписана позичальником електронним одноразовим ідентифікатором G-0949. 01.09.2021 року ТОВ «Бізнес Позика» через платіжний сервіс ТАС Рау перерахувало 6000 грн. [PERSON] згідно з додатковою угодою від 01.09.2021 року до кредитного договору № 333517-КС-001 на картковий рахунок [NUMBER] . Отже, між позивачем та відповідачем виникли відносини, які врегульовані кредитним договором та додатковою угодою до нього, укладеними в електронній формі, за яким позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит в розмірі 16000 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом станом на 06.11.2025 року борг [PERSON] складає 28976,19 грн., з них 11333,48 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17330,69 грн. заборгованість за процентами, 312,04 грн. заборгованість за комісією. Вказана заборгованість відповідачем добровільно не погашена, тому позивач просить стягнути її в судовому порядку. Статтею 652 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Згідно із ст.ст.1046, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За приписами ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За такого укладення договору в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора прирівнюється до укладення договору в письмовій формі. З ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що між відповідачем та позивачем укладений кредитний договір у формі електронного документу, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», згідно з яким між його сторонами виникли кредитні правовідносини. Дослідженими судом письмовими доказами також підтверджується порушення відповідачем грошових зобов`язань, внаслідок чого утворилася заборгованість, яку останній просить стягнути з відповідача. Факт отримання відповідачем грошових коштів в кредит підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, а заборгованість - розрахунком позивача, виконаним в межах строку кредитування. Враховуючи наведене та оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позову в частині заборгованості по кредиту та процентам, що становить 28664,15 грн., з них 11333,48 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17330,69 грн. заборгованість за процентами, стягнення яких є правомірним. Щодо вимоги про стягнення комісії, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним в силузаконуз моменту його укладення. Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч.2.ст. 8Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Згідно з п.1 договору про надання кредиту комісія за надання кредиту становить 1500 грн., а відповідно до п.6 додаткової угоди до цього договору комісія за зміну умов договору становить 900 грн. Водночас, згідно ч.3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг, однією із яких є розміщення залучених вкладів (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк не уповноважений стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21). Отже, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. У зв`язку із цим, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 312,04 грн. за надання кредиту, зміну умов кредитного договору задоволенню не підлягає. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 28664,15 грн., з них 11333,48 грн. заборгованість за тілом кредиту, 17330,69 грн. заборгованість за процентами. Оскільки позовні вимоги задоволені частково на 98%, на підставі частин 1,2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2373,95 грн. (2422,40 х 98%). На підставі викладеного та

Outcome: partial