Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

05.12.2025 до Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Позовні вимоги мотивовані тим, що 02 липня 2025 року [PERSON] надав [PERSON] в позику грошові кошти у розмірі 25 000,00 гривень, які були отримані відповідачем особисто зі строком повернення до 02.08.2025, про що ним складено відповідну розписку. Відповідач у вказаній в розписці строк та станом на дату подання даного позову не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення позики. Заборгованість по позиці станом на 02.08.2025 (після спливу строку на повернення) відповідно складає 25 000,00 гривень. Крім того, він неодноразово звертався до відповідача з метою повернення грошових коштів через надсилання смс-повідомлень та спілкування телефоном. В свою чергу, відповідач постійно зобов`язувався повертати кошти через деякий короткий проміжок часу, але не в повному обсязі, а дрібними сумами по 2000-5000 грн протягом декількох місяців, але до цих пір взагалі нічого не повернув. Унаслідок невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення позичених грошових коштів у сумі 25 000,00 грн, йому завдано моральної шкоди, що полягає у тривалих душевних переживаннях, відчутті несправедливості, втраті спокою та порушення нормального та звичного ритму життя. Він розраховував на своєчасне повернення зазначених коштів, які були ним зароблені власною працею та призначалися для задоволення особистих і побутових потреб. У зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку він зазнав вимушених матеріальних обмежень, зокрема був позбавлений можливості повноцінно забезпечувати свої потреби, у тому числі пов`язані з використанням особистого транспортного засобу. Зазначені обставини негативно вплинули на його емоційний стан, спричинивши моральні страждання, що підлягають грошовій компенсації. Враховуючи викладене, просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за розпискою від 02.07.2025 в сумі 25 000,00 грн, завдану моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, а також понесені судові витрати. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 24.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнав. Досліджені судом письмові докази. На підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви долучена копія розписки від 02.07.2025, відповідно до якої [PERSON] отримав у борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 25 000 грн, які зобов`язався повернути до 02.08.2025 (а.с. 11). Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам та встановленим на їх підставі правовідносинам, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 квітня 2021 року у справі № 642/4200/17 (провадження № 61-6492св19) зазначено, що тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Судом встановлено, що 02 липня 2025 року [PERSON] отримав від [PERSON] позику в сумі 25 000,00 гривень, які зобов`язався повернути до 02 серпня 2025 року (а.с.11). Заперечень щодо вказаних обставин від відповідача до суду не надходило. Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та сукупність доказів з точки зору їх достатності, надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про те, що правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем, врегульовано нормами ЦК України, які регулюють відносини у сфері укладення договору позики, позовні вимоги позивача щодо розміру позики є обґрунтованими, та підлягають до задоволення, оскільки позивачем до позовної заяви долучено копію розписки, яка підтверджує боргове зобов`язання відповідача. Позов визнається відповідачем. Враховуючи відсутність заяв позивача про зміну предмету позову, вказана сума підлягає стягненню. Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди Позивач [PERSON] також звернувся до суду із позовною вимогою про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у сумі 5000 грн. Відповідно до роз`яснень у п.п. 1 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України). Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Однак, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між встановленим порушенням та заявленою моральною шкодою в розмірі 5 000 грн, як і не обґрунтовано сам розмір моральної шкоди. Доказів того, що позивач зазнав моральних втрат у вигляді моральних страждань та у чому вони полягали, суду не надано, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Щодо судових витрат. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн, що підтверджено квитанцією до платіжної інструкції №74861437 від 01.12.2025 (а.с.13). Зважаючи на висновок суду про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 25000 грн, що складає 83,33% від заявлених позовних вимог, з відповідача слід пропорційно стягнути на користь позивача 1009,29 грн від суми сплаченого ним судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial