Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Представник позивача адвокат Стрижак Є.Ю. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики на загальну суму 33036 доларів США. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти у розмірі 4 000 (чотири тисячі) дол. США, що є еквівалентом 105 905 (сто п`ять тисяч дев`ятсот п`ять) гривень 60 копійок, а Позичальник зобов`язується повернути їх Позикодавцю в розмірі та порядку, встановлених Договором (п.п.1,2 Договору). Відповідно до п.3 вищезазначеного Договору, Позичальник зобов`язується повернути суму позики, сплачуючи її у розмірі та порядку, встановленому цим Договором, у строк до 20 листопада 2020 року включно. 20 листопада 2017 року була також укладена додаткова угода до договору позики, відповідно до п.1 якої, за домовленістю сторін при неповерненні позики у строк, передбачений умовами Договору, позикодавець може звернути стягнення на земельну ділянку площею - 5,8551 ґа, яка розташована за адресою: КСП «Дружба», кадастровий номер 1224581200:01:001:0207, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського товариства. [PERSON] свої зобов`язання по поверненню позики не виконала, у зв`язку з чим за нею утворилася прострочена заборгованість. Таким чином, стягненню з відповідача підлягає основна сума боргу - грошові кошти у розмірі 4000 (чотири тисячі) дол. США, що станом на 08 грудня 2021 року є еквівалентом 109 326 (сто дев`ять тисяч триста двадцять шість) грн. 80 коп. Оскільки договором, який був укладений між сторонами справи, не було встановлено розміру процентів за користування позикою, позивач просить суд стягнути останні з громадянки [PERSON] у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, на загальну суму 46913 (сорок шість тисяч дев`ятсот тринадцять) грн. 35 коп., а також проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 418 721 (чотириста вісімнадцять тисяч сімсот двадцять одна) грн. 64 коп., штрафу у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) дол.США. Ухвалою П?ятихатського районного суду від 13.01.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.51); по справі призначено підготовче судове засідання на 15.02.2022 року; відповідачу запропоновано у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня вручення копії даної ухвали, подати відзив на позов. 21.01.2022 року від представника позивача [PERSON] адвоката Стрижака Є.В. через систему «Електронний суд» надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просив накласти арешт на належну [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер 1224581200:01:001:0207, площею 5,8551 га, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського товариства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 659119812245. Ухвалою суду від 09.02.2022 року (т.1 а.с.65) заяву [PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокат Стрижак Є.Ю. задоволено; накладено арешт на належну [PERSON] земельну ділянку, кадастровий номер 1224581200:01:001:0207, площею 5,8551 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського товариства, реєстраційний номер об`єктв нерухомого майна 659119812245. 11.02.2022 р. від представника відповідача [PERSON] адвоката Сааді Р.М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити повністю в задоволені позову. В обгрунтування відзиву зазначено, що у відповідача будь-яких відносин, в тому числі договірних, з позивачем ніколи не було. Вони майже не знайомі. Відповідач виключає можливість фізичного існування договору позики від 20.11.2017 р. між позивачем та відповідачем та припускає, що вказані документи могли буті виготовлені шляхом монтажу із застосуванням копіювально-розмножувальної та комп`ютерної техніки, або підписи відповідача є підробними у спосіб відтворення її підпису з його наслідуванням. 11.02.2022 року від представника відповідача адвоката Сааді Р.М. разом з відзивом на позовну заяву подано клопотання про витребування у позивача оригіналів договору позики від 20.11.2017 р. та додаткової угоди до договору позики від 20.11.2017 р. та клопотання про призначення у справі комплексної судово-почеркознавчої та судово технічної експертизи документу (т.1 а.с.79-81, 82-83). 14.02.2022 р. від представника позивача [PERSON] - адвоката Стрижака Є.Ю. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про призначення комплексної судово почеркознаічої та судово технічної експертизи (т.1 а.с.91-92) Ухвалою суду від 15.02.2022 року, постановленою в підготовчому судовому засіданні (т.1 а.с.113-114), задоволено клопотання відповідача, у справі призначено комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизи. Матеріали справи надіслано до експертної установи. 11.03.2022 р. на адресу суду повернуто цивільну справу без виконання ухвали суду. 14.03.2022 р. через систему «Електронний суд» від представника позивача - адвоката Стрижака Є.Ю. надійшло клопотання про заміну експертної установи (т.1 а.с.131-132) 05.04.2022 р. ухвалою суду провадження поновлено та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.134) Ухвалою суду від 03.05.2022 р., поставленою в підготовчому судовому засіданні, у справі призначено комплексну судово-почеркознавчу та судово-технічну експертизи. Проведення експертизи доручено експертам ТОВ «Київська незалежна судово-експертна установа» (т.1 а.с.149). Матеріали справи надіслано до експертної установи. 08.06.2022 року з експертної установи надійшов рахунок про оплату експертизи (т.1 а.с.154), копію якого було надіслано відповідачу [PERSON] 13.06.2022 року відповідачем було отримано копію рахунку, про що в матеріалах справи мається підтвердження (т.1 а.с.151). 06.09.2022 року до суду надійшов висновок експертів №3226 від 19.08.2022 р. та повернуто матеріали цивільної справи. Згідно висновку експерта (т.1 а.с.157-175), - підписи у рядку «Позичальник» на другому аркуші договору позики від 20 листопада 2017 року, укладеного від імені [PERSON] та [PERSON] , предметом якого є позика в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США та у рядку «ПОЗИЧАЛЬНИК» на другому аркуші Додаткової угоди від 20 листопада 2017 року до договору позики від 20.11.2017 року, від імені [PERSON] виконані пастою кулькових ручок (пишучим приладом) та виконані [PERSON] Ухвалою суду від 07.09.2022 року поновлено провадження у справі (т.1 а.с.177), по справі призначено підготовче судове засідання. 04.10.2022 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшла заява про виклик свідків (т.1 а.с.190-191) 15.11.2022 від представника позивача адвоката Стрижака Є.Ю. через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на клопотання представника відповідача адвоката Сааді Р.М. про виклик свідків, просить закрити підготовче провадження по справі (т.1 а.с.215-216) Ухвалою суду від 15.11.2022 року (Т.1 а.с.221) закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. 22.02.2023 року від представника відповідача адвоката Сааді Р.М. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про зупинення розгляду справи до набрання законної сили рішенням у справі №190/107/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 20.11.2017 р. (т.2 а.с.17-18) Ухвалою суду від 22.02.2023 (т.2 а.с.29) клопотання представника відповідача задоволено, провадження по справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду по цивільній справі №190/107/23 провадження 2/190/144/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання недійсним договору позики. 22.11.2024 року від позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про поновлення провадження по справі (т.2 а.с.32) Ухвалою суду від 29.11.2024 р. (т.2 а.с.38) провадження по справі поновлено, справу призначено до розгляду. 25.11.2025 р. від представника відповідача адвоката Сааді Р.М. через систему «Електронний суд» надійшла заява про зупинення провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №190/949/25 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору позики від 20.11.2017 р. (Т.2 а.с.202-203) 12.12.2025 р. від представника позивача адвоката Індюкової Т.М. через систему «Електронний суд» надійшло заперечення на заяву про зупинення провадження у справі, в якому просить відмовити в задоволені клопотання про зупинення провадження у справі №190/1913/21 (т.2. а.с.225-226) Ухвалою суду від 19.01.2026 (т.3 а.с.14-15) в задоволенні клопотання представника відповідача адвоката Сааді Р.М. про зупинення провадження у справі відмовлено. В судовому засіданні представник позивача адвокат Індюкова Т.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Сааді Р.М. в судовому засіданні заперечували про задоволення позову та просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Адвокат Сааді Р.М., зокрема просив суд прийняти до уваги подану ним 09.05.2025 заяву про зменшення неустойки та процентів річних. Відповідач [PERSON] зазначила, що вона не отримувала грошові кошти від [PERSON] . Їй відомо, що її батько [PERSON] позичав гроші у [PERSON] для своїх потреб, потім частину суми віддав, а в рахунок іншої частини боргу передав [PERSON] два належні йому земельні паї. Однак [PERSON] це не задовольнило і він вирішив відібрати ще й належну їй земельну ділянку. На вмовляння батька вона підписала якісь папери, але з їхнім змістом не ознайомлювалась. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що відповідачка [PERSON] це його рідна донька; вона гроші у [PERSON] не позичала, позичав він. Коли йому знадобились кошти для оплати адвоката, так як відносно нього було відкрито кримінальне провадження, він звернувся до [PERSON] для отримання грошей в борг. [PERSON] дав йому [NUMBER] доларів в борг під заставу двох земельних паїв загальною площею 12 га; вони підписали договір позики. Це було приблизно в 2015 році, але точно не пам`ятає. Кожен рік він віддавав [PERSON] в рахунок боргу гроші, - в перші два роки по 30 тисяч гривень, потім по 15 тисяч гривень; відповідачка надавала йому свої гроші для повернення боргу [PERSON] , приблизно 80 тисяч гривень. Так, за сім років він повернув [PERSON] 280 тисяч гривень. Гроші передавав через керуючого, який працював у [PERSON] [PERSON] ; розписки про отримання коштів [PERSON] не писав. Також пояснив, що через деякий час після надання грошей йому в позику, [PERSON] сказав, що двох земельних паїв недостатньо для застави, тоді він привіз доньку до [PERSON] та вмовив її підписати договір на належний її земельний пай. Вона підписала лише один примірник договору, а другий примірник договору їм не надали. Через деякий час [PERSON] дав йому ще один договір і сказав щоб цей договір підписала [PERSON] , сказав що це проста формальність. Він приїхав до доньки та попросив підписати договір; вона довго не погоджувалась, вони посварилися, але врешті вона підписала цей договір. Йому відомо, що самостійно дочка до [PERSON] не їздила і гроші у нього не позичала. Після того як скасували мораторій на продаж землі, він свої земельні ділянки віддав [PERSON] в рахунок боргу; вартість земельних ділянок - 398000 грн. Вважає що розрахувався з позивачем в повному обсязі. Крім того пояснив, що участі у передачі землі він не приймав; він надав нотаріально засвідчену довіреність на [PERSON] , який працював керуючим у [PERSON] , і він займався питанням передачі земельних ділянок. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив суду, що працює водієм ТОВ «Агролан-Дніпро» і в 2017 році він був присутній під час підписання договору позики між [PERSON] та [PERSON] . Також були присутні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Договір було підписано особисто відповідачкою в кабінеті позивача. Стверджує, що кошти передавались особисто [PERSON] , але скільки саме, йому невідомо, начебто в доларах. Також пояснив, що [PERSON] не передавав через нього кошти для [PERSON] в рахунок боргу. Від імені [PERSON] він укладав договір купівлі-продажу землі, але гроші [PERSON] йому не передавав. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що більше п`яти років тому вона проходила стажування у [PERSON] . Якось [PERSON] погукав її в кабінет. Коли вона зайшла в кабінет, там вже знаходились [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] ; [PERSON] в її присутності передав гроші [PERSON] . Яка була сума, вона не пам`ятає, лише пам`ятає що це були долари. [PERSON] підписала договір. Піцика знає, оскільки він був головою сільської ради. На запитання відповідачки також пояснила, що вона на прохання [PERSON] один раз телефонувала їй з вимогою повернути кошти, але їй не погрожувала. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком відповідачки. Йому відомо, що дружина не брала у [PERSON] кошти в борг. Кошти брав її батько, за що віддав свої земельні паї. Також пояснив, що 4 тисячі доларів це велика сума, однак їхня сім`я ніякого майна не придбавала і взагалі, якби дружина позичила таку суму, йому б було про це відомо. Натомість, у відповідачки мається заборгованість по кредитному рахунку. Їхня сім`я здійснює витрати лише в межах отриманої ним і відповідачкою заробітної плати. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить таких висновків. За загальним правилом, визначеним у статях 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судом встановлено, що між сторонами виник спір щодо виконання договору позики, який регулюється положеннями глави 71 Цивільного кодексу України. З матеріалів справи вбачається, що 20.11.2017 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, за яким позивач як позикодавець передав відповідачу як позичальнику кошти в сумі 4000 доларів США строком до 20.11.2020 року (т.1 а.с.39). Згідно зазначеного договору, позичальник зобов`язався повернути суму позики, сплачуючи її у розмірі та порядку, встановленому цим договором у строк до 20 листопада 2020 року включно. Відповідно до п.6 Договору, у разі прострочення виконання зобов`язання позичальником, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю крім суми позики, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, період нарахування та стягнення пені складає три роки, за кожен день прострочення виконання зобов`язання; - у разі порушення строків повернення позики або зобов`язань передбачених даним договором, позичальник додатково сплачує на користь позикодавця штраф у сумі 12000 доларів США, а також додатково відсотки за користування чужими грошовими коштами з розрахунку 1% за кожен день від суми позики, за весь період такого користування; оплата пені, штрафу та/або відсотків не звільняє позикодавця від виконання зобов`язань за даним договором. Згідно додаткової угоди до договору позики від 20.11.2017 року, що укладена між [PERSON] та [PERSON] , за домовленістю сторін при неповерненні позики у строк передбачений умовами договору, позикодавець може звернути стягнення на земельну ділянку площею -5,8551 га, яка розташована за адресою: КСП «Дружба», кадастровий номер 1224581200:01:001:0207, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.40) Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1046 ЦК України вказує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначено моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не передбачено договором. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) зроблено висновок про те, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Відповідно до статті 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Відповідно до статей 526, 530, 610, 611 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Заперечуючи позовні вимоги і надавши відзив на позовну заяву, відповідач стверджувала, що вона не підписувала договір позики, отже договір позики є неукладеним, для підтвердження зазначено просила призначити комплексну судово почеркознавчу та судово технічну експертизи. За клопотанням відповідача судом було призначено комплексну судово почеркознавчу та судово технічну експертизи. Згідно висновку експертів №3226 від 19.08.2022, - підписи у рядку «Позичальник» на другому аркуші договору позики від 20 листопада 2017 року, укладеного від імені [PERSON] та [PERSON] , предметом якого є позика в сумі 4000 (чотири тисячі) доларів США та у рядку «ПОЗИЧАЛЬНИК» на другому аркуші Додаткової угоди від 20 листопада 2017 року до договору позики від 20.11.2017 року, від імені [PERSON] виконані пастою кулькових ручок (пишучим приладом) та виконані [PERSON] . Що стосується тверджень відповідача про те, що вона не отримувала грошей в позику від позивача і зазначену обставину можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , суд зазначає про таке. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами». У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зроблено висновок, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсного правочину також не застосовуються до правочину який не вчинено. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення. У контексті вищезазначеного, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність волевиявлення сторони договору свідчить про його неукладеність, а тому в задоволенні позову може бути відмовлено з цих підстав. Проте, у цій справі відповідачкою не спростовано факт підписання нею договору позики та отримання грошових коштів, а відповідний висновок судової почеркознавчої експертизи, проведеної за клопотанням сторони відповідача, підтвердив, що підпис від імені [PERSON] , який міститься у договорі позики від 20.11.2017 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON] , виконаний [PERSON] (т.1 а.с.157-175). Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб. З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця, стаття 1051 ЦК України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. В разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц, провадження № 14-203цс19). Відповідачка під час розгляду справи таку презумпцію не спростувала, таким чином право вимоги [PERSON] до [PERSON] за договором позики, яке виникло у нього на підставі чинного правочину, презюмується. Згідно з частиною першою статті 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Отже, судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між сторонами укладено договір позики і зазначена обставина відповідачем не спростована. При цьому, підстав для визнання недійсності зазначеного договору судом не встановлено і відповідачем не надано суду жодного доказу щодо належного виконання свого зобов`язання, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума позики. Щодо валюти боргу і грошового зобов`язання, то суд виходить з наступного. За змістом ст.ст.1046, 1049, 192 ЦК України - не заборонено в Україні укладати договори позики в іноземній валюті, і відповідно до природи даного договору (за яким отримане в позику повертається у тому ж виді), та виходячи з умов договору між сторонами, які визначили, що валютою позики є долари США, враховуючи, що в позику передавались саме долари, а не в національній валюті. Велика Палата Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц в постанові від 16.01.2019р. відступила від правової позиції ВСУ у справі № 6-79цс14 і від позиції ВС у справі №308/3824/16-ц (щодо обов`язкового визначення грошового зобов`язання у національній валюті незалежно від того, що за договором позики предметом позики була іноземна валюта) і зробила такі висновки: Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України). Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України). Такі випадки передбачені статтею 193, частиною четвертою статті 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті». Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. У позовній заяві позивач просить стягнути борг з відповідача у доларах США, що не суперечить діючому законодавству, а відтак стягненню з відповідача підлягає сума позики в доларах США. Щодо позовної вимоги про стягнення процентів за користування позикою, суд зазначає наступне. Посилаючись на те, що договором, який був укладений між сторонами справи, не було встановлено розміру процентів за користування позикою, позивач просить суд стягнути останні з відповідачки у розмірі, що визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, на загальну суму 46913 (сорок шість тисяч дев`ятсот тринадцять) грн. 35 коп. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ). Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні. У випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування. Під час вирішення питання про можливість нарахування та стягнення процентів від суми позики у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки НБУ, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України, необхідно мати на увазі, що такі проценти нараховуються у разі: 1) якщо у договорі позики не зазначені проценти або не вказано, що він безпроцентний; 2) предметом договору позики є грошові кошти у національній валюті України - гривні; 3) період нарахування процентів від суми позики - є період дії договору позики в межах строку, протягом якого позичальник може правомірно не сплачувати кредитору борг (що відбувається у разі повернення боргу періодичними платежами), оскільки на період після закінчення цього строку позика не надавалась. З огляду на те, що позика надавалась в іноземній валюті без обумовлення сторонами у договорі такої умови як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Щодо стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами та штрафу, суд зазначає наступне. Статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює окремі види зобов`язань, що узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (пункт 26). Посилаючись на п.6 Договору позики, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача штраф у сумі 12000 доларів США, а також проценти за користування чужими грошовими коштами після закінчення строку дії договору з розрахунку 1% за кожен день від суми позики, за весь період такого користування, що складає 418721,64 грн. 09.05.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Сааді Р.М. надійшла заява про зменшення неустойки та процентів річних (т.2 а.с.122-125), в якій просить зменшити розмір неустойки (штрафу) до суми 8302,26 грн., зиеншити розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за період 21.11.2020 по 08.12.2021, до суми 5225,44 грн. Також просить долучити до матеріалів справи докази підстав для зменшення неустойки та процентів за користування чужими грошовими коштами. 30.05.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача адвоката Індюкової Т.В. надійшло заперечення на заяву від 09.05.2025 року (т.2 а.с.134-136), в якому просить відмовити у прийнятті заяви про зменшення неустойки та процентів річних, відмовити у долученні додатків до справи. Заперечення обґрунтовано тим, що стороною відповідача вказана заява та докази до неї подані з порушенням процесуальних строків і клопотання про поновлення процесуального строку, стороною відповідача не подано. Вирішуючи питання щодо заяви сторони відповідача про зменшення неустойки та процентів річних, суд, враховуючи положення ст.126 ЦПК України, вважає за необхідне залишити без розгляду зазначене клопотання та не приймає до уваги докази, що були долучені до нього. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто законодавство встановлює наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу в межах дії договору, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року (справа № 922/3578/18) зробила висновок, що частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено можливість визначення розміру процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом, передбаченим договором, та обмеження свободи сторін в укладенні договору на предмет визначення іншої методики нарахування процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами згідно із ст. 693, 536, 625 ЦК України. Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення). Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами після закінчення строку дії договору в сумі 418721,64 грн. Як вбачається з матеріалів справи, - протягом строку дії договору позики, проценти за користування позикою не нараховувались. Щодо стягнення штрафу у сумі 12000 доларів США. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. З огляду на те, що договором позики сторони погодили відповідальність боржника в разі порушення строків повернення позики або зобов`язань передбачених договором у вигляді сплати штрафу в сумі 12000 доларів США, суд вважає зазначену вимогу такою, шо підлягає задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: до стягнення підлягає сума основного боргу за договором позики у розмірі 4000 доларів США та штраф у розмірі 12000 доларів США. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 9029,43 гривень, що підтверджується копією квитанцієї від 29.12.2021 року (т.1 а.с.22) і зазначений судовий збір зараховано до спеціального фонду державного бюджету України (т.1 а.с.47). З огляду на те, що суд задовольняє позовні вимоги частково, відшкодуванню позивачу підлягають витрати по сплаті судового збору в сумі 4372 грн. 95 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial