Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

18 квітня 2025 року до Заводського районного суду м. Миколаєва на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, в якій позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] . Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у шлюбі та мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано у 2013 році. Син після розлучення проживає з батьком на перебуває на його утриманні. 19 березня 2024 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання сина, проте відповідач не сплачує аліменти. Мати не займається вихованням сина, не бачиться з ним, не проявляє інтересу до його подальшої долі. Зазначені факти позивач розцінює як свідоме ухилення від виконання матір`ю батьківських обов`язків, тому звертається до суду. Ухвалою суду від 07 травня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання, витребувано відомості з Міністерства соціальної політики України, зобов`язано службу у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР надати висновок щодо розв`язання спору. 10.06.2025 надійшла відповідь з Міністерства соціальної політики України. 22.07.2025, 30.10.2025 надійшла заява позивача про розгляд справи без його участі. 10 вересня 2025 року з Ленінського районного суду м. Миколаєва надійшов висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради. 28 жовтня 2025 року надійшов висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради. Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. Відповідач в судове засідання повторно не прибула, причин не повідомила, відзиву не подала. Представник служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР в судове засідання не прибув, причин не повідомив. У відповідності до положень ст. 280-281 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована ) та ч.ч. 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Враховуючи наведене, позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Позбавлення батьківських справ завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України), якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, то вони можуть бути позбавленні батьківських прав. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто, прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Судом встановлено, що [PERSON] (позивач) та [PERSON] (відповідач) перебували у шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.11.2013, яке набрало законної сили 29.11.2013, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до акту про підтвердження місця проживання [PERSON], затвердженого головою правління ОСББ «ІМПУЛЬС», [PERSON] , [INFO] проживає з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2012 року. Відповідно до довідки директора Миколаївської гімназії № 56 Ольги Мазур, від 18.01.2024 № 02-27/05, мати [PERSON] , [INFO] не бере участі у вихованні сина, не піклується про його навчання та стан здоров`я, не підтримує зв`язок зі школою. Повністю навчанням та вихованням [PERSON] займається виключно батько. 19 березня 2024 року Ленінським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 27 лютого 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15.08.2024, складеного старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса) Бабенко Є.М. при примусовому виконанні судового наказу, [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.07.2024 у сумі 19180,03 грн. З висновку, складеного виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 27.08.2025 №22497/02.02.01-22/04/14/25, встановлено що було проведено психологічне діагностування дитини - [PERSON] та встановлено, що він як свою сім`ю сприймає себе, батька та бабусю. Стосунки з матір`ю емоційно дискомфортні, недружелюбні. По відношенню до неї відчуває злість та образу, через те, що мати його кинула. З боку матері не відчуває захисту, любові, зацікавленості його життям. Має прив`язаність до батька. З боку батька. Згідно характеристики на дитину від 27.05.2025 із медичного фахового коледжу, де [PERSON] навчається з 01.09.2024 питанням виховання, розвитку та догляду за дитиною займається батько. Мати станом справ дитини не цікавилась. [PERSON] пояснила, що батько перешкоджає їй спілкуватись з дитиною і не дає змоги його забрати, існує конфлікт між батьками. [PERSON] запропоновано допомогу спеціалістів, однак вона відмовилась, зазначаючи, що готова звернутися у разі виникнення потреби. Підстав, які б перешкоджали матері виконувати обов`язки щодо виконання та догляду за дитиною фахівцями Центру не виявлено. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні неповнолітнього сина [PERSON] . Отже на підстави цих доказів встановлено, що мати дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує матеріально, не спілкуються з дитиною. Неявки відповідача в судові засідання, неподання до суду заперечень проти позову про позбавлення її батьківських прав, суд також розцінює як втрату відповідачкою інтересу до своєї дитини. Про зазначене також свідчить те, що [PERSON] під час обстеження умов її проживання 28.05.2025, посилаючись на заборону колишнього чоловіка спілкуватись з сином, на пропозиції фахівців Центру відмовилась від допомоги спеціалістів. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Тому зазначені вище фактори, суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання своєї дитини, яка свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради, оскільки з урахуванням встановлених судом обставин відсутності матері у житті дитини, вважає, що позивач довів та надав суду докази, які безспірно свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно сина, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, протягом судового розгляду відповідач не змінила своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, не намагалася віднайти можливість налагодити спілкування з сином, будучи обізнаною про розгляд цієї справи, жодного разу в судове засідання не прибула, жодних пояснень не надала, тому суд доходить висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача обґрунтовані та підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з дотриманням положення ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved