Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Заводського районного суду міста Миколаєва з позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому вона просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2005 року вона проживала зі своєю дочкою [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , в якій вони є зареєстрованими згідно довідки ЦНАП від 01.09.2025 року. У 2015 році [PERSON] вийшла заміж та разом з чоловіком виїхала на постійне проживання до Російської Федерації. З 2015 року відповідач втратила зв`язок з квартирою і право на проживання, комунальні послуги не сплачувала, ремонтом та утриманням квартири не займалась, поштову кореспонденцію та медичну допомогу не отримувала, особистих та спільних речей в квартирі не має. Позовна заява надійшла до суду 09.09.2025 року. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 10.09.2025 року, вказану позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи. Правом на подання відзиву відповідач не скористалась. Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 15.01.2026 року підготовче судове засідання у справі закрито. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява №8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Справа була призначена до судового розгляду на 03.02.2026 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Разом з тим, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Заперечень щодо заочного розгляду справи не надавала. Відповідач в судове засідання не з`явилась без поважних причин, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи. Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що позивач не заперечила проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу за відсутності сторін, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 03.02.2026 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом. Суд, згідно ч. 1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 04.08.2005 року. Крім того, [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , з 22.04.2015 року. Зазначені обставини підтверджуються спеціальними відмітками у паспорті [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, виданого на підставі заяви [PERSON] , №19.04-06/49167/2025 від 01.09.2025 року відповідно до відомостей Реєстру Миколаївської міської Територіальної громади за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту про фактичне місце проживання (не проживання) від 01.09.2025 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] , донька їхньої сусідки [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , - [PERSON] , яка зареєстрована за цією ж адресою, фактично не проживає, комунальними послугами не користується з 2015 року. На підставі витягу з рішення ВК ММР №336 від 12.04.2019 року «Про зміну договору найму житлового приміщення» між КЖЕП Центрального району м. Миколаєва (наймодавцем), з однієї сторони, та [PERSON] (наймачем), з іншої сторони, 29 лютого 2024 року було укладено договір №26 найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до якого наймодавець надає [PERSON] , [INFO] , яка є наймачем, та членам її сім`ї, зокрема, [PERSON] , [INFO] , яка є донькою наймача, у безстрокове користування житло двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії паспорта [PERSON] , [INFO] , остання з 28.08.2018 року є громадянкою Російської Федерації та має зареєстроване місце проживання у місті Волгоград з 16.09.2018 року. Відповідно до протоколу консультації (далі мовою оригіналу) Государственного автономного учреждения здравоохранения «Волгоградской областной клинической стоматологической поликлиники» - пацієнт [PERSON] , [INFO] , має адресу фактичного місця проживання: [ADDRESS] ; документ, на підставі якого встановлено особу: паспорт громадянина Російської Федерації № [NUMBER] , виданий (далі мовою оригіналу) ГУ МВД России по Волгоградской области, 340-007; дата видачі 28.08.2018 року. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях 319, 326 ЦК України. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно до п.3 ч.3 ст. 6 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» від 5 листопада 2021 року № 1871-IX, адміністративний збір не справляється у разі зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/зміни місця проживання на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п.50 «Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування)» затвердженого постановою КМУ від від 07 лютого 2022 р. № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється також і на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (у такому випадку адміністративний збір не сплачується) У п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.89р., № 13 від 25.12.92р., №15 від 25.05.98р.) роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Якщо ж він був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. На підтвердження вибуття, суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач не мешкає у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців (з 2015 року). Обраний позивачем спосіб захисту є вірним. Правові підстави для користування спірним житловим приміщенням відповідачкою на теперішній час відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved