Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог. Позивач [PERSON] через свого представника адвоката Железняка А.В. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до Бердянського відділу державної виконавчої служби у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення майна з-під арешту. Позовна заява обґрунтована тим, що на виконанні у Бердянському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4964/05, виданого 08.04.2009 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в сумі 5707 грн. Під час здійснення виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.05.2009. Вищезазначене виконавче провадження було завершено 28.05.2010, а саме винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що майна, на яке може бути звернено стягнення не виявлено. Арешт не скасований. На теперішній час виконавчі провадження, в яких боржником є [PERSON] відсутні. Між тим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про наявність обтяження у виді арешту нерухомого майна. Позивач не є боржником у вказаному виконавчому провадженні, проте його прізвище ім`я та по батькові повністю збігається з іншою особою, що є боржником. Посилаючись на викладені обставини просить зняти арешт з усього належного йому нерухомого майна та скасувати заборону на здійснення відчуження всього належного йому нерухомого майна, накладену на все належне йому нерухоме майно постановою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області Ткаля Д.О. АА № 761417 від 14.05.2009 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в рамках виконавчого провадження з виконання рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у цивільній справі № 2-4964/05 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 02.07.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання у справі. 07.11.2025 в судовому засіданні ухвалою суду без видалення до нарадчої кімнати закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі. 22.01.2026 позивач [PERSON] та його представник адвокат Железняк А.В. в судове засідання не з`явились. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача, у якій представник просить позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Бердянського ВДВС у Бердянському районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подав. Частиною 4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Нормативне обґрунтування. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Стаття 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч.4,5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5 позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору» або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк або іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Встановлені судом обставини та висновки суду. Згідно з інформацією, наданою Управлінням ДВС ГТУЮ в Запорізькій області, на виконанні у Бердянському міськрайонному відділі ДВС ГТУЮ у Запорізькій області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4964/05, виданого 08.04.2009 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] (місце мешкання: [ADDRESS] . (інші відомості у виконавчому документі відсутні ) на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 5707,00 грн. Згідно даних, що містяться у автоматизованій системі виконавчих проваджень та враховуючи інформацію, надану Відділом, в рамках примусового виконання вищезазначеного виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.05.2009. Вищезазначене виконавче провадження було завершено 28.05.2010, а саме винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІV, у зв`язку з тим, що майна, на яке може бути звернено стягнення не виявлено. У відповідності до інформації, наданої відділом, вказане виконавче провадження передано до архіву та знищено, що підтверджується відповідним актом від 27.02.2014. Станом на теперішній час проведеною перевіркою даних АСВП встановлено, що виконавчих документів, за якими боржником виступає [PERSON] до Відділу на виконання не надходило (а.с.14-16). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, міститься інформація про наявність обтяження на нерухоме майно, що належить [PERSON] (інші дані відсутні), підстава обтяження постанова про арешт майна та забороно йог відчуження, 14.05.2009 ВДВС Бердянського міськрайонного управляння юстиції у Запорізькій області, державний виконавець Ткаля Д.О.(а.с.17-21). Як вбачається з наданої Олександрівським районним судом м. Запоріжжя інформації, якому визначена підсудність справ Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, перевіркою ЄДРСР не виявлено рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області у цивільній справі № 2-4964/05. Також при перевірці автоматизованої системи документообігу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області (в обсязі наданому Бердянським міськрайонним судом Запорізької області) не виявлено обліково-статистичної картки 2-4964/05 (а.с.24). Отже, з досліджених судом доказів вбачається, що на виконанні в Бердянському міськрайонному ВДВС ГТУЮ в Запорізькій області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-4964/05, виданого 08.04.2009 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу. В ході здійснення виконавчого провадження постановою державного виконавця АА № 761417 від 14.05.2009 накладено арешт на все майно боржника. Згідно інформації наданої Головним територіальним управлінням юстиції у Запорізькій області місце реєстрації боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-4964/05, виданого 08.04.2009 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області [PERSON] : с. Дмитрівка, вул. Леніна, 48 (інші дані відсутні) (а.с.14). Місце реєстрації позивача [PERSON] , арешт на майно якого накладено, у період часу з 16.10.2003 до 24.02.2004: [ADDRESS] , з 05.10.2005 до 15.05.2008 [ADDRESS] , з 17.06.2014 до 12.09.2016 [ADDRESS] , з 26.07.2017 р. й до цього часу м. Запоріжжя, вул. Волинська, буд. 2 про що свідчить наявні інформації у паспорті громадянина України [NUMBER] виданим Комунарським РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області 11.11.2003 року (а.с.25-31). З вищевказаних доказів не убачається, що позивач [PERSON] [INFO] є стороною вищевказаного виконавчого провадження. Вказані обставини свідчать про збіг в ПІБ боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-4964/05 і позивача по справі. Також, у даній справі, судом дослідивши всі наявні докази, достовірно встановити ініціатора накладення арешту на майно [PERSON] , а саме [PERSON] (інші дані відсутні) та отримати копії документів, які стали підставою для накладення заборони відчуження вказаного нерухомого майна, неможливо у зв`язку із знищенням документів зі спливом строків зберігання. Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21. 02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Таким чином державним виконавцем було помилково накладено арешт на нерухоме майно позивача. На сьогодні позивач має намір реалізувати свої права щодо нерухомого майна, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Іншого способу захисту порушених прав суд не вбачає. Враховуючи вищевикладені обставини, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивач не заявляє вимоги про стягнення судового збору, тому суд дане питання не вирішує. На підставі викладеного,

Outcome: approved