Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

04.09.2025 представник позивача Шабатин Н.А. подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором №21.11.2024-100000009 від 21.11.2024 у розмірі 11560,00 грн. та судові витрати у сумі 2422,40 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 21.11.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №21.11.2024-100000009. Відповідно до умов договору, відповідачу надано кредит в розмірі 4000 грн. на 140 днів. Оскільки, [PERSON] свої зобов`язання перед позивачем не виконує, кредит та проценти не сплачує, що підтверджується карткою по особовому рахунку відповідача, то у нього наявна заборгованість у сумі 11560,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі. Ухвалою судді від 28.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. 18.11.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, комісії та неустойки за кредитним договором відмовити, оскільки [PERSON] є діючим військвослужбовцем та учасником бойових дій, відповідно на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» і відсотки за користування кредитом відносно нього не нараховуються. Також зазначила, що вимога сторони позивача про стягнення з відповідача заборгованості за комісіями та неустойкою є безпідставною та нічим не обгрунтованою. Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» - Шабатин Н.А. в судове засідання не прибула, але подала заяву в якій просила розглянути справу у її відсутності, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник Могілевець О.С. у судове засідання також не прибули, проте від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без їх участі, в якій вказала, що позов визнає частково, а саме в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Суд встановив, що 21.11.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір №21.11.2024-100000009. Відповідно до умов кредитного договору кредит надається на наступних умовах: сума кредиту: 4000,00 грн.; строком на 140 днів; процентна ставка 1 % за 1 (один) день користування, термін повернення 21/11/2024. Згідно з листом про переказ коштів, кредитором надано, а [PERSON] отримано кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн. Таким чином, ТзОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] , кредит у розмірі, встановленому кредитним договором №21.11.2024-100000009. У свою чергу, відповідач [PERSON] не повернув своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, що підтверджено розрахунком заборгованості за договором. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань станом на 04.09.2025 у відповідача утворилася заборгованість за договором в сумі 11560,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4000,00 грн.; по процентам в розмірі 4760,00 грн.; комісія 200,00 грн, додаткова комісія - 600,00 грн., по неустойці за кожен день невиконання неналежного виконання кожного окремого зобов`язання у розмірі 2000,00 грн. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що суд встановив факт укладення між позивачем ТзОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та факт їх неповернення у відповідності до умов вказаних у договорі та у строки визначені сторонами, тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 4000,00 грн. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, докази зворотнього у суду відсутні. Що стосується вимог позивача щодо стягнення відсотків за вказаним договором, суд зазначає наступне. Так, відповідач не визнає та заперечує проти стягнення з нього відсотків за вказаним кредитним договором, з огляду на положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. У статті 1, 2 даного Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей`закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції Українита законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації. В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Як вбачається з наданих стороною відповідача документальних доказів, [PERSON] є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 27.07.2021 . Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, відповідач мав статус учасника бойових дій та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто до відповідача не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення з відповідача [PERSON] відсотків за користування кредитом, комісії та неустойки - відсутні. Разом з тим, відповідно до абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. В постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №666/4957/15-ц вказано, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Одночасно, згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні. Відтак, позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, які у цій справі складаються зі судового збору, суд виходить з такого. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна сума задоволених вимог позивача складає 4000,00 грн. (4000*100:11560 = 34,60) та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 838,15 грн (2422,40*34,60:100 = 838,15).

Outcome: dismissed