Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалося через різні погляди на життя, права та обов`язки подружжя. З квітня 2022 року сторони проживають окремо, шлюбні стосунки припинені, спільне господарство не ведеться. Просить шлюб розірвати. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2025 року відкрито провадженні у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник адвокат Грищенко О.В. не з`явилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 лютого 2004 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушення жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 56 Сімейного кодексуУкраїни кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно статей 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб. Сторони не підтримують сімейні та подружні стосунки, спільне господарство не ведеться, примирення не можливе, таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Відповідачем подано суду заяву про визнання позову, визнання позову не суперечить закону. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідачем не надано суду належних доказів, що останній звільнений від сплати судового збору. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605 грн. 60 коп. та позивач має право на повернення з державного бюджету сплаченого судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп.

Outcome: approved