Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Сокирянського районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Сокирянської міської ради, про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивує тим, що сторони є батьками малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 12.03.2014р. шлюб між сторонами розірвано. З відповідача рішенням суду стягнуто аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Син проживає з нею і перебуває на її утриманні, батько дитини - [PERSON] участі в утриманні дитини не приймає. Станом на 13.08.2025р. аліментний борг відповідача становить 65270,55грн. Відповідач разом з ними не проживає, участі у вихованні дитини не бере, що підтверджується висновком виконавчого комітету Сокирянської міської ради як органу опіки і піклування від 22.09.2025р. Жодного з покладених законом на батьків обов`язків відповідач не виконує, не надає матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться станом здоров`я дитини, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. При цьому жодних перешкод для спілкування батька з дитиною нею не чиниться. Зважаючи на те, що відповідач фактично самоусунувся від прав та обов`язків щодо дитини, свідомо нею знехтував, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини що свідчить про фактичну відмову відповідача від дитини, вважає за доцільне позбавити його батьківських прав. З її сторони для дитини створені всі умови для життя. Зверненню до суду передували її звернення до органу опіки та піклування виконавчого комітету Сокирянської міської ради із заявою про надання висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Розглянувши її заяву Виконавчий комітет Сокирянської міської ради рішенням № 194 від 22.09.2025р. затвердив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . За наведених обставин просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач у судове засідання не з`явилась, однак подала до суду заяву, за замістом якої просить проводити судове засідання без її участі та без участі представника позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву за змістом якої дав згоду на позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Сокирянської міської ради, подала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки на судове засідання всіх учасників справи чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Підстав, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, для відкладення розгляду справи не встановлено, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сокирянського районного управління юстиції Чернівецької області 14.03.2012 року, [INFO] народився [PERSON] , батьками малолітнього [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Сокирянського районного суду Чернівецької області від 12.03.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Сокирянського районного суду Чернівецької області від 30.10.2013 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частин усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.09.2013 року і до досягнення повноліття. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 11.03.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кельменецького районного управління юстиції Чернівецької області, між [PERSON] та [PERSON] 11.03.2016 року зареєстровано шлюб, прізвище після реєстрації шлюбу дружині присвоєно « [PERSON] ». Відповідно до акту № 434 обстеження житлово-побутових умов від 03.09.2025 року гр. [PERSON] , по [ADDRESS] , встановлено, що за даною адресою зареєстрована та фактично проживає [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] , 1995 р.н., та трьома неповнолітніми дітьми: [PERSON] , 2012 р.н., [PERSON] , 2016 р.н., [PERSON] , 2021 р.н. Всіх дітей виховує, навчає та лікує самостійно. Як вбачається із характеристики № 221 від 04.09.2025 року, виданої опорним закладом «Сокирянський ліцей №1 Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області» [PERSON] , [INFO] , (2021/2022 н.р.), навчався в закладі освіти з першого класу. Мати співпрацювала з учителем, радилась, реалізовувала поради у відносинах з дитиною. Систематично відвідувала батьківські збори, брала активну участь у житті класу та на належному рівні виховує сина. Рідний батько [PERSON] ніякої участі у вихованні сина не приймав. За період навчання [PERSON] у початковій школі жодного разу не спілкувався з вчителем, не відвідував ні свят, ні зборів. Згідно характеристики № 208 від 25.08.2025 року, виданої опорним закладом «Сокирянський ліцей №1 Сокирянської міської ради Дністровського району Чернівецької області» [PERSON] , [INFO] , учень 8-Б класу, навчається у даному закладі з першого класу. Зарекомендував себе як старанний, дисциплінований, працелюбний учень. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню: стежить за успішністю, за побутовими умовами, харчуванням, одягом. Активно цікавиться життям сина в освітньому закладі, систематично підтримує зв`язок з класним керівником, завжди відвідує батьківські збори. Чоловік матері [PERSON] бере активну участь в житті хлопця, цікавиться успішністю, відвідує батьківські збори. За період навчання дитини у навальному закладі батько [PERSON] не приймав участі у вихованні сина, жодного разу не з`явився на батьківських зборах. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим листом 2/722/611/13 виданого 26.11.2013 року у [PERSON] наявна заборгованість станом на 13.08.2025 року зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 65270,55 грн. З письмових пояснень [PERSON] від 19.08.2025 року встановлено, що [PERSON] є його сусідкою та перебувала у шлюбі з [PERSON] у період з 2009 по 2014 рік. Після розлучення їх неповнолітній син залишився проживати з матір`ю. У 2016 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] з яким на даний час і проживає та виховує дітей. З приводу виховання [PERSON] свого неповнолітнього сина [PERSON] , йому нічого не відомо, оскільки [PERSON] жодного разу на бачив його за місцем проживання його сина [PERSON] . Вихованням [PERSON] , фінансовим утриманням, лікуванням та навчанням займається [PERSON] та вітчим [PERSON] . Зі слів [PERSON] відомо, що він з батьком спілкується та не бачив тривалий час. З письмових пояснень [PERSON] від 19.08.2025 року встановлено, що [PERSON] є її сусідкою та перебувала у шлюбі з [PERSON] у період з 2009 по 2014 рік. Після розлучення їх неповнолітній син залишився проживати з матір`ю. У 2016 році [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] з яким на даний час і проживає та виховує дітей. З приводу виховання [PERSON] свого неповнолітнього сина [PERSON] , повідомила, що останній ніякої участі у житті сина не приймає, сина за місцем проживання не відвідує. Вихованням [PERSON] , фінансовим утриманням, лікуванням та навчанням займається [PERSON] та вітчим [PERSON] . Зі слів [PERSON] відомо, що він з батьком спілкується та не бачив тривалий час. З письмових пояснень неповнолітнього [PERSON] від 19.08.2025 року встановлено, що його біологічний батько [PERSON] протягом останніх трьох років проживає за межами України. Після розлучення батьків у 2014 році його вихованням, фінансовим забезпеченням, лікуванням та навчанням займається матір [PERSON] . Батько [PERSON] , як йому відомо, участі у його вихованні та забезпеченні не приймав. Останній раз із біологічним батьком спілкувався 6 місяців тому, коли останній смс-повідомленням привітав його з днем народження. Батька бачив востаннє близько трьох з половиною років тому. Участь у його вихованні [PERSON] не приймає, оскільки не цікавиться ні навчанням, ні особистим життям. У його фінансовому забезпеченні та проведенні вільного часу займається вітчим [PERSON] , який з 2016 року одружений з його матір`ю [PERSON] . Згідно із частиною 4 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 Сімейного кодексу України). Відповідно до наявного у матеріалах справи Висновку виконавчого комітету Сокирянської міської ради як органу опіки та піклування на підставі рішення №194 від 22.09.2025 року виконавчий комітет як орган опіки та піклування, з метою соціального захисту малолітнього та його права на повноцінний розвиток, створення належних умов для психологічної адаптації, виховання та розумового розвитку, вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , по відношенню до його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки. Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Аналіз наведеної норми свідчить, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України. Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, ЄСПЛ зауважував, що якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції). Таку правову позицію висловив ВС в справі № 520/8264/19 (провадження № 61-19984 св 21) від 26.04.2022 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відсутність побачень з дитиною та навіть спроб їх здійснення, свідчить про відсутність інтересу до дитини з боку відповідача, що відповідно до рішення «Хант проти України» є підставою для позбавлення батьківських прав. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі «ілля ляпін проти росії», заява № 70879/11, встановив відсутність порушень національними судами російської федерації статті 8 Конвенції (право на повагу до приватного та сімейного життя), а також зауважив, що, якщо батько значний проміжок часу не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Існуючі сімейні зв`язки між дітьми та батьками, які насправді піклуються про них, захищаються Конвенцією. Позбавлення батьківських прав відповідача в судовому порядку скасувало лише правовий зв`язок між ним та його дітьми, підтвердило відсутність фактичного духовного зв`язку між батьком та дітьми. Так судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги на утримання свого малолітнього сина, не цікавиться його станом здоров`я, вихованням та навчанням, фізичним, моральним та духовним розвитком. Він тривалий час не спілкується та не зустрічається зі своїм сином, а також не здійснює будь-яких спроб щодо налагодження з ним відносин. Відповідач не забезпечує дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування. Не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не створює умов для отримання дитиною освіти. Таким чином суд вважає, що відповідачем [PERSON] свідомо обрано такі життєві умови, за якими його участь у вихованні малолітньої дитини є відсутньою, що в свою чергу свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків в розумінні статті 164 СК України. Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , малолітнього [PERSON] . Враховуючи викладене суд вважає, що дії відповідача [PERSON] щодо самоусунення від виконання батьківських обов`язків є винними, адже він свідомо, без жодних поважних причин їх не виконував. За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. ЄСПЛ неодноразово зауважував, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати, дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Враховуючи наведене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] слід задовольнити. Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. На підставі вищенаведеного відповідно до ст. ст. 19, 164, 165, 166, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення та поновлення батьківських прав» суд,

Outcome: approved