Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» звернувся до Новобаварського районного суду міста Харкова з позовною заявою до [PERSON] , в якій просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість: за кредитним договором № 014-RO-82-242064946 від 27.11.2023 в сумі 32597,83, а також судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн та на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. Позовна заява підписана представником позивача адвокатом Титаренком Владиславом Володимировичем, який діє на підставі ордеру (а.с.47). Позивач обґрунтував позовні вимоги тим, що 27.11.2023 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено Заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-242064946 (далі кредитний договір), відповідно до якого Банк надає клієнту послугу споживчого кредиту «Кредит готівкою» для чого відкриває клієнту поточний рахунок «для виплат» в гривнях на умовах п. 5 Заяви-договору. Відповідно до умов договору Банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 35360,68 грн, а клієнт зобов`язаний повернути Банку кредит та сплатити проценти за його користування, строк кредиту становить 14 місяців, з 27.11.2023 по визначену Графіком дату останнього щомісячного ануїтетного платежу, проценти за користування кредитом за фіксованою процентною ставкою 29,90% річних, сплата ануїтетного платежу 27 числа кожного календарного місяця. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі та на умовах, передбачених кредитним договором. 12.02.2024 між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-242064946 від 27.11.2023, де сторони угоди досягли згоди про зміну умов погашення кредиту, визначених кредитним договором, та встановили, що станом на 12.02.2024 заборгованість за кредитним договором становить 30677,39 грн. Всупереч умов кредитного договору позичальник припинив виконувати договірні зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості, сплати процентів згідно з умовами договору. 20.02.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» укладено Договір про відступлення права вимоги № 114/2-67-F, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк» передає (відступає) за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» набуло право грошової вимоги за низкою кредитних договорів, в тому числі і за кредитним договором № 014-RO-82-242064946 від 27.11.2023, укладеним між позичальником та АТ «Райффайзен Банк», сума заборгованості за яким становить 32597,83 грн, з яких: 29132,63 грн сума заборгованості за кредитом; 3465,20 грн сума заборгованості за процентами. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача останнім не здійснено жодного платежу на погашення заборгованості, ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок нового кредитора. Позивач направив відповідачу досудову вимогу про виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, яка відповідачем станом на дату звернення з позовом до суду, відповідачем не виконана, в зв`язку з чим позивач звертається до суду з даною позовною заявою. Судові витрати, які позивач поніс і які (орієнтовно) очікує понести у зв`язку із розглядом справи, становлять 3028,00 грн (сума сплаченого судового збору) та 7500,00 грн (витрати на правничу допомогу адвоката). 02.01.2026 ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання (а.с.53). Представник позивача ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» адвокат Титаренко В.В. у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі представник позивача, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суду не повідомив, відзив не подавав. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. За змістом ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно зі статтею 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, зі згоди представника позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. 28.01.2026 суд постановив ухвалу ухвалою про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд не здійснював. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до таких висновків. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд установив, що 27.11.2023 АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] підписали: додаток до Заяви про акцепт Публічної пропозиції/Угоди №CMDPI-39276 ВІД 08.10.2018 Заяву-Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-242064946; Графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки (Додаток № 1); Заяву на отримання кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою» № 014-RO-82-242064946; паспорт споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», що разом становлять договір, відповідно до умов якого: банк надає клієнту послугу споживчого кредиту, для чого відкриває клієнту поточний рахунок «Для виплат» в гривнях. Банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 35360,68 грн, а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Надання кредиту може здійснюватися в один із наступних способів: а) шляхом зарахування коштів кредиту на поточний рахунок клієнта, зазначений у п.2.2 Заяви-договору. Клієнт доручає банку здійснити в дату надання кредиту договірне списання коштів з поточного рахунку у визначеній підпунктом 3.1.1. п. 3.1 Заяви-договору сумі на КР №1439997600; б) кредит надається шляхом зарахування коштів кредиту на КР з наступним відображенням операції надання кредиту на КР через поточний рахунок в дату надання кредиту або на наступний операційний день. Розмір процентної ставки може бути змінений за згодою сторін шляхом укладання додаткової заяви до цієї Заяви-договору або в порядку та на умовах, передбачених цією Заявою-договором. Супровідні послуги Банку та третіх осіб страхування життя, здоров`я та працездатності клієнта. Кредит надається для: власних особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, в розмірі 35000,00 грн; оплати клієнтом страхового платежу у розмірі 360,68 грн на користь ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя», страховим посередником якого виступає Банк. Строк кредиту 14 місяців, з 27.11.2023 по визначену Графіком дату останнього щомісячного ануїтетного платежу. Процентна ставка є фіксованою та становить: з 27.11.2023 по 27.01.2024 включно 14,95% річних; з 28.01.2024 у розмірі 29,90% річних. Дата сплати щомісячного ануїтетного платежу 27 числа кожного календарного місяця згідно з Графіком. Клієнт доручає банку здійснювати 26 числа кожного місяця договірне списання коштів з КР на поточний рахунок в сумі 2990,44 грн, яка дорівнює сумі ануїтетного платежу згідно з Графіком (а.с.5-13). Згідно з Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості спожитого кредиту та реальної процентної ставки (Додаток № 1 ), дата видачі кредиту 27.11.2023 у розмірі 35360,68 грн, дата останнього щомісячного ануїтетного платежу 27.01.2025; сплата 27 числа кожного календарного місяця (а.с.10). Зазначені вище документи, а також Згоду на обробку даних (а.с.18) [PERSON] підписав електронним підписом «771711» 27.11.2023 о 22:06. Також, 27.11.2023 [PERSON] підписав Заяву № 014-RO-82-242064946 на приєднання до договору добровільного страхування життя №РБ1704-г від 03.03.2023, що є заявою приєднання на укладання з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» договору страхування для клієнтів-фізичних осіб, які отримують в АТ «Райффайзен Банк» споживчий кредит за програмою кредитування «Кредит готівкою». Термін дії договору з 27.11.2023 по 27.01.2025 (кінцева дата покриття) (а.с.14-15). Вказану заяву [PERSON] підписав електронним підписом «771711» 27.11.2023 о 22:06. 12.02.2024 між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено додаткову угоду № 1 до Заяви-Договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» до кредитного договору № 014-RO-82-242064946 від 27.11.2023, де сторони погодили, що станом на 12.02.2024 фактична заборгованість клієнта за кредитним договором по сплаті суми кредиту становить 30677,39 грн (фактична заборгованість за сумою кредиту). Станом на 12.02.2024 заборгованість клієнта за кредитним договором, строк сплати якої настав, складає 393,25 грн, у тому числі заборгованість з погашення суми кредиту 0,00 грн, заборгованість з погашення процентів 393,25 грн. На підставі цієї додаткової угоди з 12.02.2024 фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами та прострочених процентів, у зв`язку з чим відбувається зміна строку погашення заборгованості. Таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів. Сторони домовились про зменшення розміру щомісячного ануїтетного платежу на період з 12.02.2024 по 26.05.2024 (а.с.16). Відповідно до Графіку погашення кредиту з розрахунком загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, сума кредиту 31070,64 грн, термін користування кредитом 14 місяців, номінальна процентна ставка 29,90% річних, дата останнього щомісячного ануїтетного платежу 27.01.2025; сплата 27 числа кожного календарного місяця (а.с.17). Додаткову угоду та Графік підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором «946243» 12.02.2024 о 16:19. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі та на умовах, передбачених кредитним договором, що підтверджується копією виписки по особовому рахунку за період з 27.11.2023 по 19.08.2024 (а.с.20-21). З цієї виписки суд вбачає, що заборгованість становить 32597,83 грн. Відповідач з викладеними у зазначених вище документах умовами кредитування погодився без будь-яких зауважень або застережень. Всупереч умовам кредитних договорів, позичальник припинив виконувати взяті на себе договірні зобов`язання. Згідно зі складеним АТ «Райффайзен Банк» розрахунком заборгованості за кредитним договором № 014-RO-82-242064946 від 27.11.2023, заборгованість [PERSON] станом на 19.08.2024 становить 32597,83 грн, з яких: 29132,63 грн заборгованість за кредитом; 3465,20 грн заборгованість за процентами (а.с.22). 20.02.2024 між АТ «Райффайзен Банк» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (Новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги № 114/2-67-F, у відповідності до умов якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату належні права вимоги, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.23-28). 19.08.2024 ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» перерахувало на користь АТ «Райффайзен Банк» оплату загальної вартості портфеля заборгованості, згідно з договором про відступлення права вимоги № 114/2-67-F від 20.02.2024, у розмірі 3110185,01 грн (а.с.29,30). Відповідно до реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 114/2-67-F від 20.02.2024, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» набуло право грошової вимоги за низкою кредитних договорів, в тому числі і за кредитним договором № 014-RO-82-242064946 від 27.11.2023, укладеним між позичальником [PERSON] та АТ «Райффайзен Банк» на загальну суму 32597,83 грн (а.с.43-45). Згідно з Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, копією Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс», код ЄДРПОУ 39508708 зареєстроване у Реєстрі 24.11.2014, основний вид економічної діяльності: надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення) (а.с.35,36). 12.08.2025 позивач ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» надіслав [PERSON] досудову вимогу від 07.08.2025 про сплату заборгованості за кредитним договором № 014-RO-82-242064946 від 27.11.2023 у розмірі 32597,83 грн (а.с.32-34). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором ( ч.1 ст.1049 ЦК України). Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема із договорів. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому, в частині 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-979цс15. Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, не надав будь-яких доказів в розумінні положень ст. 76-81 ЦПК України на спростування обставин, на які посилається позивач, доказів про сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором позивачу або первісному кредитору матеріали справи не містять а тому, з врахуванням наданих позивачем доказів, суд вважає доведеними посилання позивача на існування заборгованості відповідача перед позивачем за кредитними договорами у сумах, зазначених у розрахунках заборгованості. Отже, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн (а.с.4). Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 7500,00 грн. На підтвердження наявності та розміру витрат на правничу допомогу стороною позивача надані копії таких документів: договору № 26/11/2025 від 26.11.2025 про надання правничої допомоги, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» та АБ «Титаренко Лігал Груп» в особі керуючого Титаренка Владислава Володимировича, де сторони погодили вартість години роботи Адвокатського бюро 1500,00 грн без урахування ПДВ; Замовлення № 1638 від 27.11.2025 до Договору про надання правничої допомоги № 26/11/2025 від 26.11.2025, відповідно до якого клієнт ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» передає АБ «Титаренко Лігал Груп» в роботу матеріали по справі за кредитним договором № 014-RO-82-242064946 стосовно [PERSON] ; Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 27.11.2025 до Замовлення № 1638 до Договору про надання правничої допомоги № 26/11/2025 від 26.11.2025, в якій загальна вартість робіт (послуг) складає 7500,00 грн, де надання усних правових консультацій 1 година вартістю 1500,00 грн, аналіз та вивчення документів 1 година вартістю 1500,00 грн, аналіз нормативної бази та вивчення судової практики 1 година вартістю 1500,00 грн, формування позиції позивача, визначення обсягу доказів 1 година вартістю 1500,00 грн, підготовка та подання позовної заяви 1 година вартістю 1500,00 грн; платіжної інструкції № 2998 від 28.11.2025 про сплату ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» АБ «Титаренко Лігал Груп» за послуги з правничої допомоги за Замовленням № 1638 до договору № 26/11/2025 від 26.11.2025 (а.с.37-42, 46-48). Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги не заявив. Водночас, оцінивши надані документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат на правничу допомогу, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7500,00 грн не є цілком співмірним із ціною позову, складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зокрема, надання усних правових консультацій аналіз та вивчення документів, аналіз нормативної бази та вивчення судової практики вартістю по 1500,00 грн за одну годину, що разом становить 4500,00 грн, оскільки ця справа є типовою, нескладною, не містить великого обсягу доказів, розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. У постанові від 12.02.2020 року у справі № 648/1102/19 Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. Суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернулася до суду, їх значення для заявника. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved