Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулось до суду з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1546498 від 02 січня 2020 року в розмірі 22 095,21 грн та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02 січня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1546498, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 10 000,00 грн, який мав повернути 12 січня 2020 року. У цей же строк позичальник зобов`язався сплатити проценти за користування кредитними коштами та комісію. Кредитний договір підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 23 лютого 2022 між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 81-МЛ, відповідно до умов якого відбулось відступлення права вимоги за кредитним договором № 1546498 від 02 січня 2020 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, його заборгованість складає 22 095,21 грн, з яких: 6074,92 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 14 820,29 грн - прострочена заборгованість за процентами, 1200,00 грн - прострочена заборгованість за комісією. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. Представником відповідача адвокатом Зачепіло З. Я. подано відзив на позовну заяву ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», у якому вона просить у задоволені позову відмовити. Посилається на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження виникнення у відповідача заборгованості за кредитним договором. Також відсотки за договором нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування. Крім того, розмір відсотків за кредитним договором є явно несправедливим у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Вимоги позивача про стягнення комісії за договором не відповідають нормам Закону України «Про споживче кредитування». Також представником відповідача подано до суду клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою судді Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 серпня 2025 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Заочним рішенням суду від 28 серпня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено. Ухвалою суду від 24 листопада 2025 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 28 серпня 2025 року та призначено підготовче судове засідання у даній справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача Усенко М. І. у судове засідання не з`явився, у позовній заяві просить розгляд справи проводити за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, його представник адвокат Зачепіло З. Я. у поданому до суду письмовому клопотанні просить справу слухати за відсутності сторони відповідача. Відповідно до змісту частини 7 статті 128, пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Як вбачається із відповіді № 1626797 від 31 липня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, місце проживання [PERSON] зареєстроване у [ADDRESS] . Надіслана [PERSON] судова повістка повернулася до суду із повідомленням про причини повернення «адресат відсутній». Такі дані вказані у поштовому повідомленні, яке повернулося до суду у зв`язку з неможливістю вручення судової повістки на 03 лютого 2026 року на 15 год 00 хв. Іншої адреси свого місця проживання чи перебування [PERSON] суду не повідомлено. Тому у зв`язку з відсутністю [PERSON] за адресою місця реєстрації суд вважає, що останній повідомлений належним чином. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення із наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини 1-4 статті 12 ЦПК України). Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до змісту частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 02 січня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1546498. Згідно з умовами договору ТОВ «Мілоан» надало відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн строком на 10 днів до 12 січня 2020 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 2 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Також [PERSON] зобов`язався сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 1200,00 грн, яка нараховується за ставкою 12 % від суми кредиту одноразово (пункти 1.2-1.6 договору). За змістом пункту 2.1 цього договору кредитні кошти надаються позичальнику ляхом переказу на картковий рахунок. Кредитний договір підписаний відповідачем із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надало відповідачу кредитні кошті, однак позичальник свої зобов`язання за договором не виконав та не повернув у визначений строк отримані в борг грошові кошти, не сплатив проценти та комісію. Заборгованість відповідача за кредитним договором складає 22 095,21 грн, з яких: 6074,92 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 14 820,29 грн - прострочена заборгованість за процентами, 1200,00 грн - прострочена заборгованість за комісією. Зазначені обставини підтверджуються кредитним договором № 1546498 від 02 січня 2020 року, графіком розрахунків, довідкою про ідентифікацію, анкетою-заявою на кредит № 1546498 від 02 січня 2020 року, платіжним дорученням № 13278726 від 02 січня 2020 року, відомістю про щоденні нарахування та погашення по кредитному договору № 1546498, випискою з особового рахунка за кредитним договором № 1546498 від 02 січня 2020 року. 23 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» і ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 81-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило новому кредитору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату, а новий кредитор прийняв належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 81-МЛ від 23 лютого 2022 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 1546498 від 02 січня 2020 року у сумі 22 095,21 грн, з яких: 6074,92 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 14 820,29 грн - прострочена заборгованість за процентами, 1200,00 грн - прострочена заборгованість за комісією. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України). Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). На підставі частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). У наданих позивачем документах міститься відмітка про те, що підпис позичальника накладений в електронному вигляді шляхом одноразового ідентифікатора. Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. У статті 11 цього Закону передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 вказаного Закону). На виконання умов договору № 1546498 ТОВ «Мілоан» 02 січня 2020 року перерахувало на картковий рахунок № [NUMBER] кошти в розмірі 10 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 13278726 від 02 січня 2020 року. Відповідачем при оформленні анкети-заяви на кредит було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу), але позивач не може повністю зазначати та зберігати у документах номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Отже, на підтвердження перерахування відповідачу коштів до суду надано платіжне доручення про перерахування суми кредиту. Суд враховує, що первинні банківські документи по рахунку клієнта належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений законом. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не є банківськими установами в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність». Отже, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку [PERSON] фінансова установа не може, оскільки не володіє такою інформацією. Надаючи правову оцінку зазначеному, суд вважає доведеним факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів. Доказів протилежного матеріали справи не містять, як з приводу укладення договорів, так і належності відповідачу зазначеного номеру телефону чи ненадходження на нього смс-кодів, а також отримання зазначених коштів, тобто вказані позивачем обставини не спростовано відповідачем, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18; від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19; від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 і від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Не заслуговують на увагу доводи відповідача про неправомірність стягнення комісії. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування кредиту. Розмір нарахованої позивачем комісії у сумі 1200,00 грн відповідає умовам укладеного кредитного договору (10 000,00 грн ? 12 % = 1200,00 грн). За вказаних обставин, суд вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6074,92 грн та комісії у розмірі 1200,00 грн за кредитним договором № 1546498 від 02 січня 2020 року. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, суд зазначає наступне. Згідно з положеннями укладеного між сторонами кредитного договору проценти за користування кредитом становлять 2000,00 грн та нараховуються за ставкою 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за договором фіксована. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Нарахування позикодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату фактичного повернення кредиту (включно) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування. Проценти за користування кредитом нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6 договору, яка є незмінною протягом всього строку фактичного користування кредитом позичальником, включаючи строк, що настає за терміном (датою) повернення кредиту, визначеним п. 1.4, якщо позичальник всупереч умовам договору продовжує користуватись кредитом. Позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах на певну кількість днів, доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку користування кредитом позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту наведені у відповідній таблиці. Волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно п. 6.14 Правил підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений п. 2.5 договору (п.п. 1.5.2, 1.6, 2.2.2, 2.2.3, 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору). Із наданих позивачем розрахунків вбачається, що відповідач здійснював погашення кредиту та сплачував комісію за продовження кредиту відповідно до умов договору, тим самим підтверджуючи волевиявлення продовжити строк користування/повернення кредиту. Таким чином, у зв`язку із неповерненням відповідачем кредиту та процентів після закінчення 10 днів строку кредитування, а також сплатою відповідних передбачених договором платежів відбувалося продовження користування відповідачем кредитними коштами, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на умовах, передбачених п.п. 2.3.1, 2.3.2 договору. Поряд з цим, системний аналіз положень п.п. 1.5.2, 1.6 кредитного договору щодо порядку та строку кредитування (10 днів), п.п. 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору щодо порядку нарахування процентів, п.п. 2.3.1, 2.3.2 щодо пролонгації дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 02 січня 2020 року та закінчився 07 грудня 2021 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного договору відбувалася його пролонгація. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Ураховуючи наведене, ТОВ «Мілоан» відповідно до умов договору, з якими погодився відповідач, нарахував на залишок фактичної заборгованості за кредитом проценти за користування кредитом за ставкою 2 % з 02 січня 2020 року по 07 грудня 2021 року в загальному розмірі 14 820,29 грн. Нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування позивачем не проводилося. Посилання [PERSON] на ту обставину, що позивачем не надано доказів пролонгації договору, відхиляються судом, оскільки відповідач кредитних коштів не повернув і продовжував ними користуватися, сплачуючи відповідні передбачені договором платежі (комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості по кредиту), а тому порядок пролонгації був ним із позикодавцем узгоджений у п.п 2.3.1, 2.3.2 договору при його підписанні. Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Згідно з частинами 5, 6 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні; або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (частина 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Позивачем дотримано вимоги статей 1048, 1056 ЦК України щодо встановлення розміру процентів за користування кредитними коштами та визначення їх за спільною згодою сторонами договору, що відповідає принципу свободи договору. [PERSON] взяв на себе зобов`язання щодо встановлення розміру користування кредитними коштами, ознайомлений з умовами договору та погодився із ними. При цьому відповідач укладений кредитний договір не оспорював ні в цілому, ні в будь-якій окремій його частині, а тому в силу вимог статті 204 ЦК України цей правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. Враховуючи наведене, доводи [PERSON] про те, що умови договору щодо розміру відсотків є несправедливими, суперечать нормам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та статей 6, 627 ЦК України. Згідно з частинами 1 і 2 статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. За змістом частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Встановлено, що відповідно до договору відступлення прав вимоги № 81-МЛ від 23 лютого 2022 року оформлення відступлення права вимоги здійснюється шляхом підписання акту приймання-передачі реєстру боржників. Відповідно до акту приймання-передачі реєстру боржників від 23 лютого 2022 року до договору відступлення прав вимоги № 81-МЛ від 23 лютого 2022 року від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до [PERSON] на загальну суму 22 095,21 грн. Також згідно з платіжною інструкцією № 66788 від 23 лютого 2022 року позивачем сплачено на користь ТОВ «Мілоан» 3 475 728,24 грн плати за відступлення прав вимоги за договором відступлення прав вимоги № 81-МЛ від 23 лютого 2022 року. Таким чином, позивач надав суду докази того, що перехід права вимоги відбувся належним чином. Отже, доведеною є обставина отримання [PERSON] грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені кредитним договором, взяті на себе зобов`язання останній не виконав у передбачені строки кошти та нараховані відсотки не повернув, комісію не сплатив, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість. Тому наявні підстави для її стягнення у примусовому порядку. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» ґрунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у сумі 2 422 грн 40 коп. Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, суд дійшов таких висновків. Згідно з частиною 3 статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних із розглядом справи. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. На підставі частин 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що 06 травня 2025 року між позивачем та АО «Апологет» укладено договір про надання правової (правничої) допомоги № 0605. Предметом вказаного договору є надання правової допомоги та інших послуг, необхідних для забезпечення належного захисту прав і законних інтересів клієнта. Згідно з актом № 2237 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 23 червня 2025 року та детальним описом наданих послуг до даного акту за договором № 0605 від 06 травня 2025 року сторони погодили надання правових послуг по стягненню заборгованості з [PERSON] на загальну суму 7000,00 грн. При цьому адвокатом надано такі послуги: усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором; ознайомлення із матеріалами кредитної справи; погодження правової позиції клієнта у справі; складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта; подання позовної заяви до суду від імені клієнта. Водночас у даному випадку усна консультація клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором; погодження правової позиції клієнта у справі; складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта охоплюються єдиним поняттям - підготовкою позову, тому розмежовувати окремі етапи його підготовки є безпідставним. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, беручи до уваги шаблонність позовної заяви (зміна обставин справи та даних боржників), зважаючи на доводи [PERSON] щодо неспівмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та об`ємом виконаної роботи, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, слід визначити у розмірі 4000,00 грн. Крім того, слід зазначити, що представник позивача адвокат Усенко М. І. не брав участі в жодному судовому засіданні, а складання позовної заяви, враховуючи типовість даної категорії справ, не може займати значного часу. Відповідно до статей 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Європейський суд з прав людини вказав, що пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку. На підставі викладеного,

Outcome: approved