Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

До Заводського районного суду міста Кам`янського звернулось Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання Паспорту споживчого кредиту та Заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг № б/н від 26.01.2012 року. На підставі зазначеного відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт, який неодноразово збільшувався. З метою доступу до рахунку та використання кредитного ліміту Відповідач неодноразово отримувала кредитні картки із встановленням нової дати їх дії та користувалася кредитними коштам на власний розсуд, здійснювала, в тому числі і погашення кредитної заборгованості. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі. Натомість Відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором не сплачувала і з 181 дня з моменту порушення зобов`язань Відповідача з погашення кредиту банк припинив нараховувати відсотки передбачені договором. Станом на 16.07.2025 року заборгованість Відповідача за договором становить 43 253,21 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 33 809,01 грн, заборгованість за простроченими відсотками 9 444,20 грн. В зв`язку із невиконанням Позичальником своїх зобов`язань зі повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, Позивач просить стягнути суму заборгованості з Позичальника в судовому порядку. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2025 року головуючою суддею визначено суддю Подкопаєву І.А.. Ухвалою від 27.10.2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасникам справи встановлені строки для подання заяв по суті справи, а також заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання, призначене на 30.01.2026, учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або заяв про оголошення перерви на адресу суду не надходило, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася, будь-яких заяв чи клопотань від неї на адресу суду не надходило. Ухвалою від 30.01.2026 року вирішено проводити заочний розгляд справи на підставі наявних матеріалів. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини справи та визначив відповідно до них правовідносини, що виникли між сторонами. 26.01.2012 року [PERSON] підписала із Акціонерним товариством Комерційний Банк «Приватбанк» Анкету заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку для отримання кредитної картки з встановленим кредитним лімітом 1 000 гривень (а.с. 44). На виконання умов договору 26.01.2012 Банк видав Позичальнику платіжну картку «Універсальна» з терміном дії 11/15, яка неодноразово перевидавалась з новим строком дії: 31.10.2012 термін дії 05/16; 01.08.2015 термін дії 07/19, 02.12.2015 термін дії 07/19, 26.07.2019 термін дії 03/23, 17.06.2024 термін дії 06/28, що підтверджується Довідкою № 0000004591470631 від 21.07.2025 року (а.с. 45). 26.01.2012 року встановлений кредитний ліміт у сумі 1 000 гривень, зменшено кредитний ліміт до 300,00 грн; 27.01.2012 збільшено кредитний ліміт до 2 000 гривень; 02.11.2012 - збільшено кредитний ліміт до 5 000 гривень; 13.02.2013 - збільшено кредитний ліміт до 5 500 гривень; 02.08.2013 - збільшено кредитний ліміт до 7 300 гривень, 22.04.2014 зменшено кредитний ліміт до 4 030,00 гривень; 11.02.2016 - збільшено кредитний ліміт до 12 500 гривень; 06.09.2017 - збільшено кредитний ліміт до 21 000 гривень; 19.10.2017 - збільшено кредитний ліміт до 23 000 гривень; 05.01.2021 - збільшено кредитний ліміт до 25 000 гривень; 08.09.2023 - збільшено кредитний ліміт до 35 000 гривень; 06.03.2025 року - кредитний ліміт встановлений у сумі 0 гривень, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № 0000004591487443 від 21.07.2025 року (а.с. 46). 05.01.2021 року [PERSON] підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у системі самообслуговування «Приват24» за допомогою ОТР пароля, відповідно до якої їй відкрито поточний рахунок для власних потреб, споживче кредитування. Тип кредиту відновлювальна кредитна лінія, картка «Універсальна» розмір кредитного ліміту не перевищує 50 000 гривень, строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією, процентна ставка 42 % (а.с. 47 - 50). Відповідно до п. 2.1.1.3.5 Заявки сторони погодили, що в разі порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості по кредиту протягом 180 ти днів з моменту виникнення таких порушень, терміном повернення кредиту встановлюється 180-й день з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту. Сторони дійшли згоди, що в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.3.5 Договору, починаючи з 181 го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення Кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту (п. 2.1.1.2.12 Договору). Згідно з наданою суду випискою за договором № б/н за період з 26.01.2012 по 21.07.2025, з 28.01.2012 відповідач користувалася кредитними коштами, частково здійснювала погашення кредиту (останнє використання кредитної картки відповідачем 15.12.2024 року), позивач за рахунок кредитних коштів здійснював списання нарахованих відсотків, які включені до загальної заборгованості по кредиту за період з 28.01.2012 по 01.07.2025, станом на 01.07.2025 року заборгованість за кредитом становить 43 253,21 гривень (а.с. 51 - 55). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н станом на 01.07.2025 заборгованість за кредитом становить 43 253,21 грн, з яких: за тілом кредиту 33 809,01 грн, заборгованість за простроченими відсотками 9 444,20 грн (а.с. 56 - 66). Аналіз фактичних обставин справи свідчить, що між сторонами виник спір щодо неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором, а тому до спірних відносин застосуванню підлягають норми матеріального права, зокрема Розділу І, ІІ та Глава 71 Підрозділу 1 Розділу ІІІ Книги п`ятої ЦК України. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII від 15.11.2016 року та Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року (в частині, що не суперечить Закону України № 1734-VIII). Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»). Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з вимогами частини другої статті 1054 ЦК України відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Положеннями частини першої статті 1046 Цивільного кодексу України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (частина друга статті 1046 ЦК України). У разі пред`явлення позову про стягнення боргу кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору і його умови. Факт укладення кредитного договору (позики) не може бути встановлено судом без встановлення факту перерахування грошових коштів позичальнику. Встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту перерахування коштів на рахунок боржника слугує додатковим підтвердженням факту укладення кредитного договору. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 09 серпня 2023 року у справі № 755/16831/19 (провадження № 61-17567св21). Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постановах Великої палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц. Так, із матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання Анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 26.01.2012, на підставі якої відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт у сумі 1000 гривень. А також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.01.2021, відповідно до якої збільшено кредитний ліміт до суми 25 000 гривень, погоджено проценти за користування кредитними коштами у розмірі 42 % та інші істотні умови договору. Позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за кредитним договором пред`явлені за період з 28.01.2012 по 01.07.2025, тобто в межах дії кредитного договору, істотні умови якого були погоджені 26.01.2012 та 05.01.2021 років відповідно. З досліджених судом доказів, а саме Анкети - заяви від 26.01.2012 року, Заяви про приєднання від 05.01.2021, виписки за договором № б/н за період з 26.01.2012 по 21.07.2025, Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № 0000004591487443 від 21.07.2025 вбачається, що кредитний договір укладений між сторонами у письмовій формі шляхом його підписання сторонами відповідачка користувалась кредитними коштами, а тому в неї виник обов`язок з повернення наданих у кредит коштів, у період з 19.10.2017 до 05.01.2021 кредитний ліміт був встановлений у сумі 23 000 гривень, з 05.01.2021 25 000 гривень зі збільшенням його з 08.09.2023 року до 35 000 гривень. В обґрунтування своїх вимог в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами, АТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що уклало з [PERSON] договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок і під час підписання анкети-заяви [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що така заява разом із Умовами та Правилами і Тарифами банку, які викладені на офіційному сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, а також те, що вона зобов`язується виконувати його умови, в тому числі в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 42 % річних. Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як випливає із матеріалів справи, а саме Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 26.01.2012 року, [PERSON] підписала договір на відкриття карткового рахунку та видачу їй кредитної карти, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт 1000 гривень, відомості щодо порядку нарахування та розмір відсотків за користування кредитними коштами відсутні. 05.01.2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] підписана Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в електронній формі, відповідно до п. 9.3 якої реальна процентна ставка за кредитом становить 42 % річних. Згідно з наданою суду випискою за договором № б/н за період з 26.01.2012 по 21.07.2025, позивач здійснював списання відсотків за користування кредитним лімітом за період з 26.01.2012 по 01.07.2025, які включені до загальної суми заборгованості за кредитом. Банк, обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення заборгованості за період з 26.01.2012, у тому числі її розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Умов та Правил, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані банком на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 26.01.2012 року. Сам наданий Витяг підпису відповідача не містить. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У зв`язку з неодноразовою зміною Умов та Правил, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» (www.privatbank.ua), кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що Витяг з Умов та Правил, які містяться у матеріалах цієї справи, і не містять підпису Відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.01.2012 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору, а саме сплату процентів за користування кредитними коштами за відповідний період (з 26.01.2012 року по 04.01.2021 року). Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постанові Верховного Суду від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21 (провадження № 61-13455ск23). За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відтак, суд дійшов до висновку, що нарахування та стягнення позивачем відсотків за користування кредитом у період з 26.01.2012 року по 04.01.2021 року є незаконним і необґрунтованим, а тому підлягає зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за простроченими відсотками та тілом кредиту. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 (провадження № 61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 755/9486/21 (провадження № 61-5581св22), від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц. Відповідно до статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Відповідно до частини першої статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Як випливає з виписки за договором станом на 01.01.2021 заборгованість за кредитною карткою, з урахуванням сплачених відповідачкою сум, становила 13 934,28 гривень, до якої були включення відсотки за користування кредитною карткою, нараховані позивачем за період з 26.01.2012 по 01.01.2021 на загальну суму 27 356,35 гривень. З огляду на вищевикладене, суд дійшов до висновку, що нараховані та сплачені відповідачем проценти за користування кредитними коштами за період з 26.01.2012 по 01.01.2021 на загальну суму 27 356,35 гривень мають бути зараховані в рахунок оплати суми кредиту, тому загальна сума заборгованості за тілом кредиту становить 15 896,86 гривень (43 253,21 грн 27 356,35 грн). Одночасно з тим, підписання сторонами Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.01.2021 року, у якій зазначені умови щодо нарахування та сплати процентів за користування грошовими коштами у розмірі 42 % річних, свідчить про досягнення згоди між сторонами щодо таких умов договору. З досліджених судом доказів, а саме Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 05.01.2021 року, виписки за договором № б/н за період з 26.01.2012 по 21.07.2025 вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, а тому в неї виник обов`язок з повернення наданих у кредит коштів та процентів за користування ними. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, чим порушила взяті на себе зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої, третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, встановивши фактичні обставини справи та перевіривши їх доказами, визначивши спірні правовідносини та норми права, що підлягають застосуванню до них, дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у сумі 15 896,86 гривень, що становить 36,75 % пред`явлених позовних вимог (15 896,86 грн / 43 253,21 грн х 100 %). Відповідно до пункту 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позовних вимог частково з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у сумі 890,23 гривень (2 422,40 грн х 36,75 %).

Outcome: partial