Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

05.09.2025 ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» засобами поштового зв`язку звернулося до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 11.02.2022 № 5455876539 у сумі 35 047,19 грн, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору. Суддя Супрун О.П. своєю ухвалою від 15.09.2025 прийняв справу до свого провадження, призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 10.11.2025. 10.11.2025 розгляд справи відкладений на 02.02.2026? у зв`язку з неявкою відповідача. У судове засідання 02.02.2026 сторони не з`явилися, про час і місце розгляду справи оповіщені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник позивача d позовній заяві просив розглядати справу за його відсутності, дав згоду на заочний розгляд справи. Відповідач відзиву не подав. За письмовою згодою позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, відповідно до статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України). За правилом частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 11.02.2022 відповідач уклав із ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» Кредитний договір 5455876539 (індивідуальна частина) (а.с. 7-8). Згідно з пунктом 1.2 кредитного договору сума кредиту - 23 632,00 грн, строк, на який надається кредит, - 24 місяці, процентна ставка - фіксована, проценти при наданні кредиту - 12% від суми кредиту, що становить 2 532,00 грн, щомісячні проценти - 3% від суми кредиту, а річні проценти - 0,01% від суми кредиту. Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору сторони домовились, що цей Договір та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 02.02.2022 складають єдиний кредитний договір (а.с. 8). При цьому відповідач зобов`язався здійснювати погашення заборгованості за кредитним договором та процентів за користування кредитом згідно графіку платежів. Дата повернення кредиту співпадає з датою остаточного платежу по графіку платежу - 09.02.2024. У пункті 5 Паспорта кредиту № 5455876539 установлено, що загальні витрати за кредитом становлять 19 549,78 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк користування кредитом - 40 649,78 грн (а.с. 9) У пункті 6 Паспорта кредиту № 5455876539 сторони домовилися, що відповідач сплатить після закінчення 24-місячного строку його дії, тобто 09.02.2024, суму кредиту (23 632,00 грн), нараховані річні проценти в сумі 2,74 грн та нараховані щомісячні проценти в сумі 17 015,04 грн, а всього 40 649,78 грн (а.с. 9). 01.09.2021 АТ «Таскомбанк» (новий кредитор) та ТОВ «Центр фінансових рішень» (первісний кредитор) уклали Договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, за умовами якого первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них і сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору в порядку та строки, встановлені цим договором (а.с. 13-15). 06.06.2024 АТ «Таскомбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали Договір факторингу № НІ/11/20-Ф, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зобов`язується передати (сплатити) АТ «Таскомбанк» суму фінансування, а АТ «Таскомбанк» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги договорами поруки в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення прав вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в Реєстрі прав Вимог, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору (а.с.16-18). Відповідно до Реєстру Прав вимог до Договору факторингу НІ/11/20-Ф від 26.06.2024, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 35 047,19 грн, із яких 23 632,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 2,49 грн - заборгованість по відсоткам та 11 610,57 грн - заборгованість по комісії (а.с.22). У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за Кредитним договором 5455876539 (індивідуальна частина) від 11.02.2022 станом на 31.07.2025 утворилася заборгованість у сумі 35 047,19 грн, що підтверджується розрахунком суми боргу, наданим позивачем (а.с. 21). У частинах першій, третій статті 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) указано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, загальні правила щодо форми договору визначено у статті 639 ЦК України, згідно з якою: - договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; - якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; - якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Тобто будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 Кодексу). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина перша статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Ураховуючи встановлені обставини справи та зазначені вище норми законодавства, суд дійшов висновку, що сторони узгодили розмір кредиту (позики), грошову одиницю, в якій надані кредит (позика), строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки на укладення правочинів на таких умовах, шляхом підписання договорів за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За вказаних обставин, є встановленим факт укладення [PERSON] кредитного договору з дотриманням вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Разом з тим, відповідно до приписів статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема, пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Зокрема, у справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу (правова позиція, викладена Верховним Судом України в постанові від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть установлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно з положеннями статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Предметом відступлення може бути лише зобов`язальна вимога, яка є дійсною, належним чином індивідуалізованою та правомірною та доводить, що вказані ознаки предмета є сутнісними, а відсутність хоча б одного з них позбавляє певну вимогу можливості бути предметом відступлення. Суд нагадує, що під існуючою грошовою вимогою слід розуміти грошову вимогу, строк платежу за якою на момент укладення договору фінансування під відступлення грошової вимоги уже настав. Майбутньою вимогою, як предмета відступлення, під яке надається фінансування, може бути грошова вимога, яка ґрунтується на договорі, вже укладеному до моменту відступлення, строк платежу за яким ще не настав. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20 указала, що положення частини першої статті 203 ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України, у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі, й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17, від 18.10.2018 у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2021 у справі № 911/3185/20). За визначенням пункту 1.7 Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021, права вимоги - права грошової вимоги (боргових зобов`язань) за фінансовими кредитами Первісного кредитора за Кредитними договорами до Позичальників щодо погашення Заборгованостей, які виникли на підставі укладених між Первісним кредитором та Позичальниками Кредитних договорів, та підтверджуються Документацією, а також інші права вимоги за Кредитними договорами і Договорами забезпечення. Із матеріалів справи вбачається, що Кредитний договір 5455876539 (індивідуальна частина) між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладений 11.02.2022, а Договір про відступлення права вимоги № 01/09/21, за яким ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» відступило право вимоги АТ «Таскомбанк», - 01.09.2021. Отже, на момент укладення договору відступлення ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником [PERSON] і в первісного кредитора не виникло право вимоги за неіснуючими зобов`язаннями, яке він міг би передати АТ «Таскомбанк» на підставі Договору про відступлення права вимоги від 01.09.2021. Згідно з пунктом 2.2 Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредит: свої Права вимоги до Позичальників, а Новий кредитор зобов`язаний набувати такі Права вимоги, шлях: підписання відповідних Реєстрів прав вимог (зразок якого наведено у Додатку 1 до цього Договору із зазначенням Ціни договору та розміру Заборгованостей Позичальників. Підписані Сторонами відповідні Реєстри прав вимог є невід`ємною частиною цього Договору. Передача Кредитних справ та іншої Документації за Кредитом регламентується окремим Договором зберігання, що укладається між Сторонами. Матеріали справи не містять копій відповідних реєстрів прав вимог, підписаних сторонами Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021, які б підтверджували передачу права вимоги до [PERSON] щодо зобов`язань Кредитним договором 5455876539 (індивідуальна частина) від 11.02.2022. Таким чином, ураховуючи, що Договір про відступлення права вимоги № 01/09/21 був укладений між первісним кредитором - ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та АТ «Таскомбанк» до моменту виникнення в первісного кредитора визначеного права вимоги до боржника за кредитним договором, а також відсутність реєстру прав вимог за договором про відступлення, суд дійшов висновку, що на момент відступлення права вимоги шляхом укладення Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 вимога до боржника не була дійсною і не належала первісному кредиторові на момент її відступлення, а тому й не перейшла до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». За таких обставин, у задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі. Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. Ураховуючи викладене,

Outcome: dismissed