Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

І. Обставини справи. Представник Ладанської селищної ради як органу опіки та піклування (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач) про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . Позов мотивований тим, що малолітній [PERSON] , [INFO] , з 12.08.2024 року перебуває на обліку Служби у справах дітей Ладанської селищної ради як дитина, що опинилася у складних життєвих обставинах. Дитина проживає разом із матір`ю [PERSON] , яка систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Мати не працює, зловживає алкогольними напоями, не має стабільного доходу, не забезпечує належні житлово-побутові умови, харчування, лікування та догляд за дитиною. Житло перебуває в антисанітарному стані, відсутнє електропостачання, наявні значні борги за комунальні послуги. Неодноразові заходи соціального супроводу та попередження результатів не дали. Відповідач не контролює навчання сина, внаслідок чого дитина систематично не відвідує заклад освіти, має низький рівень знань, схильна до бродяжництва та негативного впливу. Мати неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, а також засуджена за вчинення кримінального правопорушення. Рекомендації комісії з питань захисту прав дитини ігноруються, змін у поведінці матері та умовах проживання дитини не відбулося. У зв`язку з тривалим та свідомим невиконанням відповідачкою батьківських обов`язків, що створює загрозу життю, здоров`ю та розвитку дитини, виконавчий комітет Ладанської селищної ради прийняв рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30 жовтня 2025 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Позиції сторін. У судове засідання з`явилися позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його від усності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, причини неявки не повідомляла, у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала. За адресою місця реєстрації Відповідачам рекомендованим повідомленням направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, з викликом у судове засідання, однак лист повернувся у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Відтак, 28.01.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Суд констатує, що за час розгляду справи, попри належне повідомлення відповідача про судові засідання, остання особисто не скористалися можливістю заявити суду свою позицію у справі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, оцінивши подані докази в їх сукупності, суд встановив наступне. [INFO] народився [PERSON] , батьками якого, згідно зs свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 15 листопада 2011 записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 37). Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 06 серпня 2014 року, відомості про батька зазначені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 20). [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . разом зі своєю матір`ю [PERSON] , [INFO] в двокімнатній квартирі без зручностей (а.с. 38). Відповідно до наказу Служби у справах дітей від 12.08.2024 № 21, малолітній [PERSON] [INFO] перебуває на обліку Служби у справах дітей Ладанської селищної ради із 12 серпня 2024 року перебуває, як такий, що потрапив у складні життєві обставини (а.с. 29). Згідно з інформаційним листом КЗ «ЦНСП» Ладанської селищної ради від 09.05.2025 № 111/05-01, родина [PERSON] взята на облік сімей/осіб в Комунальному закладі «Центр надання соціальних послуг» Ладанської селищної ради (далі - Центр), як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, із 24 травня 2021 року, у зв`язку з невиконанням [PERSON] обов`язків щодо виховання сина [PERSON] , недоглядом за дитиною, безробіттям матері, вживанням жінкою алкогольних напоїв, недостатнім рівнем батьківської компетентності, відсутністю належних умов проживання та розвитку дитини. Наявні проблеми певною мірою порушують нормальну життєдіяльність хлопчика, суттєво впливають на задоволення його потреб (а.с. 25). Сім`ї [PERSON] неодноразово надавалися базові соціальні послуги, періодично надавалася послуга соціального супроводу (із 16.06.2021 по 16.12.2021, із 16.03.2023 по 15.12.2023, із 18.12.2024 по даний час) (а.с. 25). Згідно з актами обстеження умов проживання [PERSON] , від 09.01.2024, 12.08.2024, 14.11.2024, 02.05.2025, 13.05.2025 у квартирі, де мешкає родина [PERSON] , вже більше року відсутнє електропостачання, його від`єднали за несплату комунальних платежів за електроенергію. За централізоване теплопостачання борги становлять близько 90 тисяч гривень. Великі борги по сплаті за спожиті комунальні послуги [PERSON] сплатити не в змозі, оскільки роками не працевлаштована, перебивається тимчасовими підробітками, стабільний дохід у родині відсутній. Неодноразове обстеження умов проживання і перебування родини [PERSON] показало, що у приміщенні безлад та повна антисанітарія, присутній запах від тютюнопаління, помешкання потребує поточного ремонту, генерального прибирання та відновлення електропостачання. Санітарно-гігієнічні умови житла потребують покращення (а.с. 12-16). Вказане також підтверджується актом оцінки потреб сім`ї та висновком оцінки потреб сім`ї (а.с. 7-11). Як убачається зі звернення КЗ «Ладанський ліцей» Ладанської селищної ради від 03 лютого 2025 року № 02-13/87, на адресу ССД Ладанської селищної ради, мати малолітнього [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків забезпечення здобуття ним повної загальної середньої освіти, не контролює стан відвідування ліцею дитиною, не повідомляє про причини відсутності сина на заняттях, тобто, мати не переймається навчанням і розвитком сина (а.с. 24). Як убачається з характеристики на [PERSON] , хлопчик піддається чужому впливу, схильний до шкідливих звичок, а саме: порушує дисципліну, схильний до протиправної поведінки (а.с. 39). Згідно з довідкою Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області, [PERSON] , [INFO] , неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини. Працівниками Прилуцького РВП за період 2024-2025 років складено шість адміністративних протоколів за частиною 2 ст. 184 КУпАП України (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей) матір`ю [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] (а.с. 26). 03 грудня 2024 року вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 Кримінального кодексу України і засуджена до 5 років позбавлення волі, з встановленням іспитового строку тривалістю в два роки, якщо засуджена протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на неї обов`язки, з обов`язком проходженням програми для кривдників строком на два місяці, направивши її до Ладанської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області. За повідомленням відділення соціальної роботи Центру громадянка [PERSON] не пройшла вищезазначену програму (32-34). 11 березня 2025 року на засіданні комісії із захисту прав дитини при Ладанській селищній раді вчергове розглядалося питання стану виконання батьківських обов`язків матір`ю, [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , де наголошувалося на вкрай незадовільному стані контролю зі сторони матері за навчанням і утриманням дитини, безвідповідальною позицією матері в плані забезпечення мінімальних базових потреб хлопчика. 11 квітня 2025 року Виконавчий комітет Ладанської селищної ради прийняв рішення №36, звернутися до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] (а.с. 31). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Сухополов`янської сільської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ладанської селищної ради від 11 квітня 2025 № 36 визнано за доцільне позбавити [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] (а.с. 27-28). V. Застосування судом норм права, що підлягають застосуванню до встановлених обставин з врахуванням норм національного законодавства, позиції Верховного Суду та практики Європейського суду з прав людини у подібних правовідносинах. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У статті 18 цієї Конвенції визначено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що: «ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2019 року № 661/2532/17 зазначено, що самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не достатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними. Наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи. У постанові Верховного Суду 13 липня 2022 року у справі № 366/2047/18 зазначено, що «суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав. Аналізуючи докази у справі, пояснення учасників справи, суди дійшли висновку, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків та не бажає піклуватися про дитину, брати участі у його вихованні, не вчинив жодних дій аби налагодити відносини із сином, матеріально не забезпечує». Відповідно до роз`яснень викладених в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року(пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За роз`ясненнями, наданими у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дітьми та батьками зв`язку, який визначається як сімейне життя, внаслідок такої свідомої поведінки відповідачів, позбавлення їх батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частинами першою, четвертою статті 169 СК України визначено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно із частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). VI. Висновки суду. Загальна формула принципу змагальності закріплена в ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої, вказується, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суди мають також враховувати практику Європейського суду з прав людини, викладену, зокрема, у справах "Проніна проти України" (рішення від 18.07.2006), Трофимчук проти України (рішення від 28.10.2010), де Суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Водночас, Верховний Суд зазначає, що такий висновок Європейського суду з прав людини звільняє суди від обов`язку надавати детальну відповідь на кожен аргумент скаржника, проте не свідчить про можливість взагалі ігнорувати доводи чи докази, на які посилаються сторони у справі (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.01.2019 у справі № 910/7054/18 та від 12.02.2019 у справі № 911/1694/18). Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Сухополов`янської сільської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських, затвердженого рішенням виконавчого комітету Ладанської селищної ради від 11 квітня 2025 № 36 є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини та узгоджується з дослідженими в суді матеріалами справи. Відзиву на позовну заяву відповідач не надавала. З точки зору інтересів дитини, необхідно зосереджувати увагу саме на особистій зацікавленості батьків у її вихованні. Родинні зв`язки чи періодична допомога з боку інших осіб не можуть бути достатнім підґрунтям для того, щоб суд визнав батьків належними виконавцями своїх обов`язків. Судом встановлено, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умови для отримання ними належної освіти. Зазначені фактори в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини матір`ю, яка свідомо нехтує своїми обов`язками. Крім того, суд зважає на те, що відповідач з`явилась лише на підготовче судове засідання у цій справі, в той час як в судові засідання 10.12.2025 та 28.01.2026 вона не з`являлась та не повідомляла суду про неможливість явки чи про поважні причини неявки. Така поведінка відповідача може свідчити про її байдужість до долі дитини і незацікавленість у її вихованні. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав. Суд також перевіряє аналіз поведінки в динаміці, тобто те, наскільки змінилася поведінка особи, щодо якої віршується питання позбавлення батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Неподання відзиву до суду на позовну заяву про позбавлення батьківських є достатнім підтвердженням незацікавленості батьків у виконанні батьківських обов`язків. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово підкреслював, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується лише за умови свідомого ухилення батьків від виконання своїх обов`язків. Більше того, винна поведінка матері, у даному випадку це ухилення від виконання обов`язків щодо виховання, забезпечення дитини належними умовами для розвитку, зокрема відсутність зацікавленості у спілкуванні з дитиною, її фізичному та духовному розвитку. За час розгляду справи відповідач не вчинила жодних дій, щодо піклування про дитину. Із аналізу процесуальної поведінки [PERSON] не вбачається, що вона особисто зацікавлена у розгляді даної справи та справа має для неї важливе значення. Верховний Суд неодноразово наголошував, що протягом судового процесу важливо оцінювати зміни у ставленні батьків до дитини. Якщо мати не демонструє реальних змін у поведінці, суд може дійти висновку, що позбавлення батьківських прав є виправданим. На даний час неповнолітній [PERSON] перебуває у спеціалізованому навчальному закладі. Зважаючи на ставлення матері до виховання та утримання дитини, а також умови проживання, які склалися у відповідача, суд доходить висновку, що в найкращих інтересах дитини буде змінити ці умови проживання та виховання, оскільки через його підлітковий вік залишення поточних умов проживання може мати наслідком непоправний вплив на психіку та поведінку неповнолітнього. Аналізуючи чинне законодавство України та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав - це не лише санкція за протиправну поведінку батька, а в першу чергу спосіб захисту прав та інтересів дитини, враховуючи, що відповідачі не бачать своєї ролі та самоусунулися від виховання дітей, тому позбавлення батьківських прав відповідачів матиме позитивний результат у подальшій долі дітей. Суд враховує висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, бере до уваги ставлення відповідача до виконання батьківських обов`язків, у тому числі її особисту пасивну участь у розгляді справи та, визначаючи, основною метою забезпечення благополуччя дитини, зокрема її стабільного виховання в належному середовищі. Суд, за таких обставин, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] . Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. VII. Розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved