Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовних вимог: У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», Позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі Відповідач), у якому просило стягнути заборгованість за Договором про відкриття кредитної лінії № 1377-2503 від 07 квітня 2024 року в розмірі 77 500,00 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Позовна заява мотивована тим, що 07 квітня 2024 року між Позивачем та Відповідачем за допомогою вебсайту «creditkasa.com.ua» було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії. Відповідно до умов Договору, Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит у сумі 15 500,00 грн строком на 300 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,50 % на день (фіксована ставка). Позивач зазначає, що виконав свої зобов`язання в повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на банківську картку Відповідача через систему платежів LiqPay. Водночас Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 10 вересня 2025 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 131 750,00 грн, яка складається з: -простроченої заборгованості за кредитом (тіло кредиту) 15 500,00 грн; -простроченої заборгованості за нарахованими процентами 116 250,00 грн. Разом з тим, Позивач вказав про застосування до Відповідача Програми лояльності та добровільне часткове списання заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 54 250,00 грн за умови погашення решти боргу. У зв`язку з цим, Позивач просить стягнути з Відповідача суму боргу в розмірі 77 500,00 грн (15 500,00 грн тіла кредиту та 62 000,00 грн відсотків). Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Аргументи Позивача зводяться до того, що укладення кредитного договору відбулося в електронній формі з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію». Підписання договору здійснено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (С8596), який було надіслано на номер телефону Відповідача. На переконання Позивача, факт укладення договору підтверджується діями Відповідача щодо реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та введенням ідентифікатора. Крім того, Позивач звертає увагу суду на те, що Відповідач є обізнаним щодо процедури отримання кредитів у ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», оскільки раніше 10 разів оформлювала аналогічні кредитні договори, які були успішно погашені. Отримання коштів підтверджується квитанцією фінансової установи про переказ коштів на картку. Аргументи Відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, ґрунтуються на запереченні факту укладення договору саме нею та несправедливості його умов. Зокрема, представник Відповідача наводить такі доводи: 1.Позивачем не надано належних та допустимих доказів (журналів логування, IP-адрес, device-ID, session-ID, технічного файлу підписання), які б давали змогу ідентифікувати, що вхід в особистий кабінет та введення одноразового ідентифікатора здійснювалися саме Відповідачем та з її пристрою, а не третьою особою. 2.Надана Позивачем квитанція системи LiqPay не містить прізвища, ім`я та по батькові власника банківської картки, на яку здійснено переказ, а також відсутня банківська виписка, що підтверджувала б зарахування коштів саме на рахунок [PERSON] . 3.Встановлена договором відсоткова ставка у розмірі 2,5 % на день (що перевищує 900 % річних) є несправедливою, суперечить принципам добросовісності та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу в розумінні ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Сума нарахованих відсотків у кілька разів перевищує суму тіла кредиту, що свідчить про кабальність умов правочину. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 30 жовтня 2025 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку з недотриманням вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України (ненадання паперових копій додатків значного обсягу) та надано строк для усунення недоліків. 05 листопада 2025 року на адресу суду надійшла заява представника Позивача про усунення недоліків разом із доказами направлення документів. Ухвалою суду від 06 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 08 грудня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представником Відповідача подано відзив на позовну заяву разом із клопотанням про поновлення строку на його подання. Клопотання мотивоване об`єктивною неможливістю вчасного подання відзиву через тривалі аварійні відключення електроенергії в м. Одеса та неможливість роботи з електронними системами суду. Суд визнав наведені причини поважними та поновив процесуальний строк. Позивач у позовній заяві та у клопотанні від 23.10.2025 (додаток 14) просив розгляд справи проводити за відсутності його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, зупинення провадження тощо) у справі не вчинялися. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував.. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, скористалася своїм правом на подання відзиву, в якому виклала свою позицію по суті спору. Представник відповідача адвокат Портна У.О. позов не визнала підтримала доводи зазначені у відзиві. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що 07 квітня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» (далі Позивач) та [PERSON] (далі Відповідач) було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1377-2503 (далі Договір). Згідно з умовами Договору: -Сума кредиту: 15 500,00 грн. -Строк кредитування: 300 днів. -Процентна ставка: 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування (фіксована). -Мета: задоволення особистих потреб. Суд встановив, що укладення Договору відбулося в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Позивача (вебсайт «creditkasa.com.ua»). Ідентифікація Відповідача та підписання правочину здійснено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (код С8596), надісланим на номер мобільного телефону Відповідача, що відповідає вимогам ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». На виконання умов Договору Позивач перерахував грошові кошти у розмірі 15 500,00 грн на банківську картку, реквізити якої були надані Відповідачем при реєстрації в особистому кабінеті. Факт перерахування підтверджується квитанцією платіжної системи «LiqPay» та довідкою про видачу кредиту, наявними в матеріалах справи. Згідно з наданим Позивачем розрахунком заборгованості станом на 10.09.2025 року, загальна сума боргу Відповідача становить 131 750,00 грн, яка складається з тіла кредиту та нарахованих процентів. Позивач, застосувавши програму лояльності, добровільно зменшив позовні вимоги та просить стягнути: -Тіло кредиту: 15 500,00 грн; -Нараховані проценти: 62 000,00 грн; -Всього: 77 500,00 грн. Мотивована оцінка аргументів сторін та доказів Відповідач у відзиві заперечує факт укладення договору, посилаючись на те, що вона особисто нічого не підписувала. Суд критично оцінює цей аргумент та відхиляє його. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, підписаний шляхом використання одноразового ідентифікатора, прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Відповідач не надала доказів того, що номер телефону, на який було надіслано ідентифікатор, вибув з її володіння поза її волею, або що дії в особистому кабінеті вчиняли треті особи (звернення до правоохоронних органів, визнання договору недійсним у судовому порядку тощо). Відповідач стверджує, що надана квитанція «LiqPay» не містить її ПІБ, а тому не доводить факт отримання коштів. Суд відхиляє цей довід, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц (провадження № 61-3014св22). Верховний Суд вказав, що у справах про стягнення заборгованості кредитор повинен довести надання коштів. Якщо банк надав докази перерахування (платіжні доручення, виписки), а відповідач заперечує отримання коштів, саме відповідач повинен надати докази, які спростовують це (наприклад, власну банківську виписку за відповідний період, яка б підтверджувала відсутність надходжень). У цій справі Позивач надав докази перерахування на картку, вказану в анкеті Відповідача. Відповідач, у свою чергу, не скористалася своїм процесуальним правом та не надала виписку зі свого банківського рахунку, яка б спростувала зарахування коштів. За таких умов, суд вважає факт отримання коштів доведеним. Відповідач посилається на несправедливість умов договору та надмірність відсотків. Суд не погоджується з цим твердженням з огляду на наступне. Згідно зі ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. Підписавши Договір, Відповідач погодилася з відсотковою ставкою 2,50% на день. Відповідач посилається на несправедливість умов (ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Суд враховує, що принцип свободи договору (ст. 627 ЦК України) дозволяє сторонам встановлювати відсоткову ставку. Висока ставка компенсує ризики беззаставного кредитування. Разом з тим, Суд звертає увагу, що Позивач добровільно зменшив суму нарахованих відсотків майже вдвічі (з 116 250 грн до 62 000 грн). Такі дії Позивача свідчать про дотримання ним принципів добросовісності та розумності (ст. 3 ЦК України). Самостійне зменшення кредитором вимог фактично усуває можливий дисбаланс, на який посилається Відповідач. Подальше зменшення судом суми, яка вже була зменшена кредитором і є меншою за договірну, було б втручанням у правомірні очікування Позивача та порушенням принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України). Щодо розміру нарахованих відсотків суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. ВП ВС вказала, що право кредитодавця нараховувати проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. У цій справі строк кредитування становить 300 днів. Розрахунок процентів за ставкою 2,5% на суму 15 500 грн за 300 днів складає: 15 500 * 2,5% * 300 = 116 250 грн. Позивач просить стягнути лише 62 000 грн процентів, що значно менше суми, яку він мав право нарахувати за 300 днів строку кредитування. Таким чином, заявлена до стягнення сума повністю охоплюється строком дії договору та є правомірною платою за користування коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України. Це свідчить про те, що Позивач не здійснював нарахування процентів поза межами строку кредитування (після 31.01.2025), а навпаки вимагає лише частину плати за правомірне користування кредитом в межах строку. Суд також вважає, що саме по собі перевищення суми відсотків над сумою тіла кредиту не є підставою для визнання умов договору несправедливими, якщо позичальник був належним чином поінформований про такі умови і погодився на них. Відсотки є платою за користування коштами, яка враховує високі ризики беззаставного кредитування. Зменшення розміру процентів, які є платою за користування кредитом (на відміну від неустойки), не передбачено законом, якщо вони нараховані у межах строку кредитування. Оскільки Позивач самостійно обмежив свої вимоги сумою, що є меншою за договірну за повний строк, підстави для подальшого зменшення судом відсутні. Щодо судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, з Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню судовий збір у повному обсязі.

Outcome: approved