Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ) звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просила: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 96521, вчинений 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О. С., яким стягнуто з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (далі відповідач, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс») заборгованості; стягнути з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь [PERSON] безпідставно стягнуті за цим виконавчим написом кошти в сумі 23213,88 грн, а також 1938,00 грн судового збору та 2500,00 грн витрат щодо оплати правової допомоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 листопада 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. вчинив виконавчий напис № 96521 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості у сумі 26213,88 грн. 25 лютого 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Райда О. С. відкрила виконавче провадження № 64650444 на підставі зазначеного вище виконавчого напису. Позивач указує, що виконавчий напис вчинено з порушенням норм законодавства, оскільки кредитний договір № 568207097 від 30 серпня 2019 року не був посвідчений нотаріально, а отже не є документом, який підтверджує безспірність заборгованості позивача перед відповідачем. Відповідач не подав нотаріусу документи, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому виконавчий напис має бути визнано таким, що не підлягає виконанню. У межах виконавчого провадження приватним виконавцем було перераховано 26213,88 грн стягувачу в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти. Ухвалою від 01 грудня 2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука відкрив провадження у справі для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Коваль В. О. надав суду заяву, у якій просив проводити розгляд справи без його та позивача участі. Позов підтримав та просить задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу в кабінет користувача підсистеми «Електронний суд», своїм правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу вимог частини восьмої статті 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, з заявами, клопотанням не зверталася. Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною першою статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, убачається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У рішеннях ЄСПЛ, зокрема звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. За наведених обставин, відповідно до вимог частини першої статті 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595; далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. У статті 88 цього Закону, зокрема, визначено, що нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Глава 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій встановлює порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з пунктом 1.1 вказаної Глави для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2 цієї Глави передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 3.1 вказаної Глави нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Відповідно до пункту 3.2 цієї ж Глави безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зокрема, стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин врегульовано пунктом 2 Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Водночас постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 826/20084/14, яка залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині, зокрема, пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів; зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» у частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Отже, на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису (06 травня 2021 року) слід було керуватися пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», за правилами якого для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». Наведене відповідає сталій позиції Верховного Суду, сформованій у постановах: від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18, від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, від 06 жовтня 2021 року у справі № 361/4793/20, від 06 грудня 2023 року у справі № 299/5183/21. Суд установив, що 20 листопада 2020 року приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. вчинив виконавчий напис № 96521 про стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 568207097 від 30 серпня 2019 року. Строк платежу за Кредитним договором № 568207097 від 30 серпня 2019 року настав; боржник допустив прострочення платежу; сума заборгованості складає 25013,88 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 8330,00 грн, прострочена заборгованість за комісією 0,00 гривень, прострочена заборгованість по несплаченими відсоткам за користування кредитом становить 13785,64 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту 0,00 грн, строкова заборгованість за комісією 0,00 гривень; строкова заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом становить 0,00 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями становить 2898,24 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріус на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнув плату зі стягувача у сумі 1200,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача; загальна заборгованість, що підлягає стягненню 26213,88 грн (а. с. 17). На підставі зазначеного виконавчого напису приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Райда О. С. відкрив виконавче провадження № 64650444 про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» заборгованості у сумі 26213,88 грн (а. с. 23). 29 жовтня 2025 року приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я. В. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним його виконанням (а. с. 26). На обґрунтування своїх вимог позивач, зокрема, посилається на те, що: приватний нотаріус вчинив виконавчий напис без подання стягувачем первинних документів щодо підтвердження видачі кредиту, зокрема оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору № 568207097 від 30 серпня 2019 року. Відповідач не скористався правом на подання відзиву та спростування наведених доводів позивача, доказів безспірності заборгованості відповідач та приватний нотаріус суду не надали. Отже, суд виходить із того, кредитний договір № 568207097 від 30 серпня 2019 року, на підставі якого нотаріусом вчинено виконавчий напис, не був посвідчений нотаріально, а отже, не є документом, який підтверджує безспірність заборгованості позивача перед відповідачем за кредитним договором у розумінні пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, при вчинення виконавчого напису нотаріусом не було дотримано вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат», за змістом якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Щодо вимоги про повернення стягнутих коштів, суд дійшов наступних висновків. Як убачається з наданої приватним виконавцем виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я. В. відповіді № 22374 від 29 жовтня 2025 року по виконавчому провадженню № 64650444 загальна сума стягнутих коштів складає 29335,27 грн, з яких 26213,88 грн в рахунок погашення заборгованості на користь стягувача, яким є ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». Станом на 29 жовтня 2025 року виконавче провадження № 64650444 закінчено (а. с. 25). Правовою підставою вимог про стягнення коштів, набутих відповідачем за оспорюваним виконавчим написом є положення статті 1212 ЦК України, яка встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, за змістом цієї норми зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. У цьому випадку є доведеним існування усіх трьох умов, які є підставою для виникнення зобов`язання з безпідставного придбання майна. За матеріалами справи встановлено, що відповідач на підставі виконавчого напису нотаріуса набув за рахунок позивача грошові кошти, проте підстава, на якій ці кошти були набуті, відпала внаслідок визнання судом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У зв`язку з цим порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення грошової суми 26213,88 грн. Крім того, підлягає задоволенню вимога [PERSON] про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, на підтвердження яких позивач надав: копію договору про надання правової допомоги № 06/24-10/25 від 24 жовтня 2025 року, копію акта приймання-передачі наданих послуг № 2 згідно з договором про надання правової допомоги № 06/24-10/25 від 24 жовтня 2025 року та копі. Квитанції № 02 від 03 листопада 2025 року про оплату вказаних послуг. Відповідач клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу суду не надав. При цьому суд ураховує, що за правилами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а передбачені частиною четвертою статті 141 ЦПК України підстави для відступу від загального правила розподілу судових витрат у даному випадку відсутні. Ураховуючи наведене, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову, визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягненню з відповідача безпідставно набутих коштів у сумі 26213,88 грн, а також 2500,00 грн витрат на правову допомогу. Окрім того, відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути понесені позивачем судові витрати щодо сплати 1938,00 грн судового збору.

Outcome: approved