Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Вимоги позивача та доводи на їх обґрунтування Позивач звернулась до суду з позовом, якими висунула вимоги про розірвання шлюбу з відповідачем. Зокрема, останні умотивувала тим, що 07 червня 2024 року Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 89. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. При цьому, позивач зазначає, що у не відсутні спільні інтереси з відповідачем, сторони мають різні погляди на життя, відсутнє взаємопорозуміння, між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Спільного господарства сторони не ведеть та проживають окремо. Позивач вважає, що шлюб з відповідачем фактично припинено, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. За таких обставин, позивач просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 07 червня 2024 року Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 89. Процесуальні дії у справі Спрощене провадження за цими вимогами було відкрите ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області від 22 жовтня 2025 року, якою, крім цього, призначене перше судове засідання і визначено строк, у який сторони мають право подати заяви по суті справи. Позиція учасників справи Позивач у підготовче судове засідання не з`явилась, про його дату час і місце повідомлена належно, надала письмову заяву, якою просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач у судове засідання також не прибув, надав заяву згідно якої не заперечував проти розірвання шлюбу та просив про розгляд справи за його відсутності. При цьому, суд не установив будь - яких фактів, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а як наслідок, не убачав підстав для відмови у прийнятті визнання ним позову і продовження у зв`язку із цим судового розгляду. За такого, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, позаяк, жоден із учасників справи у судовому засіданні присутнім не був. Установлені судом фактичні обставини справи і зміст правовідносин, що виникли між сторонами, з посиланням на докази, а також оцінка аргументів позивача Тож, суд, перевіривши доводи і обгрунтованість висунутих позивачем вимог, оцінивши надані йому докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши з їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, прийшов до такого. Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , сторони уклали шлюб 07 червня 2024 року, який був зареєстрований Южноукраїнським відділом реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що складено відповідний актовий запис № 89. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. Позивач вважає, що збереження шлюбу неможливе і суперечить її інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття ж 55 СК України встановлює обов`язок дружини та чоловіка спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Крім того, за ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання, мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Але кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин або до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Та як слідує із позовної заяви, сторони шлюбні відносини фактично припинили, наполягають на розірванні шлюбу, що слідує із їхніх заяв, а тому таке дає суду підстави вважати, що вони про побудову сімейних відносин між собою на почуттях взаємної любові, поваги, дружби і взаємодопомоги не піклуються, шлюбні стосунки не підтримують, внаслідок чого їх шлюб носить формальний характер. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, окрім цього, виходив із положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, за якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Тому з урахуванням такого, проаналізувавши позиції сторін, суд приходить до висновку, що збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. За таких обставин, враховуючи відносини між позивачем та відповідачем, обставини, на які посилається позивач і які визнав, у свою чергу, відповідач, суд вважає, що подальше сумісне життя сторін, як подружжя, і збереження шлюбу суперечить їхнім же інтересам, а тому такий шлюб, згідно вимог ч. 3 ст. 105, ст. 112 СК України підлягає розірванню, а позов у цій частині, відповідно, задоволенню. При цьому, за правилами ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом він припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу, а документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Разом із цим, суд вважає необґрунтованою вимогою, якою порушене питання про залишення позивачу отриманого після реєстрації шлюбу прізвища. Зокрема, суд виходив із такого. За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При цьому, способи цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках, що прямо визначено ч. 3 ст. 16 ЦК України. Однак, наразі суд не має у своєму розпорядженні доказів того, що позивач за наслідками розірвання шлюбу буде позбавлена права на прізвище, отримане нею внаслідок укладення шлюбу, а тому вважає відповідну вимогу такою, що не підлягає до задоволення. Водночас, закон не визначає повноважень суду щодо визначення прізвища за наслідками розгляду справи у порядку позовного провадження. Як наслідок, у цій частині позов не підлягає до задоволення. Щодо розподілу судових витрат Суд, окрім цього, за правилом ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачем при зверненні із позовом, підлягає стягненню на її користь із відповідача у розмірі 1211, 20 грн. Тому з цих мотивів,

Outcome: approved