Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

19 березня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики у сумі 1600 доларів США. Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що 25 жовтня 2024 року [PERSON] отримала від неї в позику грошові кошти у розмірі 1600 доларів США. Вказану суму відповідач повинна була повернути до 27 листопада 2024 року, що підтверджується розпискою, написаною відповідачем. Однак вказані кошти відповідач у вказані строки не повернула. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь грошові кошти за договором позики від 25 жовтня 2024 року у розмірі 1600 доларів США. 12 травня 2025 року позивач надала до суду заяву про зменшення позовних вимог, у зв`язку з частковим поверненням відповідачем боргу, просила стягнути з [PERSON] на свою користь грошові кошти за договором позики від 25 жовтня 2024 року у розмірі 1200 доларів США. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву, в якій просила здійснювати розгляд справи без її участі, зменшені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засіданні також не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що згідно наявної в матеріалах справи розписки [PERSON] від 25 жовтня 2024 року, остання отримала від [PERSON] в позику гроші у розмірі 1600 доларів США із зобов`язанням повернути вказану суму до 27 листопада 2024 року. Дата розписки 25 жовтня 2024 року /а.с. 14/. Вказані відносини витікають з договору позики, а саме стягнення боргу за договором позики. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання за статтею 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок». Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21). Враховуючи викладене, розписка підтверджує факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошових коштів у розмірі 1600 доларів США із зобов`язанням повернути їх до 27 листопада 2024 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами в належній формі укладений договір позики, проте [PERSON] порушила свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Вчинена сторонами письмова форма договору позики є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Крім того, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19). Крім того, висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Позивач у заяві про зменшення позовних вимог /а.с. 29-30/ зазначає про часткове повернення суми відповідачем. Даних, які б свідчили про повернення відповідачем позивачу заборгованості у розмірі 1200 доларів США судом не встановлено. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач [PERSON] не виконала взяті на себе зобов`язання та повністю не повернула суму позики у строк, визначений договором позики від 25 жовтня 2024 року, а також не надала доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з її вини, відтак, з неї на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 1200 доларів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір /а.с. 19/ у розмірі 1211,20 гривень, сплачений позивачем за подання до суду позовної заяви, та судовий збір у розмірі 908,40 гривень за подання заяви про забезпечення позову, а всього 2119,60 гривень.

Outcome: approved