Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

23.01.2026 до суду надійшла заява представника позивача за первісним позовом [PERSON] - адвоката Індутного-Шматька Станіслава Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 646/12501/24. Заява обґрунтована тим, що 22.01.2026 рішенням Основ`янського районного суду міста Харкова у справі № 646/12501/24, провадження № 2/646/291/2026 задоволено позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; у задоволенні зустрічного позову [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на квартиру відмовлено; у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на квартиру відмовлено; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3560,50 грн. Під час ухвалення судового рішення суд не вирішив питання про судові витрати, які були понесені позивачем при розгляді справи та складаються з витрат на правничу допомогу, про які було зазначено у позовній заяві та зазначалось у заяві від 12.01.2025. На підставі викладеного, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 270 ЦПК України, просить суд розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без його участі, без участі позивача та стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати у справі, які складаються з витрат на правничу допомогу. За положеннями частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат Брек Л.В. у задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на правничу допомогу просила відмовити, посилаючись на те, що первісний позов [PERSON] не містив детального опису наданих послуг, додані до заяви про ухвалення додаткового рішення прибуткові касові ордери від 24.09.2024 та 08.07.2025 не є належними доказами понесених позивачкою витрат, оскільки не підтверджені платіжними квитанціями до них. Суд, заслухавши позицію представника відповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши, додані до заяви про ухвалення додаткового рішення документи, дійшов такого висновку. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з вимогами частин першої, другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідачем та його представником заяв щодо неспівмірності понесених [PERSON] витрат на правову допомогу, як і клопотань про їх зменшення, суду не подавалося. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року (справа №815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа № 280/2635/20). Відповідачем та його представником не надано жодного доказу на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу, понесених позивачем у даній справі. Крім того, суд приймає до уваги, що при зверненні [PERSON] до суду із зустрічними позовними вимогами також було зазначено, що очікувані ним витрати на правничу допомогу становитимуть 42 000, 00 грн. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо неподання стороною позивача попереднього розрахунку суми судових витрат. Відповідно до вимог ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. При зверненні до суду з цим позовом [PERSON] , тобто у першій заяві по суті, на виконання вимог п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що на час його пред`явлення судові витрати складають 20 000, 00 грн. на правничу допомогу. 12.01.2026, тобто до ухвалення рішення у справі, надійшла заява представника позивача за первісним позовом [PERSON] адвоката Індутного-Шматько С.М. про те, що судові витрати позивача за надання правничої допомоги складають 40 000, 00 грн. Зазначення орієнтовного розміру понесених витрат на правову допомогу у розмірі 20 00, 00 грн. у першій заяві по суті є , адже розгляд справи на той час не було розпочато, прогнозувати усі витрати, у тому числі необхідність підготовки правової позиції щодо зустрічного позову [PERSON] та позову третьої особи, було неможливим. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. На підтвердження понесених [PERSON] витрат на правову допомогу подано договір, предметом якого є забезпечення адвокатом Індутним-Шматьком С.М. захисту прав, свобод і законних інтересів [PERSON] у справі за позовом про поділ спільного майна квартири [ADDRESS] ; розмір гонорару визначається і здійснюється відповідно до додаткових угод. Додатком протоколом погодження гонорару від 24.09.2024 визначено фіксований гонорар у розмірі 20 000, 00 грн.; додатком 2 протоколом погодження гонорару від 08.07.2025 сторони домовилися доповнити договір від 24.09.2025, відповідно до якого предметом цього договору визначено захист прав, свобод і законних інтересів [PERSON] у справі № 646/12501/24, провадження № 2/646/2629/2025 за зустрічним позовом [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на вищевказану квартиру. Прибутковими касовими ордерами від 24.09.2024 та 08.07.2025 підтверджено прийняття адвокатом Індутним-Шматьком С.М. на підставі вищевказаного договору про надання правової допомоги 40 000, 00 грн. Необґрунтованим є аргументи про те, що прибуткові касові ордери, які адвокат Індутний-Шматько С.М. видав [PERSON] на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу, є неналежним доказом, оскільки прибутковий касовий ордер є доказом, який підтверджує факт оплати послуг адвоката. Приймаючи до уваги викладене, з огляду на предмет спору та заявлений представником позивача розмір витрат на послуги адвоката, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, а також відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що розмір заявлених витрат на відшкодування адвокатських послуг є співмірним із ціною позову та ступенем складності справи, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 40 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved