Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

У листопаді 2025 року Білоцерківська окружна прокуратура (далі - «позивач») в інтересах держави в особі Національної служби здоров`я України звернулася до суду з позовом до [PERSON] (далі - «відповідач»), третя особа: Комунальне некомерційне підприємство міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» про відшкодування витрат на лікування потерпілого від кримінального правопорушення В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив наступне. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки. Судом установлено, що 01.12.2022, близько 06 години 40 хвилин, [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Toyota Prado» д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись на 94 км автодороги М-05 «Київ - Одеса» в напрямку м. Одеса, в межах Білоцерківського району Київської області, не виконав вимоги п. 12.9. б ПДР України, згідно з яким «водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил повинен був дотримуватись вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ № 1306 від 10 жовтня 2001 року, введеними в дію 01 січня 2002 року (далі по тексту ПДР України), в тому числі п. 2.3.б) ПДР України, згідно з яким «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі». Проте, керуючи транспортним засобом [PERSON] проявив неуважність, в порушення вимог п. п. 12.1, 12.2ПДР України, згідно з яким «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним,у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги» не обрав безпечну швидкість, в наслідок чого не своєчасно відреагував на зміну дорожньої обстановки та допустив наїзд на перешкоду - бетонні блоки, з яких споруджено блокпост. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди інспектор ВЗД БПП в м. Біла Церква УПП Київської області ДПП старший лейтенант поліції [PERSON] , [INFO] , яка несла службу на даному блокпосту отримала тілесні ушкодження згідно висновку експерта № 123/д від 08.02.2023 в якому зазначено про те, що потерпіла [PERSON] отримала травми у вигляді: розрив селезінки, внутрішньочеревна кровотеча (1,5 літра крові); заочеревинна гематома, забій обох нирок, забій хвоста підшлункової залози; переломи 2-12 ребер ліворуч, наявність повітря в плевральній порожнині зліва, наявність вільної рідини (крові) в плевральній порожнині справа, переломи тіла лівоi лопатки; переломи поперечних паростків 2,3 поперекових хребців ліворуч; субарахноїдальний крововилив, забій головного мозку, рана на голові. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля на пішохода, можливо, у строк указаний в постанові. Розрив селезінки з внутрішньочеревною кровотечею відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які, згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, є небезпечними для життя. Всі інші ушкодження: заочеревинна гематома, забій обох нирок, забій хвоста підшлункової залози; переломи 2-12 ребер ліворуч, наявність повітря в плевральній порожнині зліва, наявність вільної рідини (крові) в плевральній порожнині справа, переломи тіла лівої лопатки; переломи поперечних паростків 2,3 поперекових хребців ліворуч; субарахноїдальний крововилив, забій головного мозку, рана на голові відносяться до категорії тілесних ушкоджень cepeдньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Порушення водієм [PERSON] вимог п. 12.9 б, п. 2.3.б) та 12.1., 12.2 ПДР України перебувають в прямому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] . Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» (далі - КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2») від 19.12.2024 №03-05-3606, [PERSON] , [INFO] знаходилась на стаціонарному лікуванні у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» в період з 01.12.2022 по 22.12.2022 (21 ліжко-днів), Вартість 1 ліжко-дня, згідно з проведеним розрахунком, становить: в грудні 2022 року 2617,22 грн. Загальна вартість лікування [PERSON] становить 54 961, 62 грн. Факт отримання [PERSON] тілесних ушкоджень та її перебування на стаціонарному лікуванні знаходиться у прямому причиннонаслідковому зв`язку із суспільно-небезпечним діянням, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та кримінально-караними діями [PERSON] . Згідно інформації Національної служби здоров`я України (далі - НСЗУ), за результатами розгляду листа від 20.01.2025 № 50-589 вих-25, між НСЗУ та КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» у 2022 році укладено договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 0373-Е122-Р000 від 06.02.2022, №3132-Е722- Р000 від 14.07.2022. Пунктом 8 вказаних договорів визначено, що відповідно до умов цього договору надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Слід зазначити, що пунктом 5 частини першої статті 7 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» (далі -Закон), однією з основних функцій НСЗУ, як Уповноваженого органу, передбачено укладення договорів про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій. У пункті 8 Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 410, передбачено, що надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Відтак, послуги КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином, кошти у розмірі 54 961,62 грн., витрачені на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підлягають стягненню з [PERSON] , оскільки надання медичних послуг здійснювалося за програмою медичних гарантій пацієнтам та оплачено Національною службою здоров`я України, що підтверджено листом НСЗУ від 12.02.2025 №644/2-16-25. Цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах кримінального провадження №12022111030003137 не заявлявся. Разом з тим, Відповідач не відшкодував витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ні у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження, ні після набрання законної сили вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 07.06.2024 у справі №357/2330/23. Відповідно загальна сума витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні №12022111030003137, скоєного [PERSON] , [INFO] , що підлягають відшкодуванню останнім становить 54 961, 62 грн. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до Державного бюджету України. Просили суд стягнути з [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце проживання: [ADDRESS] ) витрати понесені Національною службою здоров`я України за рахунок коштів Державного бюджету України на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у кримінальному провадженні № 12022111030003137 від 01.12.2022 [PERSON] у сумі 54 961, 62 грн. ( п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят одна гривня шістдесят дві копійки ), які перерахувати в дохід Державного бюджету України за наступними реквізитами: код отримувача 37993783, отримувач ГУК у м. Києві/ Шевченківський р-н/24060300, банк отримувача Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку UA978999980313080115000026011, код класифікації доходів бюджету 24060300, найменування коду класифікації доходів бюджету 24060300. Водночас, у позовній заяві зазначено, що заступник керівника Білоцерківської окружної прокуратури звертається з цим позовом до суду на захист інтересів держави в галузі охорони здоров`я в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах в порядку ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку з нездійсненням Національною службою здоров`я України захисту інтересів держави в суді, як суб`єктом, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження. Вважає, що це є виключним випадком представництва інтересів держави прокурором в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею визначено Сомок О.А. та матеріали передані для розгляду. 11 листопада 2025 року ухвалою суду відкрито провадження по справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 233-234). 22 січня 2026 року в судовому засіданні представник позивача прокурор Данилюк В.М. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити та зазначив, що сторона позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечує Позивач Національна служба здоров`я України направила до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити (а.с.241-244) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленим належним чином. Про причини неявки не повідомив, відзиву або будь-яких заяв або клопотань на адресу суду від нього не надходило. Третя особа Комунальне некомерційне підприємство міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» в судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце розгляду справи вважається повідомленою належним чином. В судовому засіданні суд ухвалив перейти на стадію ухвалення рішення та оголосив перерву до 16 год. 30 хв. 27 січня 2026 року. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзиву і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Так, Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2024 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 2 роки. Вказаним вироком встановлено, що 01.12.2022, близько 06 години 40 хвилин, [PERSON] , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Toyota Prado» д.н.з. [NUMBER] , та рухаючись на 94 км автодороги М-05 «Київ - Одеса» в напрямку м. Одеса, в межах Білоцерківського району Київської області, не виконав вимоги п. 12.9. б ПДР України, згідно з яким «водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил повинен був дотримуватись вимог Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ N? 1306 від 10 жовтня 2001 року, введеними в дію 01 січня 2002 року (далі по тексту - ПДР України), в тому числі п. 2.3.6) ПДР України, згідно з яким «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі». Проте, керуючи транспортним засобом [PERSON] проявив неуважність, в порушення вимог п. п. 12.1, 12.2 ПДР України, згідно з яким «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться і стан гранспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги» не обрав безпечну швидкість, в наслідок чого не своєчасно відреагував на зміну дорожньої обстановки та допустив наїзд на перешкоду - бетонні блоки, з яких споруджено блокпост. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди інспектор ВЗД БПП в м. Біла Церква УПП Київської області ДПП старший лейтенант поліції [PERSON] , [INFO] , яка несла службу на даному блокпосту отримала тілесні ушкодження згідно висновку експерта №123/д від 08.02.2023, а саме отримала травми у вигляді: розрив селезінки, внутрішньочеревна кровотеча (1,5 літра крові); заочеревинна гематома, забій обох нирок, забій хвоста підшлункової залози; переломи 2-12 ребер ліворуч, наявність повітря в плевральній порожнині зліва, наявність вільної рідини (крові) в плевральній порожнині справа, переломи тіла лівої лопатки; переломи поперечних паростків 2,3 поперекових хребців ліворуч; субарахноїдальний крововилив, забій головного мозку, рана на голові. Описані ушкодження заподіяні тупими предметами, могли виникнути внаслідок наїзду автомобіля на пішохода, можливо, у строк указаний в постанові. Розрив селезінки з внутрішньочеревною кровотечею відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які, згідно з пунктами 2.1.2 та 2.1.3 Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу МОЗ №6 від 17 січня 1995 року, є небезпечними для життя. Всі інші ушкодження: заочеревинна гематома, забій обох нирок, забій хвоста підшлункової залози; переломи 2-12 ребер ліворуч, наявність повітря в плевральній порожнині зліва, наявність вільної рідини (крові) в плевральній порожнині справа, переломи тіла лівої лопатки; переломи поперечних паростків 2,3 поперекових хребців ліворуч; субарахноїдальний крововилив, забій головного мозку, рана на голові відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 3 тижні (більш як 21 день). Порушення водієм [PERSON] вимог п. 12.9 б, п. 2.3.6) та 12.1., 12.2 ПДР України перебувають в прямому причинному зв`язку із вчиненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 28.11.2024 № 50-11589 вих.24 Білоцерківська окружна прокуратура звернулася до Генерального директора КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» про надання інформації стосовно розрахунків витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] , [INFO] , інформацію про те, за рахунок яких коштів здійснювалося фінансування лікування потерпілого від злочину та чи відшкодовано витрати на стаціонарне лікування вищезазначеного потерпілого. Відповідно до інформації Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» (далі - КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2») від 19.12.2024 № 03-05-3606, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» в період з 01.12.2022 по 22.12.2022 в ІІ хірургічному відділенні (21 ліжко-день), фактичні витрати становлять 54 961, 62 грн. Отже, факт отримання [PERSON] тілесних ушкоджень та її перебування на стаціонарному лікуванні знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 286 КК України та кримінально-караними діями з боку [PERSON] . Згідно інформації Національної служби здоров`я України (далі - НСЗУ), за результатами розгляду листів від 20.01.2025 № 50-589вих-25 та № 50-594вих-25, між НСЗУ та КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» у 2022 році укладено договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій № 0373-Е122-Р000 від 06.02.2022 та № 3132-Е722-Р000 від 14.07.2022, строком дії до 31.12.2022 Пунктом 8 вказаного договору визначено, що відповідно до умов цього договору надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. У пункті 8 Типової форми договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 № 410, передбачено, що надавач зобов`язується надавати медичні послуги за програмою медичних гарантій пацієнтам, а замовник зобов`язується оплачувати такі послуги відповідно до встановленого тарифу та коригувальних коефіцієнтів. Відтак, послуги КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено Національною службою здоров`я України як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, надання медичних послуг здійснювалося за програмою медичних гарантій пацієнтам та оплачено Національною службою здоров`я України, що підтверджено листом НСЗУ від 29.10.2025 № 48592/2-16-25. КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» є закладом охорони здоров`я, фінансування якого здійснюється відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення». Держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України, надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Відповідно до п. п. 1.2, 1.3 Статуту КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», затвердженого рішенням Білоцерківської міської ради від 27.05.2021 №858-13-VIII (далі - Статут), встановлено, що підприємство створене за рішенням Білоцерківської міської ради (надалі - Засновник) від 24 травня 2018 року №2243-52-VII «Про створення Комунального некомерційного підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шляхом реорганізації (перетворення) Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2» у комунальне некомерційне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2». Підприємство є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Комунального закладу Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня №2». Пунктом 1.1 та п. 3.1. Статуту передбачено, що підприємство є лікарняним закладом охорони здоров`я - комунальним некомерційним підприємством, що засноване на комунальній власності Білоцерківської міської територіальної громади, надає медичну допомогу, а також вживає заходи з профілактики, діагностики, лікування та реабілітації захворювань населення та підтримки громадського здоров`я. Згідно розділу 4 «Правовий статус» Статуту встановлено, що КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» є юридичною особою публічного права. Права та обов`язки юридичної особи Підприємство набуває з дня його державної реєстрації. Підприємство має самостійний баланс, рахунки в установах банків, Державній казначейській службі України, круглу печатку зі своїм найменуванням, штампи, а також бланки з власними реквізитами. Джерелами формування майна та коштів КНП, серед іншого є: Кошти, отримані за договорами з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державних фінансових гарантій медичного обслуговування населення (п. 5.2.4. Статуту). Встановлено, що цивільний позов про відшкодування витрат на лікування потерпілого в межах кримінального провадження № 12022111030003137 не заявлявся. Крім того, встановлено, що відповідач не відшкодував витрати на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України ні у ході судового розгляду вказаного кримінального провадження, ні після набрання законної сили вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 07.06.2024 у справі № 357/2330/23. Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно ст. 1206 ЦК України, особа, що вчинила злочин зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. Частиною 3 цієї статті визначено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи може бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», питання відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16.07.1993. Пункт 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання (далі - Порядок) вказує, що згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Також п. 3 Порядку зазначає, визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Пункт 2 Порядку передбачає, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонарного лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. У фактичні витрати лікарні входять такі видатки:-заробітна плата працівників;-нарахування на оплату праці;-видатки на придбання предметів, матеріалів, обладнання та інвентарю, медикаментів та перев`язувальних матеріалів, продуктів харчування;-оплата всіх послуг, в тому числі і комунальних;-інші поточні витрати лікарні. Кожен місяць фактичні витрати лікарні - різні, кількість ліжко-днів різна, тому і сума вартості за один ліжко-день кожного місяця змінюється. Згідно з п. 4 зазначеного Порядку стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Потерпіла у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями внаслідок вищевказаного кримінального правопорушення перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», в період з 01.12.2022 по 22.12.2022, що підтверджується інформацією КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», від 19.12.2024 № 03-05/3606. Загальна кількість ліжко-днів 21. Загальна вартість лікування [PERSON] становить 54 961,62 грн. лікування здійснювалось за рахунок коштів НСЗУ (Національна служба здоров`я України ). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення» держава гарантує повну оплату згідно з тарифом за рахунок коштів Державного бюджету України надання громадянам необхідних їм медичних послуг та лікарських засобів, що передбачені програмою медичних гарантій. Тобто, послуги КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2», пов`язані з наданням медичних послуг за програмою медичних гарантій пацієнтам, оплачено НСЗУ як замовником медичних послуг за рахунок коштів Державного бюджету України. Оскільки на час розгляду судом кримінального провадження відносно [PERSON] цивільний позов у порядку ст. 128 КПК України прокурором не заявлявся, виходячи з викладеного, [PERSON] зобов`язаний у відповідності до вимог ст. 1206 ЦК України відшкодувати 54 961,62 грн - витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення, які надані з державного бюджету України Національною службою здоров`я України. Відсутність відшкодування коштів, витрачених закладом охорони здоров`я з вини [PERSON] на стаціонарне лікування потерпілої від злочину [PERSON] негативно впливають на фінансування витрат на лікування інших хворих, внаслідок чого порушуються інтереси держави у сфері дотримання прав і свобод людини і громадянина в галузі охорони здоров`я та забезпечення пов`язаних з ними державних гарантій, що і є підставою для звернення прокурора в межах своєї компетенції до суду на захист державних інтересів. Оскільки КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня №2» витратила кошти з бюджету НСЗУ при наданні медичних послуг - лікування потерпілої [PERSON] , яка перебувала на стаціонарному лікуванні з вини [PERSON] , зазначені кошти необхідно стягнути з [PERSON] та зарахувати до Державного бюджету України, відповідно вимоги позивача Білоцерківської окружної прокуратури є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч. 1 чт. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частина 1 статті 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Щодо судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у с правах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 56 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб, мають процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. В даному випадку прокурор звільняється від сплати судового збору, оскільки предметом спору є шкода, завдана державі внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судові витрати у розмірі 1 211,20 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved