Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Представник заявників адвокат Маковійчук П.В. звернувся до суду із описаною вище заявою, яка мотивована тим, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Зазначає, що 21.02.2006 між [PERSON] , [PERSON] та АКБ «Тас-Комерцбанк» укладено кредитний договір № 41. Того ж дня, 21.02.2006 між іпотекодавцями [PERSON] та [PERSON] з одного боку, та іпотекодержателем АКБ «ТАС-Комерцбанк» з іншого, було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу Олексюк С.В. Відповідно до умов іпотечного договору Позичальник передав, а Банк прийняв в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Вказує на те, що заборгованість за кредитним договором № 41 від 21.02.2006 погашена в повному обсязі в 2007 році. В липні 2025 заявники виявили бажання відчужити житловий будинок, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , однак не змогли це зробити у зв`язку з існуванням обтяження на це майно. Посилається на те, що АКБ «Тас-Комерцбанк» ліквідовано. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб представника заявників було повідомлено, що за наявною у них інформацією, відсутні правонаступники за кредитним договором № 41 від 21.02.2006, укладеним АКБ «Тас-Комерцбанк» з [PERSON] , оскільки заборгованість за цим кредитним договором погашена в серпні 2007 року. Оскільки правонаступника за кредитним договором № 41 від 21.02.2006 немає, заінтересованою особою вказано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, яки не є стороною кредитного договору, у нього відсутні зобов`язання перед заявниками. Водночас запис про реєстрацію обтяження, здійснений на підставі іпотечного договору, не скасований, адже, повідомлення про припинення іпотеки у порядку ст..74 ЗУ «Про нотаріат» банком не подано. Наявність такого запису порушує права власника предмета іпотеки. Ухвалою суду від 07.01.2026 відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи визначено розглядати за правилами окремого провадження та справу призначено до судового розгляду, залучено заінтересовану особу АТ «РВС Банк» . Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 12.01.2026 подав до суду пояснення, в яких зазначив, що 18.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення як юридичної особи та ліквідовано ПАТ «Омега Банк», який був правонаступником АКТ «ТАС-Комерцбанк» та ПАТ «Сведбанк» без правонаступництва. Фонд гарантування не був стороною іпотечного договору. У наявних даних Фонду зобов`язання [PERSON] та [PERSON] за кредитним договором № 41 від 21.02.2006 перед АКТ «ТАС-Комерцбанк» були виконані в повному обсязі в серпні 2007 до дати запровадження тимчасової адміністрації. У судове засідання адвокат Маковійчук П.В., який представляє інтереси [PERSON] та [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Заінтересовані особи - приватний нотаріус Олексюк С.В., представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та представник АТ «РВС Банк» у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до наступних висновків. Як передбачено ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч.1 та ч.3 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення,невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути також і припинення правовідношення. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.07.2025 [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . На вказане майно приватним нотаріусом Олексюк С.В. накладено обтяження на підставі іпотечного договору від 21.02.2006 - іпотекодавці [PERSON] та [PERSON] , іпотекодержатель АКБ «ТАС-Комерцбанк», розмір основного зобов`язання 50 500 грн. Відповідно до договору іпотеки від 21.02.2006 який укладений між іпотекодавцями [PERSON] та [PERSON] з одного боку, та іпотекодержателем АКБ «ТАС-Комерцбанк», - з іншого, в якості забезпечення основного зобов`язання кредитного договору № 41 від 21.02.2006, іпотекодавці передають іпотекодержателю належне їм на праві власності майно - житловий будинок за адресою [ADDRESS] . Судом також встановлено, що після дати укладення кредитного договору АКБ «ТАС-Комерцбанк» зазнав численних змін статуту і в результаті був ліквідований 05.12.2019 року. Спочатку найменування АКБ «ТАС-Комерцбанк» неодноразово змінювалось, а саме: 16.11.2007 р. на ВАТ «Сведбанк», 05.06.2019 - на ПАТ «Сведбанк», 24.05.2013 - на ПАТ «ОМЕГА БАНК», яке відповідно до положень статуту, погодженого НБУ 24.05.2013, виступало правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях АТ «Сведбанк», ВАТ «Сведбанк», АКБ «ТАС-Комерцбанк». 06.07.2015 Правління НБУ прийнято постанову № 437 «Про відкликання банківської ліцензії Публічного акціонерного товариства «ОМЕГА БАНК».18.06.2015 з метою реалізації способу виведення неплатоспроможного ПАТ «ОМЕГА БАНК» з ринку Фонд гарантування вкладів фізичних осіб ухвалив рішення створити перехідний банк під назвою Публічне акціонерне товариство «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК». Відповідно до положень статуту даний банк став правонаступником активів та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «ОМЕГА БАНК». Згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду від 18.03.2016 № 371 ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК» з 19.03.2016 втратив статус перехідного банку. Рішенням єдиного акціонера ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК» від 18.10.2016 затверджено статут ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК» у новій редакції. 01.11.2016 НБУ погодив статут ПАТ «РВС БАНК» у новій редакції у зв`язку з втратою ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК» статусу перехідного банку та зміною найменування з ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК» на ПАТ «РВС БАНК». Відповідно до положень статуту ПАТ «РВС БАНК», погодженого НБУ 01.11.2016, ПАТ «РВС БАНК» є правонаступником майна, прав та обов`язків ПАТ «ПЕРЕХІДНИЙ БАНК «РВС БАНК», який є правонаступником активів та обов`язків за вимогами кредиторів (вкладників) за переданими зобов`язаннями ПАТ «ОМЕГА БАНК». 05.12.2019 Комітет Національного банку з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (овердрафту) платіжних систем прийняв рішення № 632 «Про виключення відомостей про Публічне акціонерне товариство «ОМЕГА БАНК» з Державного реєстру банків у зв`язку із завершенням процедури його ліквідації. НБУ також зазначив, що станом на 08.08.2024 у Державному реєстрі банків містяться відомості про те, що АТ «РВС БАНК» є діючим банком. Таким чином, іпотекодержатель АКБ «ТАС-Комерцбанк», станом на теперішній час ліквідовано як юридичну особу без правонаступників. Проте, запис про реєстрацію обтяження не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» не подано. Згідно з відповіддю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на адвокатський запит адвоката Маковійчука П.В. від 15.12.2025 та поясненнями Фонду, наданими в якості заінтересованої особи у цій справі, АКБ «ТАС-Комерцбанк», за наявною у них інформацією, відсутні правонаступники за кредитним договором № 41 від 21.02.2006, укладеним АКБ «ТАС-Комерцбанк» з [PERSON] , оскільки заборгованість за цим кредитним договором погашена в серпні 2007 року. За даними АСВП Міністерства Юстиції будь-які записи щодо можливих боржників [PERSON] та [PERSON] відсутні. Таким чином, оскільки судом за наслідками судового розгляду цивільної справи були встановлені обставини повного виконання грошового зобов`язання з боку [PERSON] та [PERSON] , які виникли на підставі кредитного договору, та виконання яких було забезпечено договором іпотеки, - відсутні правові підстави для подальшого існування в Реєстрі відомостей про обтяження/заборони відносно об`єкта нерухомості, а саме: житлового будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS] . Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни). Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою (пункт 1 частини першої статті 593 ЦК України). Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац 1 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України). Укладення договору застави (іпотеки) або її виникнення на основі рішення суду чи при наявності юридичних фактів, вказаних в законі, зумовлює виникнення між заставодержателем і заставодавцем додаткового (акцесорного) зобов`язання відносно до основного, забезпеченого заставою (іпотекою). З огляду на похідний характер застави (іпотеки), виконання забезпеченого заставою основного зобов`язання або його припинення з інших підстав припиняє право застави (іпотеки). Стаття 609 ЦК України присвячена такій підставі припинення зобов`язання як ліквідація юридичної особи. Під ліквідацією розуміється спосіб припинення юридичної особи без правонаступництва. Юридична особа є такою, що припинена, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина п`ята статті 104 ЦК України). Ліквідація для юридичних осіб призводить по своїй суті до аналогічних правових наслідків, що і смерть фізичної особи, тобто, обумовлює припинення правоздатності юридичної особи. Замість припиненої юридичної особи не виникає іншої юридичної особи, яка наділяється її майном; зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи як за добровільного, так і за примусового порядку її ліквідації. Стаття 609 ЦК України поширюється на договірні, недоговірні, основні та додаткові (акцесорні) зобов`язання. Таких висновків також дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 13 вересня 2023 року по справі за №295/7291/20. З урахуванням встановлених обставин у цій справі, положень статті 609 ЦК України, ліквідації юридичної особи позикодавця та іпотекодержателя (ПАТ «Омега Банк») за кредитним договором, укладеним між АКБ «ТАС Комерцбанк» та [PERSON] та [PERSON] , існують підстави для висновку про припинення зобов`язань за кредитним договором, та внаслідок цього припинення права іпотеки. Проте, запис про реєстрацію обтяження не скасований, адже повідомлення про припинення іпотеки у порядку статті 74 Закону України «Про нотаріат» не подано. Наявність такого запису порушує право власника предмета іпотеки. Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20). Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону) (частина перша статті 8 ЦК України). Тлумачення частини першої статті 8 ЦК України свідчить: законодавець визначив порядок усунення прогалин в приватному праві. Приватні відносини є різноманітними, а соціальне життя - рухливе. У зв`язку з цим може виникнути необхідність визначення певного правила, яке не закріплено в приватно-правових нормах безпосередньо; умовами застосування аналогії закону є те, що: відносини, до яких застосовується аналогія, охоплюються предметом цивільно-правового регулювання (статті 1, 9 ЦК); наявність прогалини в їх регулюванні (прогалини в праві); відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин (норми акту цивільного законодавства або договору); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин. Касаційний суд у своїй Постанові від 13 вересня 2023 року по справі за №295/7291/20 зауважує, що можуть існувати випадки, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Касаційний суд констатує, що в ЦК України є прогалина та відсутній регулятор, який визначав би правило поведінки учасників приватних відносин для випадку, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто, бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації). Подібною нормою є абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України, відповідно до якої, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, то фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування (абзац третій частини четвертої статті 277 ЦК України). Тому Касаційний Суд підкреслює, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону. За таких обставин та з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, суд вважає за можливе встановити факт припинення іпотеки та скасувати запис про заборону відчуження на іпотечне майно та про іпотеку.

Outcome: approved