Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: обмежити спілкування з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] та сином [PERSON] , [INFO] ; заборонити наближатися до місця проживання заявника та сина, а саме до буд. [ADDRESS] ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю та дитину, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з нею та з дитиною; заборонити вести листування, телефонні переговори зі мною та дитиною або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що вона, проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] , від цих стосунків у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після народження сина вони проживали та зареєстрували дитину за місцем реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де також проживали двоє дітей [PERSON] від першого шлюбу. Зазначає, що після народження сина їх стосунки поступово почали погіршуватись, [PERSON] почав вчиняти щодо неї домашнє насильство, зокрема психологічне та фізичне, у тому числі на очах у дітей, в зв`язку з чим, з серпня 2025 року вона періодично разом з сином виїжджала до міста Чернігова, де має власний будинок в якому і зареєстрована. Такі поїздки викликали у [PERSON] різке невдоволення, він став агресивним, посилював контроль, забороняв їй спілкуватись з родичами, друзями та знайомими, а тому у зв`язку з постійним психологічним тиском, приниженням, погрозами та випадками фізичного насильства вона була вимушена переїхати разом з малолітнім сином до міста Чернігова. Вказує, що після їх переїзду зі сторони [PERSON] насильство не припинилось, а набуло нових форм, зокрема економічного домашнього насильства, останній не забезпечував стабільного фінансового утримання дитини, надавав кошти не регулярно, на власний розсуд, вимагав звітування щодо кожної витрати, що створювало додатковий психологічний тиск. Посилається, що 19.01.2026 року [PERSON] прибув до її будинку, з метою побачитись з дитиною. Під час перебування у будинку його поведінка стала агресивною: голосно кричав, нецензурно висловлювався та погрожував, в подальшому відібрав дитину, накинувся на неї, сильно штовхнув, вона впала, дитина опинилась разом з нею на підлозі, дитина злякалась почала плакати. [PERSON] намагався душити її, не давав вийти з будинку, забрав телефон, щоб вона не змогла звернутись за допомогою. Коли [PERSON] трохи заспокоївся, вона вистрибнула з будинку через вікно і звернулась за допомогою до сусідки [PERSON] , яка викликала поліцію та швидку медичну допомогу. За даним фактом відносно [PERSON] були складені адміністративний протокол та винесено терміновий заборонний припис строком на 10 діб з 22:00 19.01.2026 року до 22:00 год 29.01.2026 року, зобов`язано: залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Проте, [PERSON] порушив терміновий заборонний припис, про що вона 30.01.2025 повідомила поліцію. Погрози зі сторони [PERSON] мають систематичний характер, спрямовані на її залякування та підкорення, що унеможливлює спокійне та безпечне проживання її та їх дитини, вона боїться за своє життя та життя дитини, а тому вважає, що обмежувальний припис виданий на шість місяців та суворі покарання за його порушення спроможні захистити її та сина від кривдника. Учасники провадження у судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду заяви повідомлялись у встановленому порядку. Заявник в заяві про видачу обмежувального припису з міркувань безпеки просить розгляд справи проводити без її участі. Представник заявниці за дорученням Волков М.М. звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, заяву [PERSON] підтримує і просить задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений через повідомлення у додатку «Viber». Жодних заяв чи клопотань до суду не надавав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство та побут за адресою: [ADDRESS] . Від спільного проживання [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Заявниця стверджує, що в зв`язку з погіршенням відносин, постійним психологічним тиском, приниженням, погрозами та випадками фізичного насильства, вона була вимушена переїхати разом з малолітнім сином до міста Чернігова за адресою: [ADDRESS] , в будинок, який належить їй на праві приватної власності. Проте, [PERSON] періодично приїздить до її будинку в м.Чернігів, систематично вчиняє щодо неї психологічне та фізичне насильство, яке проявляється у погрозах її життю і здоров`ю, застосуванні нецензурної лексики образливого характеру, неодноразовому переслідуванні та приниженні. Як наслідок, 19.01.2026 року заявниця була вимушена викликати працівників поліції задля убезпечення свого життя та життя дитини та звернутись до медичної установи для надання допомоги. За фактом домашнього насилля відносно [PERSON] складені адміністративні матеріали, зокрема, протоколи про адміністративні правопорушення серії ВАД №943516 від 19.01.2026 року, за ч.2 ст.173-2 КУпАП та серії ВАД №943517 від 19.01.2026 року, за ч.1 ст.173-2 КУпАП, та винесені термінові заборонні приписи стосовно кривдника серії АА №497184 та серії АА №497185 строком на 10 діб з 22:00 19.01.2026 року до 22:00 год 29.01.2026 року, зобов`язано: залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Згідно довідки №983 КНП «Чернігівська міська лікарня №2» (відділення травматології травматологічний пункт) від 20.01.2026 року, за фактом травматизації 19.01.2026 року [PERSON] встановлено діагноз: забій шийного відділу хребта, м`які тканини обличчя, множинні забійні садна обох передпліччь та кистей обох стегон, призначено відповідне лікування. Станом на час розгляду заяви про видачу обмежувального припису, рішення щодо складених відносно [PERSON] адміністративних матеріалів не прийнято. Згідно талону-повідомлення єдиного обліку №10113 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 30.01.2026 року, 29.01.2026 року о 18:57 [PERSON] звернулась до РУП ГУНП в Чернігівській області із заявою про вжиття заходів щодо цивільного чоловіка [PERSON] , який 29.01.2026 року порушив раніше виписаний терміновий заборонний припис за вчинення домашнього насильства (АА №497184 від 19.01.2026 року). Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 27 Конституції України регламентовано, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Отже, основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини у цій справі, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Пунктами 3, 6-8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Кривдник це особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства це особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Таким чином, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» регламентовано перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Положеннями ст. 26 вищевказаного Закону України визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2021 у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Відповідно до статті 3 Європейської Конвенції, Україна має зобов`язання захистити громадян від нелюдського і принизливого поводження і ставлення шляхом вжиття заходів для забезпечення того, щоб особи не піддавалися такому поводженню, включаючи нелюдське і принизливе поводження зі сторони інших осіб (не представників держави). Такі заходи повинні передбачати ефективний захист і включати кроки по попередження нелюдського та принизливого ставлення про яке влада знала чи повинна була знати. У рішенні Європейського Суду по справі «Опуз проти Туреччини» високий суд дав характеристику зобов`язань держави у зв`язку з насильством в сім`ї, визнавши серйозність домашнього насильства в Європі, та підкресливши серйозність, з якою держави повинні вживати відповідних заходів з метою протидії цьому порушенню прав людини. У своєму рішенні високий суд зазначив, що насильство в сім`ї не є приватною чи сімейною справою, але є проблемою, яка зачіпає суспільні інтереси, що в свою чергу вимагає ефективних дій з боку держави. Вказав, що недостатньо мати закони щодо протидії домашньому насильству, більш важливим є наявність ефективних механізмів їх реалізації. Як убачається з наданих матеріалів, а саме форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 19.01.2026 року, співробітниками поліції встановлено, що «раніше кривдник погрожував застосовувати або застосовував зброю або інші предмети, які можуть спричинити шкоду життю та здоров`ю постраждалої особи або дітям», «кривдник погрожував вбити постраждалу особу або дітям», «раніше кривдник застосовував фізичне насильство, яке спричинило тілесні ушкодження середнього або тяжкого ступеня», «кривдник схильний до сильних або постійних ревнощів і контролює більшу частину повсякденного життя постраждалої особи», «кривдник залякував, переслідував постраждалу особу або дітей чи погрожував їй/їм», «поведінка кривдника вплинула на безпеку постраждалої особи та дітей», «кривдник раніше вчиняв щодо постраждалої особи: фізичне насильство; психологічне насильство». Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета розгляду та логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт вчинення домашнього насильства [PERSON] щодо заявниці. Доказів, які б спростовували встановлені обставини [PERSON] не надано, і такі не встановлено. При цьому, доказів вчинення домашнього насильства [PERSON] , щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] , матеріали справи не містять, і такі не в встановлені в судовому засіданні, а тому підстав для застосування обмежувального припису стосовно [PERSON] , щодо встановлення тимчасових обмежень його прав у спілкуванні з сином суд не вбачає. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст.80 ЦПК України установлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Оцінивши зібрані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надавши оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, суд доходить висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису як запобіжного заходу, направленого на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки заявника, до вирішення питання про кваліфікацію дій [PERSON] та прийняття стосовно нього рішення по складеним відносно нього адміністративних матеріалах. Враховуючи усі надані заявником докази, з огляду на встановлені судом обставини, суд, приходить до висновку, що наявні обґрунтовані ризики вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та необхідність видачі обмежувального припису відносно заінтересованої особи шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. За приписами ч.4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial