Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У червні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "Світ фінансів" (далі - ТОВ "Світ фінансів") звернулося до Деснянського районного суду міста Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги ТОВ "Світ фінансів" обґрунтовувало тим, що 19 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" (далі - ВАТ КБ "Надра"), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ КБ "Надра") та [PERSON] укладено кредитний договір № 118/П/56/2008-840, згідно з яким банк надав позичальниці кредит у сумі 140896,00 доларів США на строк до 11 жовтня 2031 року. Процентна ставка за користування кредитом становила 14,99 % річних. Цього ж дня [PERSON] для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором передала в іпотеку ВАТ КБ "Надра" належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер 3210500000:12:004:0370, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 19 червня 2008 року для забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих за кредитним договором від 19 червня 2008 року № 118/П/56/2008-840, ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] було укладено договір поруки б/н, відповідно якого [PERSON] поручилася за належне та своєчасне виконання позичальницею [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 19 червня 2008 року № 118/П/56/2008-840. 09 січня 2020 року ПАТ КБ "Надра" відступило на користь ТОВ "Світ фінансів" право вимоги до позичальниці [PERSON] та поручительки [PERSON] . Зважаючи на те, що позичальниця не дотримувалася умов кредитного договору, своєчасно не повертає кредит та не сплачує проценти за користування ним, ТОВ "Світ фінансів" просило суд стягнути солідарно з позичальниці [PERSON] та поручительки [PERSON] прострочену заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2008 року № 118/П/56/2008-840 за період з 10 квітня 2022 року до 10 грудня 2022 року у сумі 16509,78 доларів США, що становить 684675,44 грн. Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року цивільну справу за позовом ТОВ "Світ фінансів" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд Оболонському районному суду міста Києва. Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідач [PERSON] у строк, визначений ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 15 липня 2025 року, відзив на позовну заяву ТОВ "Світ фінансів" до суду не подала. Відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву зазначила, що порука за договором поруки від 19 червня 2018 року б/н, укладеним між нею та ВАТ КБ "Надра", припинена 20 грудня 2008 року відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). З цих підстав відповідачка [PERSON] просила суд відмовити ТОВ "Світ фінансів" у задоволенні його позову в частині стягнення заборгованості з поручительки. У відповіді на відзив відповідачки [PERSON] позивач ТОВ "Світ фінансів" зазначило, що покликання поручительки на норму ч. 4 ст. 559 ЦК України є безпідставними, оскільки чинна редакція цієї статті передбачає, що порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. ТОВ "Світ фінансів" стверджувало, що у разі пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через три роки після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги до виконання відповідної частини зобов`язань. Відтак у зв`язку з несплатою позичальницею [PERSON] чергових щомісячних платежів в період з 10 квітня 2022 року до 10 грудня 2022 року у кредитора виникло право вимоги й до поручителя [PERSON] щодо кожного окремого чергового платежу. Тобто з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до позичальника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України трирічного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо виконання зобов`язань за кредитом. Заперечення [PERSON] до суду не подала. 13 серпня 2025 року [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до ТОВ "Світ фінансів", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , про визнання поруки припиненою. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] поручилася за належне та своєчасне виконання позичальником [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 19 червня 2008 року № 118/П/56/2008-840, уклавши з ВАТ КБ "Надра" договір поруки від 19 червня 2008 року б/н. На думку [PERSON] , на момент подання первісного позову порука вже припинилась в силу закону, що виключає можливість покладення відповідальності на поручителя. Так, [PERSON] стверджувала на те, що у договорі поруки від 19 червня 2008 року б/н не визначений строк, після якого порука припиняється. Вказівка у п. 5.3 договору на те, що дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань по кредитному договору чи виконанням поручителем своїх зобов`язань, не відповідає визначенню поняття строків та термінів, передбачених ЦК України. Порука є строковим зобов`язанням, а строк поруки не є строком для захисту порушеного права, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Позичальниця [PERSON] не здійснила жодного платежу з моменту укладення кредитного договору, про що свідчить пред`явлення ПАТ КБ "Надра" до суду позовів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відтак, на думку [PERSON] , порука за договором поруки від 19 червня 2008 року б/н припинилась 20 грудня 2008 року. З цих підстав [PERSON] просила суд визнати припиненою поруку за договором поруки від 19 червня 2008 року б/н, укладеним між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 13 серпня 2025 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до ТОВ "Світ фінансів", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - [PERSON] , про визнання поруки припиненою та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом ТОВ "Світ фінансів" до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. ТОВ "Світ фінансів" подало до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначило, що у разі пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через три роки після настання строку виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Водночас правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу трирічного строку з моменту виникнення права вимоги до виконання відповідної частини зобов`язань. Таким чином, у зв`язку з несплатою позичальницею [PERSON] чергових щомісячних платежів в період з 10 квітня 2022 року до 10 грудня 2022 року у кредитора виникло право вимоги й до поручителя [PERSON] щодо кожного окремого чергового платежу. Тобто з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до позичальника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України трирічного строку для пред`явлення вимог до поручителя щодо виконання зобов`язань за кредитом. З цих підстав ТОВ "Світ фінансів" просило суд відмовити [PERSON] у задоволенні її зустрічного позову. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] відповідь на відзив до суду не подала. Третя особа [PERSON] пояснення щодо зустрічного позову чи відзиву на нього до суду не подала. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача за первісним позовом в судове засідання не з`явилася, позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подала. Представник відповідачки за первісним позовом [PERSON] у судовому засіданні проти первісного позову заперечував з мотивів, зазначених у відзиві на позовну заяву. Також представник [PERSON] просив суд задовольнити зустрічний позов своєї довірительки з підстав, зазначених у ньому. Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 20 січня 2026 року відповідно до положень абз. 2 ч. 1 ст. 244 ЦПК України відкладено ухвалення та проголошення судового рішення та оголошено дату і час його проголошення на 09 год 15 хв 29 січня 2026 року. Заслухавши вступне слово представника відповідачки за первісним позовом [PERSON] , повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їм правовідносини. Ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов`язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачається, що 19 червня 2008 року ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра", та [PERSON] уклали кредитний договір № 118/П/56/2008-840, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальниці кредит у сумі 140896,00 доларів США на строк до 11 жовтня 2031 року. Процентну ставку за користування кредитом сторони погодили у розмірі 14,99 % річних. Повернення кредиту повинно було здійснюватись шляхом сплати щомісячного платежу у сумі 1834,42 доларів США (а. с. 10-12). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі Для забезпечення виконання позичальницею зобов`язань, взятих за кредитним договором від 19 червня 2008 року № 118/П/56/2008-840, ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] було укладено договір поруки від 19 червня 2008 року б/н, відповідно якого [PERSON] поручилася за належне та своєчасне виконання позичальницею [PERSON] зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 19 червня 2008 року № 118/П/56/2008-840 (а. с. 16). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. ВАТ КБ "Надра" належно виконало умови кредитного договору, надавши [PERSON] кредитні кошти у сумі, обумовленій у договорі (а. с. 13). За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Ст. 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Однак [PERSON] систематично не виконувала взяті на себе за кредитним договором зобов`язання щодо щомісячної сплати частини кредиту та процентів за користування ним. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. З аналізу наведених законодавчих норм вбачається, що пред`явленням вимоги до позичальника є як направлення йому вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, так і пред`явлення до нього позову. Зважаючи на простроченням позичальницею [PERSON] сплати чергового щомісячного платежу, ВАТ КБ "Надра" ухвалено рішення про зміну строку виконання зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим банк у квітні 2010 року пред`явив в порядку цивільного судочинства до Шевченківського районного суду міста Києва позов до позичальниці [PERSON] та поручительки [PERSON] про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним (справа № 2-10891/2010). Так, ВАТ КБ "Надра" у позовній заяві просило суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2008 року № 118/П/56/2008-840 у сумі 175969,06 доларів США, що еквівалентно 1408174,84 грн, що складається з тіла кредиту у сумі 139749,86 доларів США, що еквівалентно 1118334,00 грн, процентів за користування кредитом у сумі 31780,49 доларів США, що еквівалентно 254320,23 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2012 року позов ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра", залишено без розгляду (т. 1, а. с. 227-232). У червні 2014 року ПАТ КБ "Надра" повторно звернулося до суду з позовом до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним та неустойки за прострочення сплати тіла кредиту та процентів за користування ним, пред`явивши його до Луцького міськрайонного суду Волинської області (справа № 161/9885/14-ц). У позовній заяві ПАТ КБ "Надра" просило суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором від 19 червня 2008 року № 118/П/56/2008-840 у сумі 290030,06 доларів США, що еквівалентно 3401520,96 грн, що складається з тіла кредиту у сумі 139749,86 доларів США, що еквівалентно 1639009,70 грн, процентів за користування кредитом у сумі 120811,64 доларів США, що еквівалентно 1416899,05 грн, пені за прострочення термінів виконання зобов`язань у сумі 15378,96 доларів США, що еквівалентно 180367,03 грн, штрафу за прострочення термінів виконання зобов`язань у сумі 14089,60 доларів США, що еквівалентно 165245,18 грн. Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2014 року позовні вимоги ПАТ КБ "Надра" задоволено. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 жовтня 2014 року задоволено заяву відповідачки [PERSON] про перегляд заочного рішення, скасовано заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 липня 2014 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопада 2014 року справу за позовом ПАТ КБ "Надра" до [PERSON] , [PERSON] передано на розгляд Києво-Святошинському районному суду Київської області. Ухвалою цього суду від 26 грудня 2014 року справу за позовом ПАТ КБ "Надра" до [PERSON] , [PERSON] передано на розгляд Святошинському районному суду міста Києва. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року позов ПАТ КБ "Надра", залишено без розгляду (т. 1, а. с. 233-250, т. 2, а. с. 1-4). Відповідно до правового висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, у кредитодавця/позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти та пеню після закінчення строку його дії, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц зазначено, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Отже, строк виконання кредитного договору від 19 червня 2008 року № 118/П/56/2008-840 в повному обсязі настав на час пред`явлення позову до Шевченківського районного суду міста Києва. Після пред`явлення цього позову ВАТ КБ "Надра" втратило право нараховувати передбачені договором проценти, пеню та штраф. Також кредитор не вправі вимагати сплати строкової заборгованості за кредитним договором, натомість він має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. 09 січня 2020 року ПАТ КБ "Надра" відступило на користь ТОВ "Світ фінансів" право вимоги до позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] за кредитним договором від 19 червня 2008 року № 118/П/56/2008-840. Зважаючи на те, що після пред`явлення первісним кредитором позову про дострокове стягнення кредиту, ним змінено строк та порядок виконання зобов`язань за кредитним договором від 19 червня 2008 року № 118/П/56/2008-840, а тому новий кредитор ТОВ "Світ фінансів" не вправі вимагати у позичальника [PERSON] та поручителя [PERSON] сплати простроченої заборгованості за кредитним договором за період з 10 квітня 2022 року до 10 грудня 2022 року у сумі 16509,78 доларів США, що становить 684675,44 грн. З огляду на викладене суд дійшов висновку про необхідність відмовити ТОВ "Світ фінансів" у задоволенні його позову. Щодо зустрічного позову [PERSON] про припинення поруки суд дійшов такого висновку. ЦК України передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання. Таке забезпечувальне зобов`язання має акцесорний, додатковий до основного зобов`язання характер і не може існувати окремо від основного (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/31762/14-ц). Одним із видів акцесорного зобов`язання є порука (ч. 1 ст. 546 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручителем може бути одна або кілька осіб. Згідно із ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, чи встановлено договором або законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Водночас із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Необхідно звернути увагу, що умови договору про дію поруки до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11, від 27 березня 2019 року у справі № 200/15135/14-ц). У п. п. 5.2, 5.3 договору поруки від 19 червня 2018 року б/н встановлено, що цей договір вступає в силу з моменту його належного оформлення сторонами та діє до належного виконання позичальником зобов`язань, взятих на себе за кредитним договором, чи виконання поручителем своїх зобов`язань згідно з умовами цього договору. Отже, вказаним договором поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Врегульовуючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності, ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Сторонами справи не надано доказів на підтвердження того, що банк до пред`явлення у квітні 2010 року позову про стягнення заборгованості звертався до позичальниці чи поручительки з письмовою вимогою про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, у квітні 2010 року, пред`явивши позов про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, банк відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання, тому перебіг строку на звернення з вимогами до поручителя про повернення кредиту та платежів почався з моменту подання такого позову до суду. Звернення до суду з позовом, який у подальшому був залишений без розгляду, не може бути підставою для переривання строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який є преклюзивним. Таке звернення не є вимогою до поручителя у цій справі в розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (такий висновок суду узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 2-1268/11). Після залишення без розгляду ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 серпня 2012 року позову ВАТ КБ "Надра", правонаступником якого є ПАТ КБ "Надра", банк не пред`явив нового позову до поручительки [PERSON] у строк, визначений нормою ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Отже, порука за договором поруки від 19 червня 2008 року б/н відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) припинилась. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постановах 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц, від 03 липня 2023 року у справі № 462/5579/15-ц зазначила, що після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів поручитель не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою). Такий окремий позов не є належним способом захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у поручителя відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування банком боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Оскільки банк ініціював вирішення такого спору, поручитель може ефективно захистити своє право саме у справі про стягнення заборгованості, заперечуючи проти позову кредитора, наприклад, через те, що порука припинилася. Для цього непотрібно заявляти зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора (про визнання поруки припиненою) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (п. п. 62-63). Вказане є підставою для відмови у позові. З огляду на наведене суд дійшов висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її зустрічного позову про припинення поруки.

Outcome: dismissed