Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Менської міської ради Чернігівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товарна біржа «УКРАЇНСЬКА», про визнання угоди купівлі-продажу нерухомого майна дійсною та про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Позовна заява мотивована тим, що [INFO] померла його матір [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] . Позивач, як спадкоємець за законом першої черги, звернувся до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок, проте у видачі такого свідоцтва на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документу на нього, а саме надана нотаріусу угода купівлі-продажу спірного житлового будинку не була посвідчена нотаріально. Позивач зазначає, що спадкодавець за життя на підставі угоди купівлі-продажу від 05 квітня 1999 року, укладеної з [PERSON] в Українській товарній біржі Чернігівської філії та зареєстрованої за №18747 від 05 квітня 1999 року, придбала спірний житловий будинок, в подальшому зареєструвала його в органах БТІ. Відповідно до положень ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» на час укладення вказаної угоди, остання нотаріальному посвідченню не підлягала. Позивач, посилаючись на положення ст.153, 224, 225 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.15 ЗУ «Про товарну біржу, ст.16, 328, 392, 1218, ч.1 ст.1258, 1261, 1268 ЦК України (в редакції 2004 року), Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року, просить визнати дійсною угоду купівлі-продажу нерухомого майна від 05 квітня 1999 року, укладену між [PERSON] та [PERSON] , яка була зареєстрована Українською товарною біржею за реєстраційним № 18747 від 05 квітня 1999 року; визнати за ним (позивачем) в порядку спадкування після померлої [INFO] матері - [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] . ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого засідання на 23 жовтня 2025 року, витребувано докази. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2025 року у зв`язку з неявкою третьої особи щодо якої відсутні відомості про вручення їй повідомлення про дату, час та місце судового засідання, судовий розгляд справи відкладено на 25 листопада 2025 року. Ухвалою Менського районного суду Чернігівської області від 25 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач [PERSON] та його представник Минець О.В., будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, просили розглянути справу без їх участі. Представник відповідача Менської міської ради Чернігівської області, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, при ухваленні рішення у даній справі поклався на розсуд суду. Представник третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача товарна біржа «УКРАЇНСЬКА», будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, письмових пояснень щодо позову суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. [INFO] в м. Мена Корюківського району Чернігівської області померла [PERSON] (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно. Спадкоємцем за законом першої черги після померлої [PERSON] є її син [PERSON] , що документально підтверджується матеріалами справи (а.с.79, 80). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №36/2025, [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, в установлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Корюківського районного нотаріальногоокругу Ніколаєнка С.В. із заявою про прийняття спадщини після померлої [INFO] матері [PERSON] (а.с.73). 23 серпня 2025 року приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Ніколаєнком С.В. [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки площею 0,1000 га та 0,0173 га, розташовані по [ADDRESS] (а.с.99, 101). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області Ніколаєнком С.В. 23 серпня 2025 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , в зв`язку з відсутністю належним чином оформленого правовстановлюючого документу на нього (угода купівлі-продажу на житловий будинок нотаріально не посвідчена) (а.с.58). Судом встановлено, що 05 квітня 1999 року [PERSON] та [PERSON] , прийняті в члени товарної біржі «Українська» згідно з п.2.1 Статуту та п.15 Закону України «Про товарну біржу», уклали угоду купівлі-продажу нерухомості, яка зареєстрована товарною біржою «Українська» за №18747. Відповідно до вказаної угоди [PERSON] (продавець) продала, а [PERSON] (покупець) придбала у неї, належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 червня 1998 року, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] . Відповідно до п.4 угоди право власності переходить до покупця з моменту підписання угоди. Згідно з пунктом 6 угоди продавець зобов`язувався звільнити об`єкт нерухомості та виписати всіх хто проживає у ньому протягом одного місяця з моменту підписання угоди, якщо інше не зазначено в пункті 4. Пунктом 11 угоди визначено, що відповідно до ст.227 ЦК України вказана угода підлягає реєстрації у Бюро Технічної Інвентаризації за місцем розташування об`єкта нерухомості. Ця угода подана для реєстрації до Чернігівського бюро технічної інвентаризації, 28 травня 1999 року вчинено реєстраційний напис про право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] . На підставі рішення (п`ятдесятої сесії шостого скликання) Менської міської ради від 22 жовтня 2015 року назву вулиці «Радянська» змінено на вулицю «Бузкова». Згідно з інформаційною довідкою №261 від 19 серпня 2025 року, виданою ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації», станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №18747, посвідченого 05 квітня 1999 року Української товарною біржою (а.с.16). З технічного паспорту на будинок садибного типу по [ADDRESS] , вбачається, що дана садиба складається з житлового будинку А-1, веранди а-1, ґанку а1, сараю Б (збудовані в 1952 році), навісу б (збудований в 2000 році), погреба В (збудований в 1952 році), гаражу (збудований в 1960 році), літньої кухні (збудована в 1970 році), воріт з хвірткою №1 (збудовані в 2010 році), огорожі №2 (збудована в 2010 році) (а.с.17-21). Відповідно до звіту про оцінку майна, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] 08 вересня 2025 року, вартість житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] , складає 106551,00 грн. (а.с.22-30). V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Судом встановлено, що угода купівлі-продажу житлового будинку між спадкодавцем [PERSON] та [PERSON] була вчинена 05 квітня 1999 року та зареєстрована товарною біржою «Українська». З огляду на викладене, при вирішенні спору в частині визнання угоди купівлі-продажу нерухомого майна дійсною підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР та Закону України "Про товарну біржу". Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), що діяв на час укладення угоди купівлі-продажу від 05 квітня 1999 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 ЦК УРСР ). Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями), з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, суд вважає, що на момент укладення та реєстрації спадкодавцем на товарній біржі угоди купівлі-продажу житлового будинку, слід керуватися передусім нормами Закону України «Про товарну біржу», а тому нотаріальне посвідчення даної угоди не було потрібне. Згідно з ст.15 Закону України «Про товарну біржу», на яку є посилання в договорі та яка була чинна станом на дату укладення правочину, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. При цьому законодавство на момент укладення правочину не пов`язувало виникнення права власності з реєстрацією. За спадкодавцем [PERSON] право власності було зареєстровано (тобто визнано державою) згідно чинної на той момент Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №121 від 09 червня 1998 року, яка передбачала в якості правовстановлюючого документу зареєстровані на біржі правочини. За змістом угоди купівлі-продажу спірного житлового будинку від 15 квітня 1999 року вбачається, що дана угода укладена у відповідності до ст.15 Закону України «Про товарну біржу» та зареєстрована товарною біржою «Українська», відповідно до п.11 угоди у відповідності до ст.227 ЦК підлягає реєстрації у БТІ за місцем розташування об`єкта нерухомості. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення угоди купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. У постанові від 25 березня 2024 року у справі № 336/6023/20 (провадження № 61-11523сво23) об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що "у статті 227 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод було обов`язкове лише у випадках укладення договору купівлі-продажу жилого будинку. ЦК Української РСР не передбачалося обов`язку нотаріально посвідчувати договір купівлі-продажу квартири, у тому числі у випадку укладення договору, стороною якого є фізична особа (зокрема, постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 березня 2018 року в справі № 904/4573/16, постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 4 вересня 2019 року в справі № 903/729/16, постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 листопада 2022 року в справі № 183/900/17 (провадження № 61-9101св21))". Крім того, у вказаній постанові об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду виклала висновок про те, що "на рівні ЦК Української РСР 1963 року не передбачалося правила про пріоритетність його норм над нормами інших законів. У частині другій статті 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) міститься спеціальна норма щодо положень статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року. Адже статті 47 і 227 ЦК Української РСР 1963 року внормовували форму угоди/договору купівлі-продажу жилого будинку, а частина друга статті 15 Закону України "Про товарну біржу" регулювала форму цього договору у вужчому розумінні - як укладеного на товарній біржі. Спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex specialis derogat generali). Прийнята пізніше в часі спеціальна норма (частина друга статті 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин))) має перевагу над загальними (статті 47 та 227 ЦК Української РСР 1963 року) нормами (lex posterior derogat priori). Відповідно, укладення договору на товарній біржі унеможливлювало його нотаріальне посвідчення в силу прямої вказівки на це в законі". Відповідно до досліджених судом письмових матеріалів справи, угода купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , між [PERSON] та [PERSON] , які були членами товарної біржі, була укладена, зареєстрована на Товарній біржі «Українська» в Журналі реєстрації біржових угод за № 18747 05 квітня 1999 року. В подальшому, право власності на нерухоме майно було зареєстровано на [PERSON] в бюро технічної інвентаризації. [PERSON] з 18 квітня 1999 року по 04 березня 2025 року була зареєстрована по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 15 березня 2025 року, виданою відділом ЦНАП Менської міської ради. (а.с.51). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] , придбавши житловий будинок [ADDRESS] , оформила право власності на земельну ділянку за вказаною адресою, площею 0,1000 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд, що підтверджується наявним в матеріалах справи Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №386917 (а.с.49). Таким чином, документально підтверджено, що під час укладення угоди купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS] між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] було досягнуто всі її умови, угоду було виконано. До 01 січня 2003 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. Отже, право власності на спірний житловий будинок виникло на підставі угоди купівлі-продажу, яка проведена у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] , тобто фактично право власності на домоволодіння у спадкодавця виникло на не заборонених законом підставах. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, і сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме, купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, правочин був реальним і вчиненим у формі дозволеній чинним законодавством України в 1999 році. Усі вимоги договору купівлі-продажу, сторонами були виконані, ніяких претензій щодо передачі майна не було, та сторонами правочину один до одного будь-які інші претензії не пред`являлися. Державна реєстрація договору купівлі-продажу проведена відповідним відділом бюро технічної інвентаризації. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за спадкодавцем [PERSON] права власності на придбаний будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржою, а не нотаріусом, не суперечила на той час чинному законодавству. З огляду на викладене, оскільки сторони договору домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується наявними, дослідженими судом матеріалами справи, при цьому сторони повністю виконали умови укладеного договору, який не було нотаріально засвідчено з посиланням на положення ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», наявні правові підстави для визнання угоди купівлі-продажу нерухомого майна від 05 квітня 1999 року, укладеної між [PERSON] та [PERSON] , яка була зареєстрована Українською товарною біржею за реєстраційним № 18747 від 05 квітня 1999 року - дійсною. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Враховуючи те, що право на спірний будинок за спадкодавцем [PERSON] підтверджено належними доказами, вказане нерухоме майно є об`єктом права власності і за змістом ст. 1218 ЦК України може бути об`єктом спадкування. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про необхідність судового захисту права на спадкування [PERSON] та визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлої [INFO] матері [PERSON] .

Outcome: approved