Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

1. 17 вересня 2026 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.12.2024 між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідачка отримала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідачка не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості у сумі 16 875,19 грн (а.с.а.с. 1 - 8). 2. Представник позивача до суду не з`явився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 8-звор.). 3. Відповідачка до суду також повторно не з`явилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). 4. 29 січня 2026 року у засіданні суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку. 5. Справу розглянуто без фіксування звукозаписувальними технічними засобами на підставі частини 2 статті 247 ЦПК. 6. Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 7. Судом встановлено, що 09.12.2024 між сторонами було укладено кредитний договір №09.12.2024-100002245, за умовами якого позивач надав відповідачці кредит у сумі 17 000,00 грн строком на 140 днів із сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,0% на день (а.с.а.с. 13, 17 - 31). 8. Відповідачка не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у неї перед позивачем станом на 17.09.2025 утворилася заборгованість у сумі 12 115,19 грн (відповідно до доданого позивачем розрахунку), а саме (а.с. 14): - 8 501,29 грн - основна заборгованість; - 3 613,90 грн - проценти. 9. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини. 10. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 11. За кредитним договором позивач передав відповідачці грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказаний правочин, у розумінні статті 1054 ЦК, було укладено. 12. За правилами, встановленими статтею 610 ЦК, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 13. Ураховуючи той факт, що відповідачка дотепер не виконує свої зобов`язання з повернення кредиту та процентів за ним, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобов`язань у розумінні приведеної норми. 14. Частиною 1 статті 14 ЦК визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. 15. За приписами статті 526 ЦК зобов`язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються. 16. В силу статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. 17. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов необхідно задовольнити у частині стягнення основної заборгованості та процентів. 18. Між тим, позов у частині стягнення неустойки в сумі 4 760,00 грн задоволенню не підлягає з огляду на таке. 19. Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 20. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 21. За правилами, встановленими частинами 1 - 4 статті 12 ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 22. Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 23. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено. 24. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципами змагальності та диспозитивності. 25. Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо). 26. Принцип диспозитивності, натомість, має дещо інший юридичний зміст, згідно з яким суд зобов`язаний розглянути справу винятково в межах заявлених позивачем вимог. При цьому позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 27. Принцип диспозитивності при розгляді справи та ухваленні у ній рішення процесуально обмежує суд доводами сторони та доказами, наданими на підтвердження таких доводів. При цьому межі самостійно визначених позивачем доводів суд порушувати не має права. 28. Судом встановлено, що позивач, звернувшись з позовом про стягнення неустойки, не зазначив її розмір у тексті позовної заяви. 29. Сума такої неустойки відображена лише у довідці-розрахунку (а.с. 14). 30. Відтак, зважаючи на необґрунтованість позову в цій частині, суд не знаходить підстав для задоволення позову. 31. У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне також стягнути з відповідачки компенсацію понесених позивачем витрат зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн (а.с. 9). 32.

Outcome: partial