Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Слобідського районного суду міста Харкова із заявою, в якій просила встановити факт її проживання за однією адресою з [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначила, що проживала разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що мати потребувала постійного догляду за станом здоров`я. [INFO] мати [PERSON] [PERSON] померла. 08.07.2025 заявник звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері [PERSON] , яка складається з частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Постановою нотаріуса Пономарьовій Ю.А. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері, не встановлено та документально не підтверджено, а саме: заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом строку встановленого для прийняття спадщини вона не подавала. Посилаючись на вказані обставини та неможливість спадкоємцем оформити спадкові права на спадкове майно, заявник звернулась до суду з вищевказаною заявою. Ухвалою суду від 29.09.2025 заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 13.10.2025 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та витребувано докази. Ухвалою суду від 04.02.2026 задоволено клопотання представника заявника про виклик та допит свідків. Заявник та її представник в судовому засіданні підтримали подану заяву та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Четвертої ХМДНК в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи за її відсутності. Заслухавши вступне слово заявника та її представника, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] померла [INFO] , та після її смерті Четвертою ХМДНК було заведено спадкову справу № 271П/2025, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.07.2025 № 81792437. Згідно із заповітом від 30.10.2007 року, посвідченим державним нотаріусом Куп`янської державної нотаріальної Гречук Є.О., [PERSON] на випадок її смерті зробила заповітне розпорядження, що належну їй на праві власності частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та земельної ділянки при ньому, розташованого за адресою: [ADDRESS] , заповідає доньці [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ст. 1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Частиною 1 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 08.07.2025 року [PERSON] звернулась до Четвертої ХМДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері [PERSON] на підставі заповіту, посвідченого Куп`янською ДНК Харківської області 30.10.2007 року. Постановою державного нотаріуса Четвертої ХМДНК Хлистун О.В. від 08.07.2025 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті її матері [PERSON] , оскільки факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її матері, не встановлено та документально не підтверджено, а саме: заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори протягом строку встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини вона не подавала. Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання за однією адресою, заявником [PERSON] зазначено, що вона та її мати [PERSON] на день смерті останньої, були зареєстровані за різними адресами, однак спільно проживали у квартирі заявника за адресою: [ADDRESS] , оскільки за станом здоров`я [PERSON] потребувала постійного догляду. Зі змісту договору дарування від 08.12.2018 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої ХМДНК Хлистун О.В. вбачається, що [PERSON] прийняла від [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS] . Також цей факт підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2018 року. Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 08.07.2025, [PERSON] станом на 27.09.2024, тобто, на день смерті, була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Заявник [PERSON] з 03.09.2025 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 11.09.2025 року. Однак, відповідно до відомостей щодо зареєстрованого місця проживання, зазначених у паспорті [PERSON] , з 23.02.2006 року остання була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Отже, з досліджених вище документів вбачається, що на день смерті матері заявника [PERSON] [PERSON] вони були зареєстровані за різними адресами. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.29 ЦК України місцем проживання особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Відповідно до підпунктів 3.21., 3.22., 4.14., 4.15. пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 р. за № 282/20595, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7від30.05.2008 р., якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 28.04.2021 р. у цивільній справі № 204/2707/19 (провадження № 61-15380св20), державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, та відповідно до п. 5 ч. 2 цієї ж статті, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, від встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залежить виникнення та зміна майнових та немайнових прав заявника, що пов`язані з можливістю звернення до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину. В судовому засіданні в якості свідків допитані [PERSON] та [PERSON] , які повідомили, що проживають в одному будинку із заявником [PERSON] , та є її сусідами. Зазначили, що остання проживає на 11 поверсі вказаного будинку з 2012 року разом з мамою та чоловіком. Мама заявника померла у 2024 році та на день смерті мешкала разом з донькою [PERSON] , яка її і поховала. Таким чином, в судовому засіданні доведено, що встановлення вказаного факту має для [PERSON] юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення та зміна майнових та немайнових прав останньої, так як у неї виникне можливість підтвердження факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Досліджені в процесі розгляду справи докази повністю узгоджуються з заявою [PERSON] , поясненнями її представника в судовому засіданні, поясненнями свідків і є такими, що дозволяють встановити вказаний факт. Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає за можливе встановити факт спільного проживання [PERSON] , разом із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, за адресою: [ADDRESS] , та відповідно приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] .

Outcome: approved