Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до АТ «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди. В позові зазначив, що 21.12.2024 року близько 23:05 години поблищу селища Богданівці машиніст пасажирського електропотягу №90 сполученням «Перемишль-Київ» [PERSON] допустив наїзд на [PERSON] , 1954 р.н., який внаслідок отриманих травм загинув на місці події. Зазначив, що він є сином загиблого [PERSON] . Внаслідок загибелі батька йому спричинена моральна шкода, що виразилася у сильних душевних стражданнях і переживаннях у зв`язку із втратою близької людини, постійного стресу, а тому з урахуванням глибини, тривалості та інтенсивності перенесених душевних переживань, просив стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 300 000,00 грн. У поданому відзиві відповідач АТ «Українська залізниця» позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначено, що дійсно 21.12.2024 року потяг №90 сполученням «Перемишля-Київ» здійснив наїзд на [PERSON] , який внаслідок отриманих травм загинув на місці. За наслідками досудового розслідування загибелі [PERSON] було встановлено, що наїзд потягу на [PERSON] стався неподалік станції Богданівці Хмельницького району, та потерпілий рухався по щебневому насипу поряд правої залізничної колії, тобто у забороненому «Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України» місці. При цьому машиніст потягу одразу після виявлення силуету потерпілого застосував екстренне гальмування з одночасною подачею сигналів малої та великої гучності. Також під час розслідування встановлено, що [PERSON] страждав на хворобу Альцгеймера та приймав відповідні ліки. Вказані обставини, на думку відповідача, свідчать про те, що потерпілий [PERSON] , умисно порушив «Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України» та свідомо опинився на залізничній колії перед рухомим складом, він не міг не почути потяг, що наближається, а отже свідомо допускав настання шкідливого наслідку. За таких обставин відповідач вважав, що оскільки загибель потерпілого [PERSON] сталася внаслідок умисного порушення ним Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, в силу положень ч.1 ст.1193, ч.5 ст.1187 ЦК України АТ «Українська залізниця» має бути звільнена від майнової відповідальності. Також просив врахувати, що позивачем не доведено належними доказами якими протиправними діями чи бездіяльністю АТ «Укрзалізниця» заподіяно йому моральну шкоду, а також не підтверджено розмір такої шкоди. В судовому засідання представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. Зазначив, що 21.12.2024 року поблизу станції Богданівці стався наїзд електропотягу на [PERSON] , внаслідок якого останній загинув на місці. Позивач [PERSON] є сином загиблого [PERSON] . У зв`язку із загибеллю батька останньому була спричинена моральна шкода, яка полягає у перенесенні сильного душевного стресу у зв`язку із втратою рідної людини. Також просив врахувати, що під час досудового розслідування не було встановлено, що наїзд на [PERSON] стався саме внаслідок умисних дій останнього, або внаслідок непереборних обставин, а отже підстав, які б виключали відповідальність відповідача не має. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав просив відмовити у його задоволенні. Зазначила, що за результатами проведеного досудового розслідування вини машиніста потягу у наїзді на потерпілого [PERSON] встановлено не було, а відповідне кримінальне провадження було закрито за відсутністю в діях останнього складу злочину. При цьому наїзд потягу на [PERSON] стався саме внаслідок умисних дій самого потерпілого, який порушив Правила поведінки громадян на залізничному транспорті та перебував у забороненому місці у безпосередній близькості до залізничних колій перед рухомим складом. Отже, у даному випадку вини АТ «Українська залізниця» у загибелі потерпілого [PERSON] не має та відповідно підстав для стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди відсутні. Фактичні обставини встановлені судом. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , яке видане 30.12.1979 року Печеською сільською радою Хмельницького району [PERSON] народився [INFO] та його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , яке видане 24.12.2024 року Хмельницьким відділом ДРАЦС у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) [PERSON] , [INFO] помер [INFO] . 21.12.2024 року близько 23 год. 10 хв. неподалік станції «Богданівці» Хмельницького району пасажирський потяг №90 сполученням «Перемишль-Київ», під керуванням машиніста [PERSON] , здійснив наїзд на [PERSON] , [INFO] , який рухався в попутному напрямку відносно руху потягу по щебневому насипу поряд правої колії. Внаслідок наїзду [PERSON] отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям. За вказаним фактом 22.12.2024 року до ЄРДР були внесенні відомості про кримінальне правопорушення та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №№12024243000003882 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України (Порушення правил безпеки руху або експлуатації залізничного, водного чи повітряного транспорту, які спричинили загибель людини). Постановою слідчого ВРЗСТ СВ Хмельницького РУП ГУНГП в Хмельницькій області Кравчука В.В. від 18.02.2025 року кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за №12024243000003882 від 22.12.2024 року було закрито у зв`язку із відсутністю в діях машиніста електропотяга [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України. Ухвалюючи вказане рішення слідчий послався на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що смерть [PERSON] настала без втручання сторонніх осіб і є нещасним випадком, який наступив внаслідок необережних дій самого потерпілого, що стало можливим внаслідок порушення останнім загальнообов`язкових правил поводження та користування залізничним транспортом. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно зі статтею 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини перша-друга статті 11 Закону України "Про залізничний транспорт"). У той же час Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, заборонено ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. (пункти 2.5, 2.6). Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї. За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Крім того слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України застосовуються тоді, коли шкоду завдано джерелом підвищеної небезпеки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зазначено, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид, умисний злочин). Отже, лише наявність однієї з цих двох обставин (непереборної сили або умислу потерпілого), внаслідок яких було завдано шкоди, виключає відповідальність за завдану шкоду особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц. Разом з цим суд зазначає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Із матеріалів справи встановлено, що причиною загибелі [PERSON] стали травми, завдані внаслідок зіткнення з потягом, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього. Відповідачем не доведено умисел загиблого [PERSON] , тобто, його усвідомлене бажання заподіяти собі шкоду. Сам по собі факт порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України не свідчить про його умисел щодо настання таких наслідків, його смерті. Також відповідачем не доведено і матеріали справи не свідчать про те, що загибель [PERSON] сталася внаслідок непереборної сили. За таких обставин підстав для звільнення відповідача від відшкодування завданої шкоди у зв`язку із загибеллю [PERSON] не має. Разом з цим суд звертає свою увагу на те, що [PERSON] дійсно допустив грубу необережність, перебуваючи у забороненій зоні (у безпосередній близькості до залізничних колій), не відреагував на попереджувальні сигнали та не зійшов з колії на безпечну відстань, порушивши вимоги п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Позивачу завдано моральної шкоди, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть батька, порушенням укладу їх життя. Факт загибелі батька є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. За таких обставин, враховуючи характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок загибелі батька, враховуючи допущену грубу необережність самим потерпілим, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з відповідача на користь позивача слід стягнути 100 000,00 гривень в якості відшкодування моральної шкоди. Також, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з АТ «Українська залізниця» на користь держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної суми позову 1 000,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial