Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі і свої позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 09.12.2024 року звільнена з роботи. На день звільнення з роботи відповідачем не було проведено повний розрахунок та не виплачено нараховану заробітну плату. А тому просить суд стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі та витрати на правову допомогу. Представник позивача позов підтримав повністю, просить суд його задоволити. Відповідач АТ «СУМИХІМПРОМ» про день та час слухання справи повідомлений належним чином, представник в судове засідання не з`явився. Суд, вивчивши матеріали даної цивільної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи зі наступного: Судом встановлено, що позивач працювала у відповідача до 09.12.2024 року. Викладені обставини підтверджуються копією наказу та копією трудової книжки. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Судом встановлено, що в день звільнення позивача відповідачем не було виплачено належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. Заборгованість по заробітній платі перед позивачем складає 52757 грн. 58 коп. (ця сума визначена з урахуванням утриманих податків і обов`язкових платежів), що підтверджується довідкою, яка підлягає стягненню на користь позивача. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З матеріалів справи вбачається, що будь-яких квитанцій, платіжних доручень з відміткою банку або інших банківських документі, касових чеків на сплату витрат за правничу допомогу відповідно до встановленого у договорі про надання правової допомоги суду не надано. Заявлена сума витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. адвокатом Челядіним С.В. не підтверджена належними доказами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору, від сплати якого при подачі позову до суду позивач звільнений за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved