Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Шевчук А.А. звернувся до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 16.05.2025 сторони у справі зареєстрували шлюб, є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Спільне життя у них не склалося, спільне господарство вони не ведуть, спільного сімейного бюджету не мають, з липня 2025 року проживають окремо. Їх шлюб існує формально, а тому виникла необхідність у зверненні до суду із даним позовом. Окрім того, зазначив, що на утриманні позивачки знаходяться діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, позивач просить шлюб між сторонами розірвати, а також стягнути із відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.. Представником відповідача [PERSON] адвокатом Лисенком С.М. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він вказав, що відповідач визнає позовні вимоги в частині розірвання шлюбу. Відтак, просить повернути позивачці 50% сплаченого нею при зверненні до суду судового збору. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн., то вважає такий розмір витрат, хоча і є потенційно прийнятним з точки зору можливого гонорару адвоката у таких справах, проте, не підтверджений належними доказами. Зокрема, за умов договору незрозуміло хто і яким чином надає юридичні послуги: адвокат чи ФОП. В той же час, відповідно до Конституції України та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат надає «правничу допомогу», а не послуги. Таким чином, Акт б/н від 21.11.2025 не є і не може бути первинним документом, що підтверджує факт надання правничої допомоги. Що стосується самого Акту від 21.01.2025, який складений адвокатом, а також суб`єктом підприємницької діяльності, а саме фізичною особою-підприємцем, то він не є доказом надання послуг саме адвокатом Шевчуком А.А., оскільки згідно цього Акту послуги надав не адвокат, а ФОП. До того ж, такого виду послуг та виду адвокатської діяльності як надання юридичних послуг щодо ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу не існує. Рішення ухвалює суд. Адвокат може надавати правничу допомогу, здійснювати представництво, але не може надавати послуги щодо ухвалення рішення суду. Тобто, такої послуги не надавалося і не могло бути надано. Щодо аналізу законодавства та судової практики з приводу можливого ухвалення позитивного рішення про розірвання шлюбу, який тривав 4 години, то такі дії не жодним з можливих видів адвокатської діяльності, не передбачений як незалежний спосіб надання правничої допомоги, і незрозуміло, яке саме законодавство аналізував адвокат, з якою метою він це вчиняв, чи необхідно це було зробити для такої категорії справ. Окрім того, витратити 4 години на вивчення та аналіз 4 статей ЦПК та 4 статей СК України, які є відомими кожному, хто практикує у справах такої категорії, є очевидно надмірним і необгрунтованим зазначенням часу. Таким чином, витрати часу є непідтвердженими, надуманими, безпідставними. Щодо послуги про надання консультацій з приводу перспективи та можливості ухвалення судового рішення щодо задоволення позову про розірвання шлюбу 1 година, то вказану послугу адвокат не міг надати, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правничої інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правоий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави. Тобто, в даному випадку зазначена послуга, яку надати неможливо і її не існує. Крім того, консультацію отримує позивач і ця консультація не пов`язана з судовим розглядом, тобто, роз`яснення адвокатом положень законодавства позивачу не є тим, що безпосередньо пов`язано з розглядом справи у суді. Це взаємовідносини між позивачем та адвокатом, які відповідач не повинен оплачувати. Крім того, витрати часу на цю діяльність незрозуміло чому має оплачувати відповідач, бо позивачка з таким же успіхом могла і 5 годин сидіти та отримувати консультуватися. Саме з цих доводів консультація не може бути оплачена відповідачем та не є тим, що входить до складу судових витрат у справі. З огляду на викладене, єдиним, що зроблено ФОП [PERSON] підготовлено та подано позовну заяву до суду, однак, згідно Акту виконаних робіт ця послуга є безкоштовною. Таким чином, з огляду на викладене та конкретні обставини справи, вважає, що стягнення судових витрат за наявних документів та в заявленому розмірі неможливе, заявлені вимоги є неспівмірними з часом, який заявлений [PERSON] як таким, що був витрачений на надання юридичних послуг та складністю справи, а тому просив залишити без задоволення вимогу про стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на правничу допомогу (а.с. 51-52). Позивачка та її представник клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не подавали. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження відповідачем не подано. Ухвалою суду від 29.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] , розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання. (а.с. 39). Ухвалою суду від 05.01.2026 задоволено клопотання представника позивачки [PERSON] адвоката Шевчука А.А. про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 47). Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Шевчук А.А. в судове засідання не з`явилися, представником позивачки надіслано до суду заяву, в якій він просить розгляд справи проводити у його відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 55-57). Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Лисенко С.М. в судове засідання не з`явилися, представник відповідача надіслав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність та відсутність відповідача, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає та просив повернути позивачці 50% сплаченого нею судового збору, а вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу залишити без задоволення (а.с. 58). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та їх представників відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи що вони скористалися своїми процесуальними правами. Заяв та клопотань не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом на підставі досліджених доказів встановлено наступні не оспорені факти та обставини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 10.07.2024 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 12). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] 08.02.2025 розірвали шлюб у Бучанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с. 13). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 16 травня 2025 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №704 (а.с. 9). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] сторони у справі є батьками дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). З копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 16), та [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Згідно копій Витягів з реєстру Вінницької територіальної громади №2025/002355162 від 18.02.2025 (а.с. 14), №2025/006460439 від 16.05.2025 (а.с. 15), №2023/006465276 від 17.08.2023 (а.с. 17), №2025/006626073 від 20.05.2025 (а.с. 19) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії довідки багатодітної сім`ї №261190 від 20.05.2025, що видана Департаментом соціальної політики Вінницької міської ради, позивачка [PERSON] має статус матері багатодітної сім`ї; діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 20). Підставою даного позову є те, що позивачка бажає розірвання шлюбу, однак розірвання шлюбу за наявності неповнолітньої дитини можливе лише в судовому порядку. В даному випадку предметом позову є розірвання шлюбу між сторонами. Вказаний спір регулюється положеннями Сімейного кодексу України. Так, ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зокрема, ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Зі змісту статті 112 Сімейного кодексу України вбачається, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, у сторін немає спільних інтересів, спільне господарство не ведеться, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує. За наведених обставин, суд вважає за можливе розірвати шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що має істотне значення. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно, 50 відсотків сплаченого позивачкою [PERSON] судового збору слід повернути позивачці з державного бюджету, а решту 50 відсотків стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] .. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України. Судом встановлено, що 17.11.2025 між Шевчуком А.А., який є адвокатом, практикує індивідуально та діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №644 від 25.05.2009, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також є суб`єктом підприємницької діяльності, а саме фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку 3-ї групи, який надалі іменується як адвокат, та [PERSON] , надалі іменується як клієнт, було укладено договір про надання правової допомоги № Б/Н з приводу юридичного супроводу питання щодо ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 27-28). До вказаного договору долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №644 на ім`я Шевчука А.А. (а.с. 32) та копію ордеру серії АВ №125088 (а.с. 33) згідно якого адвокатом Шевчуком А.А. надано повноваження без обмежень на представництво інтересів [PERSON] у Вінницькому районному суді Вінницької області. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Як вбачається із умов договору про надання правової допомоги №Б/Н від 17.11.2025, загальна вартість правової допомоги за цим договором визначається в акті приймання-передачі наданих послуг та інших первинних документах, та становить 5000 грн. без ПДВ за юридичний супровід питань, визначених у п. 1.1 Договору у суді першої інстанції (п. 2.1 Договору). За змістом п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження виконання адвокатом Шевчуком А.А. умов вищевказаного договору, суду надано копію Акту №Б/Н прийняття передачі наданих юридичних послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги №Б/Н від 17.11.2025, який складено 25.11.2025 (а.с. 29) та Детальний опис наданих адвокатом послуг від 25.11.2025 (а.с. 30), відповідно до яких адвокатом Шевчуком А.А. було надано позивачці [PERSON] послуги та витрачений на них час: аналіз законодавства та судової практики з приводу можливості ухвалення позитивного судового рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 4 год.; надання консультацій клієнту з приводу перспективи та можливості ухвалення судового рішення щодо задоволення позову про розірвання шлюбу 1 год.; загальна кількість витраченого адвокатом часу 5 годин; загальна вартість наданих юридичних послуг становить 5000,00 грн. (1000 грн. х 5 год.). За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії,

Outcome: approved