Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» Какун А.С. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором в сумі 15356, 38 грн. та понесених судових витрат. Позов мотивований тим, що 02 травня 2019 р. [PERSON] (далі - Відповідач) уклала із Акціонерним товариством "Ідея Банк" (далі - Первісний кредитор чи АТ «Ідея Банк») Кредитний договір №Z75.20966.005210715 від 2 травня 2019 р. 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі по тексту - ТОВ «ФК «ЄАПБ» чи/або Позивач) укладено Договір факторингу № 17112023 (далі по тексту - Договір Факторингу), відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № Z75.20966.005210715 від 2 травня 2019р., укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно п. 2.1. Договору факторингу за цим Договором АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу Права Вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього Договору та надсилається АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього Договору. Реєстр Боржників після належного його підписання Сторонами вважається невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z75.20966.005210715 від 2 травня 2019р., в сумі 15 356,38 грн., з яких:- 6 010,75 грн. - заборгованість за основним боргом;- 2 034,83 грн. - заборгованість за відсотками;- 7 310,80 грн. - заборгованість за комісіями. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФК «ЄАПБ» права грошової вимоги здійснювались безпосередньо АТ «Ідея Банк» станом на день відступлення права вимоги. ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснювалося жодних додаткових нарахувань, умови кредитного договору в односторонньому порядку не змінювалися. Згідно п. 5.1. Договору факторингу Права Вимоги вважаються такими, що перейшли від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» в день підписання відповідного Реєстру Боржників, за умови виконання ТОВ «ФК «ЄАПБ» зобов`язань передбачених п. 4.1. цього Договору. Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Незважаючи на це, Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому Кредит в строки, передбачені Кредитним договором. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "ФК"ЄАПБ" за кредитним договором № Z75.20966.005210715 від 2 травня 2019 р. в сумі 15 356,38 грн., з яких: - 6010,75 грн. - заборгованість за основним боргом; - 2 034,83 грн. - заборгованість за відсотками; - 7 310,80 грн. - заборгованість за комісіями. Добровільно відповідач суму боргу не сплачує, тому ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду з даним позовом. 19 грудня 2025 року судом відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 33). Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач не визнає заявлені позовні вимоги у на суму 9345,63 грн., а тому вважає, що позов підлягає лише частковому задоволенню в розмірі 6010,35 грн., з огляду на таке. Позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № Z75.20966.005210715 від 02 травня 2019 року в загальному розмірі 15 356,38 грн., з яких, зокрема 7 310,80 грн. становить заборгованість за комісіями. У цій частині позовні вимоги є безпідставними, незаконними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України. Як убачається з матеріалів справи, позивач включає до складу заборгованості так звані «комісії», не конкретизуючи при цьому ані їх правову природу, ані перелік послуг, за які вони нібито були нараховані, ані фактичні дії, які були вчинені кредитодавцем на користь відповідача як самостійні платні послуги. Водночас відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування», а саме пункту 4 частини першої статті 1, загальні витрати за споживчим кредитом включають проценти, комісії та інші платежі лише за умови, що такі платежі пов`язані з наданням додаткових або супутніх послуг, які реально надаються споживачу. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. Таким чином, умови договору щодо стягнення з відповідача 7 310,80 грн. комісії за надання кредиту є нікчемними, а відповідні вимоги не підлягають задоволенню. Зазначає, що позивач не виконав в повній мірі обов`язок доказування, передбачений статтею 81 Цивільного процесуального кодексу України. Так, однією з обов`язкових процесуальних вимог до позовної заяви, передбачених п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, є зазначення обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються або оспорюються. Зазначена вимога має імперативний характер і спрямована на забезпечення можливості суду та сторін перевірити правильність і законність заявлених до стягнення сум. Разом із тим, в поданій до суду позовній заяві та додатках до неї відсутній обґрунтований розрахунок заборгованості, зокрема за відсотками, а саме: не наведено періоду, за який нараховано відсотки, не зазначено базу нарахування відсотків (конкретну суму боргу, з якої вони обчислювались), не наведено формулу розрахунку. Єдиним документом, на який посилається позивач, є довідка-розрахунок заборгованості станом на 17.11.2023, яка фактично містить лише три узагальнені цифри: основний борг, відсотки та комісії, без будь-якого математичного чи економічного обґрунтування їх походження. Зазначений документ фактично не є розрахунком у процесуальному розумінні, оскільки не дозволяє перевірити правильність заявлених сум та покладає на суд обов`язок самостійно з`ясовувати спосіб і порядок нарахування заборгованості, що суперечить засадам змагальності цивільного процесу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Позивач, заявляючи вимоги про стягнення відсотків та інших платежів, зобов`язаний довести не лише їх наявність, але й законність способу їх нарахування, чого у даному випадку зроблено не було. В той же час суд не може приймати рішення на підставі припущень або формальних довідок, які не містять перевіюваних даних. Надання лише підсумкових сум без деталізації не відповідає вимогам статей 77, 78, 80 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів. За таких обставин, заявлені позивачем вимоги в частині стягнення відсотків на суму 2034,83 грн. також не підлягають задоволенню. Відсутність розрахунку заборгованості обґрунтованого (нарахування відсотків) є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у відповідній частині. Від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови користування коштами, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення договору, на погоджених умовах шляхом особистого підписання Договору. Звертає увагу, що представник Відповідача в відзиві на позовну заяву не заперечує оформлення вищевказаного договору (позовні вимоги відповідач визнає частково) Відповідачем (Позичальником), однак незгодний з нарахуванням заборгованості. Виходячи з вищевказаного, Позивач вважає, що Відповідач (Позичальник) отримав кошти на умовах передбачених вищезазначеним договором, використав їх за власним розсудом та не має наміру виконувати умови договору та сплатити заборгованість, яка нарахована виключно згідно умов з якими Відповідач був ознайомлений перед укладанням Договору, та погодився їх виконувати. Всі нараховані відсотки, нараховувались виключно первісним кредитором відповідно до умов укладеного Договору, а саме кредитором ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ІДЕЯ БАНК". ТОВ «ФК «ЄАПБ» не здійснював жодних додаткових нарахувань і не застосовував жодних штрафних санкцій до Відповідача. Позивачем було надано розрахунок заборгованості, який містить розмір заборгованості за основним боргом; розмір заборгованості за відсотками; розмір заборгованості за комісією. Також надано виписку від 17.11.2023 року по кредитному договору №Z75.20966.005210715, що містить інформацію про розмір виданого кредиту, часткове погашення заборгованості. Відповідач здійснював дії, направлені на погашення заборгованості, це свідчить про те, що Відповідач усвідомлював форму оформлення кредитного договору, погодився с його умовами, отримав кредитні кошти та намагався сплатити кредит. Однак по невідомим Позивачу обставинам, або в зв`язку з скрутним фінансовим становищем Відповідач перестав сплачувати заборгованість, що не є підставою для відмови в задоволені позовних вимог. Позивач наголошує на тому, що учасник справи має право подати до суду власний розрахунок або, згідно ч. 1 ст. 106 ЦПК України, висновок експерта, складений на його замовлення. Тобто, якщо Відповідач не згодний з розрахунком заборгованості, наданим Позивачем чи ставить під сумнів правильність Розрахунку заборгованості, він має право замовити спеціальну експертизу для отримання відповідного висновку з метою подальшої подачі його на розгляд суду. Відповідач не спростував розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами, не надав власний розрахунок наявної заборгованості. Крім того, зі змісту Кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, а саме: прямо зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Відповідач погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Жодних заперечень з приводу того, що Відповідач не погодився з Правилами надання коштів у позику, Відповідачем при укладенні договорів висловлено не було. Ніяких застережень або зауважень з боку Відповідача, щодо неповного розуміння або незгоди з умовами договору або додаткової угоди під час їх підписання, до суду не подано. Слід зазначити, що у випадку неповного розуміння умов договору позики у Відповідача була можливість відмовитися від підписання даного договору, якою він не скористався. У відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, у відповідності до ч.5 ст. 279 ЦПК України. Клопотання будь-якої зі сторін про інший порядок розгляду справи суду не надходило. Процесуальні дії передбачені п.3 ч.3 ст. 265 ЦПК України судом не застосовувались. Судом встановлено, що 02 травня 2019 р. [PERSON] уклала із Акціонерним товариством "Ідея Банк" (далі - Первісний кредитор чи АТ «Ідея Банк») Кредитний договір №Z75.20966.005210715 від 2 травня 2019 р.; сума кредиту - 6032, 00 грн., процентна ставка та тип - 9, 99, змінювана, строк кредитування - 60 місяців (а. с. 5). Також 02.05.2019 р. відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, з аналогічними Договору умовами (а. с. 5, 6). Згідно ордеру - розпорядження № 1 від 02.05.2019 року [PERSON] отримала від АТ «Ідея Банк» 5200, 00 грн., 832, 00 грн. та 1 грн. (а. с. 7). Відповідно до виписки від 17.11.2023 року за період з 02.05.2019 року по 17.11.2023 року 02.05.2019 року [PERSON] згідно кредитного договору № Z75.20966.005210715 від 2 травня 2019 р. видано кредитні кошти в сумі 6032, 00 грн., яка включає видачу кредитних коштів в сумі 5200, 00 грн. та страховий платіж в сумі 832, 00 грн., а також 21.12.2019 року стягнуто кошти в сумі 21, 25 грн. на погашення прострочення кредитної заборгованості за договором №Z75.20966.005210715 від 2 травня 2019 р. (а. с. 10). Згідно довідки - розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Z75.20966.005210715 від 2 травня 2019 р., станом на 17.11.2023 року заборгованість [PERSON] становить 15336, 38 грн. (а. с. 11). 17 листопада 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі по тексту - ТОВ «ФК «ЄАПБ» чи/або Позивач) укладено Договір факторингу № 17112023 (далі по тексту - Договір Факторингу), відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № Z75.20966.005210715 від 2 травня 2019 р., укладеним між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно п. 2.1. Договору факторингу за цим Договором АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу Права Вимоги, які АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ» за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується Сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього Договору та надсилається АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «ЄАПБ» в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього Договору (а. с. 12-13). Реєстр Боржників після належного його підписання Сторонами вважається невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до Реєстру боржників №2 до Договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № Z75.20966.005210715 від 2 травня 2019р., в сумі 15 356,38 грн., з яких: - 6 010,75 грн. - заборгованість за основним боргом; - 2 034,83 грн. - заборгованість за відсотками; - 7 310,80 грн. - заборгованість за комісіями (а. с. 15). До позову долучені правовстановлюючі документи первісного кредитора позивача (а. с. 16, 17, 18, 19-21, 22, 23, 24). Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання зобов`язання щодо кредитної заборгованості, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ч.4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, крім іншого, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінив за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо, враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач взятих на себе зобов`язань по поверненню коштів у строки та в порядку, встановлені Договором про надання кредиту № Z75.20966.005210715 від 2 травня 2019 р., не виконує, внаслідок чого за нього утворилася заборгованість. Позивач набув права грошової вимоги до відповідача, яка добровільно указану заборгованість не сплачує і ставить перед судом вимогу про стягнення з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 15 356,38 грн., з яких: - 6 010,75 грн. - заборгованість за основним боргом; - 2 034,83 грн. - заборгованість за відсотками; - 7 310,80 грн. - заборгованість за комісіями (а. с. 11). На території України з 24.02.2022 діє воєнний стан (Указ Президента України «Про введення воєнного стану», затверджений Законом № 2102-IX від 24.02.2024), а згідно п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період його дії та у 30 денний строк після його припинення (скасування) неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Оскільки добровільно відповідач указану суму заборгованості не повертає, під час розгляду даної справи заперечень щодо незгоди із наданим кредитом суду не висловила, доказів про відсутність заборгованості у розмірах, вказаних у розрахунку, суду нею також не надано, то суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, та вважає необхідним стягнути з відповідача борг у розмірі 8045,58 грн., що складається з 6010,75 грн. заборгованості за тілом кредиту та 2034,83 грн. заборгованість за процентами. Щодо комісії у розмірі 7310, 80 грн. то, суд вважає за необхідне зазначити, що загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10 червня 2017 року. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються: 1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит; 2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту. З положення ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо включаються до реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки. Окреме стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення є порушенням закону, в зв`язку з чим умова Договору яка передбачає таке стягнення є нікчемною на підставі ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Слід також зазначити, що зазначити сторонами Договору кредиту та страхування №275.20966.005210715 від 02.05.2019 року не погоджено за які саме послуги банку стягується комісія, та її розмір. В паспорті споживчого кредиту що є Додатком №1 до Договору кредиту та страхування №275.20966.005210715 від 02.05.2019 сторони визначили, що платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладення договору: відкриття пакету послуг: 100 грн., плата за обслуговування кредитної заборгованості: 3,03% щомісячно від початкової суми кредиту. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України). Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 23.10.2022 року у справі №393/126/20 (провадження №61-14545сво20). Таким чином, умови погоджені сторонами в паспорті споживчого кредиту що є Додатком №1 до Договору кредиту та страхування № Z75.20966.005210715 від 02.05.2019 року, судом до уваги не приймаються, оскільки ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За таких обставин, оскільки сторонами в договорі не погоджено умови нарахування та суму комісії, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам - у розмірі 1269,10 грн. (2422,40 грн. Х 52,39 %). На підставі викладеного,

Outcome: partial