Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати договір оренди землі від 24 березня 2020 року, укладений між [PERSON] та ТзОВ «Прислуч Агро», об`єктом якого є земельна ділянка площею 0,7308 га (кадастровий номер 5625455700:08:003:0126) , стягнувши з відповідача на користь позивача 1752 грн. 00 коп. заборгованості з орендної плати. В обгрунтування заявлених вимог позивачем в позовній заяві вказано, що 24 березня 2020 року між [PERSON] та ТзОВ «Прислуч Агро» укладено договір оренди належної позивачеві земельної ділянки площею 0,7308 га (кадастровий номер 5625455700:08:003:0126) строком до 31 грудня 2027 року. Умовами укладеного договору визначено, що позивач отримує плату за договором оренди у розмірі 876 грн. за один рік користування відповідачем земельною ділянкою, яка нараховується та вноситься відповідачем з 2021 року щорічно - у строк з 01 по 31 грудня кожного року. В порушення умов договору відповідачем плата за оренду належної позивачеві земельної ділянки за 2023-2024 роки не здійснювалась, через що утворився борг у сумі 1752 грн. 00 коп. Позивач вказує, що систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання укладеного сторонами договору оренди, крім цього, просить стягнути з відповідача на користь позивача орендну плату за вказаний вище період у сумі 1752 грн. 00 коп. В судове засідання подано письмове клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Крім цього, в судове засідання представником позивача надані додаткові письмові пояснення, в яких стороною обґрунтовано необхідність стягнення орендної плати з відповідача. Представник відповідача у судове засідання не з`явився вдруге, повідомлявся про час слухання справи належним чином, не повідомив суд про причини неприбуття, відзив на позовну заяву не подав. Позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, а тому суд на підставі ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Клопотання сторони позивача про розгляд справи у відсутності позивача та його представника судом задоволено. Інших клопотань сторонами заявлено не було. Врахувавши доводи сторони, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Правовідносини між сторонами по справі виникли з приводу договірних відносин. Вказані правовідносини регулюються нормами Земельного кодексу України та Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Із наданої суду позивачем копії договору оренди землі від 24 березня 2020 року встановлено, що предметом вказаного договору є надання орендодавцем, яким є [PERSON] (прізвище змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » внаслідок реєстрації позивачем шлюбу, що мало місце 12 липня 2024 року та підтверджено копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] ), орендару ТзОВ «Прислуч Агро» в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області, площею 0,7308 га (кадастровий номер 5625455700:08:003:0126) (п.1, п.2 Договору), що додатково підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №205364223 від 26 березня 2020 року. Умовами договору, а саме : п.п.8,7 обумовлено, що користування земельною ділянкою є платним орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі готівкою або у безготівковий спосіб, в розмірі 876 грн. 00 коп. за один рік користування земельною ділянкою; строк дії договору сторонами визначено до 31 грудня 2027 року. Договір підписаний сторонами, отже, відповідно до ст.638 ЦК України, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Крім цього, у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»). Вказане право орендодавця кореспондується з обов`язком орендаря земельної ділянки своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Позивач в обгрунтовання заявлених позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору, а саме : на систематичну несплату орендної плати, що, на думку сторони, є підставою для дострокового розірвання договору оренди та стягнення несплаченої суми орендної плати. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В порушення вказаної вище норми позивачем не надано доказів неналежного виконання позивачем умов договору, а саме несплати орендної плати у період, вказаний стороною. В ході судового провадження представник позивача посилався на судову практику, а саме рішення Верховного Суду в аналогічних справах, де суд дійшов висновку, що саме відповідач має доводити факт виконання зобов`язань по оплаті орендної плати. Аналіз рішень Верховного Суду, на які посилається позивач у додаткових письмових поясненнях, свідчить про те, що рішення про обов`язок доведення факту сплати орендної плати саме відповідачем ґрунтувався на сукупності досліджених судом в кожній окремій справі доказів, з урахуванням позиції відповідача. В такому випадку суд посилався на ч.4 ст.81 ЦПК України, якою вказано, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Однак, за змістом ч.7 ст.81 ЦПК України - суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Докази, згідно із ч.5 ст.81 ЦПК України, подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, суд дійсно може зобов`язати відповідача надати докази вчинення певних дій (в даному випадку оплати орендної плати), однак, шляхом витребування доказів, і у разі ненадання відповідачем таких доказів - визнати обставину невчинення відповідних дій (несплати орендної плати). В даному випадку сторона із клопотанням про витребування доказів до суду не зверталась. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В даному випадку не доведено факту порушення прав позивача внаслідок невиконання умов договору відповідачем, через що відсутні підстави для судового захисту таких прав, а тому у позові [PERSON] слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст.526, 626, 629 ЦК України,

Outcome: dismissed