Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» (надалі по тексту ТОВ «ФК «Еліт Фінанс»), звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 16.06.2016 між АТ «Альфа Банк» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивач надав відповідачу ліміт кредитної лінії у розмірі 200000,00 грн, процентна ставка 26% річних, тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 грн. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Однак відповідач свої забов`язання за кредитним договором не виконав, внаслідок чого заборгованість по кредитному договору станом на 23.02.2021 становить 28319,99 грн. 22.02.2021 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК Форт» було укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло ТОВ «ФК Форт». 23.02.2021 між ТОВ «ФК Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором. Посилаючись на викладене просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 28319,99 грн, судовий збір у розмірі 3028,00 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 9200,00 грн. Відзив на позов відповідач [PERSON] не подавав. У судове засідання представник позивача не з`явився, позовна заява містить клопотання про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 16.06.2016 між АТ «Альфа Банк» та відповідачем була підписана оферта та акцепт на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлюваної лінії, відповідно до якої позивач надав відповідачу кредит, ліміт кредитної лінії у розмірі 200000,00 грн, процентна ставка 26% річних, тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50,00 грн. Банк свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав належним та надав кредит відповідачу, яким останній користувався, що підтверджується випискою з рахунку. 22 лютого 2021 між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Форт» укладено договір факторингу № 1, відповідно до умов якого АТ «Альфа-Банк» передав (відступив) ТОВ «ФК «Форт» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Форт» прийняв належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору факторингу. Згідно виписки з додатку до договору факторингу №1 від 22.02.2021 від АТ «Альфа-Банк» до ТОВ «ФК «Форт» перейшло право вимоги за кредитним договором №ССNG-630418132 від 16.06.2016, боржник [PERSON] , загальний залишок 28319,99 грн. 23.02.2021 між ТОВ «ФК «Форт» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу №01-23-02/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Форт» передав (відступив) ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» прийняв належні ТОВ «ФК «Форт» права вимоги до боржників, вказаними у Додатку № 1-1 до договору факторингу. Згідно виписки з додатку до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 від ТОВ «ФК «Форт» до ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №ССNG-630418132 від 16.06.2016, боржник [PERSON] , загальний залишок 28319,99 грн. Таким чином, ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №ССNG-630418132 від 16.06.2016, укладеного між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем. Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 22.02.2021 заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 28319,99 грн (а.с. 34). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідність до вимог ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Виходячи із приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тоді як ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. А згідно вимог ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Внаслідок укладення договору про відступлення прав вимоги до позивача перейшли права кредитора за вказаним вище кредитним договором, і такий вправі вимагати повернення кредитних коштів через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором. Матеріали справи не містять доказів виконання [PERSON] свого обов`язку первісному кредитору АТ «Альфа Банк». Також відповідачем не надано жодного заперечення на позов, у тому числі й щодо розміру заборгованості, а тому суд бере до уваги долучені до позову докази щодо розміру заборгованості та її складових. Відтак, оскільки до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача і розмір заборгованості відповідачем не спростовано, то позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 28319,99 грн підлягають задоволенню. Щодо витрат на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 9200,00 грн, суд зазначає наступне. До позовної заяви позивачем додано договір про надання правової допомоги № 03-07/24 від 03.07.2024, акт №4 приймання-передачі наданих послуг від 02.06.2025, платіжну інструкцію №2723 від 10.06.2025. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18. Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. При розподілі витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому на користь позивача із відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн. Саме такий розмір витрат є об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved