Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] (далі позивач, [PERSON] ), в інтересах якої діє представник адвокат Ядрова Л. О., звернулася до Автозаводського районного суду міста Кременчука із зазначеною позовною заявою, у якій просила розірвати шлюб, зареєстрований зі [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ) 18 серпня 2018 року, та стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] (далі [PERSON] ), [INFO] , у розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, а також 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 липня 2018 року у Олександрійському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області між сторонами укладено шлюб. Від шлюбу мають спільну дитину доньку [PERSON] , [INFO] . З 05 жовтня 2025 року сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства, відновлювати які позивач не бажає. Примирення між подружжям не можливе. Шлюб має формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. На даний час їхня спільна донька [PERSON] проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Ухвалою від 22 грудня 2025 року суд прийняв позовну заяву, відкрив провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Ядрова Л. О., надала суду заяву, в якій позов підтримала та просила проводити судовий розгляд без її та позивача участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке. Зі змісту частини другої статті 1 Сімейного Кодексу України (далі СК України) вбачається, що побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Частиною другою статті 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частиною першої статті 51 СК України дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (частина перша статті 55 Сімейного кодексу України). Суд установив, що 18 серпня 2018 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований у Олександрійському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про що складено актовий запис № 297, та підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] (а. с. 7). [PERSON] народилася [INFO] , батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а. с. 13). Згідно з частиною третьою статті 56 та частиною другою статті 104 СК України кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин; шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно з частиною другою статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 СК України визначено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку з тим, що сторони фактично не підтримують шлюбно-сімейних відносин, не мають наміру щодо збереження шлюбу, суд дійшов висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною першою статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За правилами статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За доводами позивача вони з донькою проживають окремо від відповідача, дитина знаходиться на її утриманні. Відомостей щодо наявності у відповідача на утриманні непрацездатних осіб не має, відповідач є працездатною особою, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до її повноліття, з дня звернення позивачем до суду, тобто з 24 листопада 2025 року. Відповідно до пункту 1 частини першої 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За правилами пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок за позовну вимогу про стягнення аліментів, та 1211 грн 20 коп. на користь відповідача за позовну вимогу про розірвання шлюбу. За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою, підлягають розподілу разом з іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу визначається згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві, зокрема просив стягнути витрати на правову допомогу у сумі 5000,00 грн, на підтвердження понесення яких долучив до позовної заяви копії: договору № 47 про надання правової допомоги від 20 листопада 2025 року, укладеного із адвокатом Ядровою Лесею Олександрівною; акт про надані послуги до договору про надання правової допомоги № 47 від 20 листопада 2025 року, розрахунку суми гонорару за договором, платіжної інструкції № 2.415730623.1 від 24 листопада 2025 про сплату 5000,00. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано всі необхідні докази, а тому з відповідача слід стягнути витрати на правничу допомогу та сплату судового збору. При цьому суд ураховує, що за правилами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а передбачені частиною четвертою статті 141 ЦПК України підстави для відступу від загального правила розподілу судових витрат у даному випадку відсутні.

Outcome: approved