Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

13.11.2025 до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 20.12.2016 року між АТ «Альфа- Банк» та відповідачем [PERSON] була укладена Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, ліміт якої становив у розмірі 200 000,00 грн., процентна ставка 26 % річних, тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити у розмірі 7% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. АТ "Альфа-Банк" прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття кредитної лінії, тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції на укладення зазначеного договору і приєднання до умов договору, погодився з усіма умовами, що діяли на час його підписання. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЛІТ ФІНАНС" укладений договір факторингу, на підставі якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 20.12.2016 року, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. Станом на 20.09.2021 року, згідно з розрахунком заборгованості, загальна сума заборгованості відповідача становить 25 696, 00 грн. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №500576327 від 20.12.2016 у розмірі 25 696, 00 грн. та понесені позивачем судові витрати, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 3028 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 9200, 00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.11.2025 року суддя Стадченко О.В. визначена для розгляду даної справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра Стадченко О.В. від 19.11.2025 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Плачинда К.О. у судове засідання не з`явився, 22.12.2025 надав суду заяву про проведення засідання без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день, час та місце судового розгляду справи була сповіщена в порядку, передбаченому ЦПК України, про причини неявки відповідач суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання відзиву на позов. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку з чим суд за згодою представника позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У сформованому правовому висновку Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 зазначив, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 20.12.2016 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] була укладена Угода про надання кредиту №50576327 та відкриття кредитної лінії. Ліміт кредитної лінії становив у розмірі 200 000,00 грн., процентна ставка 26 % річних фіксована, тип процентної ставки фіксована, порядок повернення кредиту - щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 грн. (а.с. 5-10). Підписанням оферти 20.12.2016 [PERSON] беззаперечно підтвердила, що попередньо ознайомилась у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення про отримання кредиту, з інформацією, надання якої передбачене нормами ЗУ «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ. Тобто даний договір є результатом домовленості сторін і відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Відповідач був ознайомлений з істотними умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Надалі [PERSON] скористалась кредитним коштами та частково здійснила погашення заборгованості, про що свідчить Виписка з рахунку приватного клієнта №516965-2025/0926 (а.с.17-22). Відповідач взяті на себе боргові зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 20.09.2021 становить 25 696,00 грн. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» укладений договір факторингу №3, у відповідності до умов якого АТ «Альфа-Банк» передає (відступає) ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» приймає належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників (а.с. 10-14). Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу №3 від 20.09.2021, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 25 696, 00 грн., з яких: 23 272, 29 грн. сума заборгованості по тілу кредиту; 2 423, 71 грн. залишок заборгованості за штрафними санкціями (а.с.16). Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ч. 1 ст.641ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст.640ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, є договором приєднання, що визначено уст. 634 ЦК України. Договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, є договором приєднання, що визначено уст. 634 ЦК України. При цьому, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 ЦК України- «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» є правонаступником Акціонерного товариства «Альфа-банк» та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з [PERSON] . Відповідно до ст. 526 ЦК України- зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконав, в результаті чого виникла заборгованість. Оскільки відповідачем порушені зобов`язання з повернення грошових коштів, що встановлені умовами Договору, у неї виникла заборгованість, яка обрахована позивачем у відповідних розрахунках, наданих суду. На підтвердження факту заборгованості позивачем було надано Виписку з рахунку приватного клієнта №516965-2025/0926 за період з 20.12.2016 по 20.09.2021 (а.с. 17-22) та розрахунок заборгованості за кредитом (а.с. 23), що у свою чергу свідчить про отримання відповідачем кредитної картки з кредитним лімітом та користування кредитними коштами. З огляду на вимоги вище зазначених норм закону та умов кредитного договору, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛІТ ФІНАНС» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором від 20.12.2016 року в сумі 25 696, 00 грн., з яких: 23 272, 29 грн. - сума заборгованості по тілу кредиту; 2 423, 71 грн. - залишок заборгованості за штрафними санкціями. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3028,00 грн. судового збору, який був сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката. На підтвердження факту надання правової допомоги представником позивача надано Договір про надання правової допомоги №03-07/24 від 03.07.2024 року (а.с. 24-25). Виконання договору від 03.07.2024 року з боку адвоката Литвиненко О.І. підтверджується актом №4 приймання-передачі послуг від 02.06.2025 та платіжною інструкцією № 2740 від 10.06.2025 року (а.с. 26, 28). В свою чергу відповідач не скористалась своїм правом заявити клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відтак, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9200 грн. На пiдставi викладеного,

Outcome: approved