Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У жовтні 2025 до суду надійшла вказана позовна заява, на обґрунтування якої зазначено, що 07.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено договір позики № 79649971, відповідно до якого відповідачу надано кредит у розмірі 5500 грн строком на 30 днів. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «ЄАПВ» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено Договір факторингу № 14/06/21. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 14/06/21, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача по вказаному кредитному договору. [PERSON] не виконав своїх зобов`язань та припинив повертати наданий йому кредит у строки, передбачені договором. Враховуючи викладене, представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» просить стягнути на користь позивача з відповідача заборгованість за кредитним договором № 79649971 у розмірі 18964 грн, яка складається з 5500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2475 грн сума заборгованості за відсотками, 10989 грн сума заборгованості за пенею. Крім того, просить стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів, в якій зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце його проведення був повідомленим шляхом надіслання повістки засобами поштового зв`язку, відзив на позовну заяву не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280, 281 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого, ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. 07.05.2024, тобто після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] уклало договір позики № 79649971 на суму 5500 грн, строком на 30 днів, з процентною ставкою 1,50 відсотків в день. Відповідно до Витягу з Реєстру Боржників № 32 від 25.09.2024 до Договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 18964 грн, яка складається з: 5500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 2475 грн сума заборгованості за відсотками, 10989 грн сума заборгованості за пенею. Таким чином, судом встановлено, що договір позики між ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та відповідачем був укладений 07.05.2024, тобто після укладення 14.06.2021 року договору факторингу ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», за умовами якого клієнт ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передав фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Отже, до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за договором позики № 79649971, оскільки даний договір був укладений 07.05.2024 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «ФК «ЄАПБ» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 14.06.2021 року, тобто до укладення вищезазначеного договору позики. Виходячи з вищевказаного, суд дійшов висновку про безпідставність заявленого позивачем позову, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, бо не довів своє право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за договором позики № 79649971, укладеним 07.05.2024 року між відповідачем та ТОВ «ФК «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів». Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Також, п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed