Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Представник позивача Пуйда Євген Юрійович в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до Каховської міської військової адміністрації Каховського району Херсонської області про визнання права власності на майно. В обґрунтування позову посилався на те, що [PERSON] мешкала у своїй квартирі за адресою [ADDRESS] , яка належить їй на праві приватної власності. Згодом вулицю Пушкіна перейменували на вулицю Незалежності. Дану Квартиру було набуто позивачем із батьками 20.01.1994 на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого фондом комунального майна міської ради народних депутатів. Квартира має загальну площу 49,3 кв.м., складається з двох кімнат. У даному Свідоцтві наявна відмітка начальника БТІ, про те, що дійсно у власності зареєстровано Квартиру за [PERSON] , [PERSON] та Позивачем [PERSON] . 03.07.2000 року батьки позивача подарували свої частки квартири позивачу, про що укладено договір дарування. З 2000 року по теперішній час Позивач не реєструвала право власності на Квартиру, оскільки не мала відомостей про наявність державних реєстрів нерухомості та принципи роботи державних реєстраторів. З метою належної державної реєстрації прав, а саме квартири, 31.07.2025 позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно юридичного департаменту Одеської міської ради із відповідними документами. 04.08.2025 державним реєстратором ухвалено рішення №80215454 про відмову в проведенні реєстраційних дій та у зв`язку з неможливістю підтвердження прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року проведення державної реєстрації права власності не має можливим. Позивачем надано довідку від КП «Херсонське БТІ» Херсонської міської ради від 23.06.2025 №1233, якою повідомлено, що місто Каховка на даний час тимчасово знаходиться під окупацією і територіально підпорядковане комунальному підприємству «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради. Надати інформаційну довідку щодо власників на нерухоме майно, що розташоване на тимчасово окупованій території Херсонської області не має можливості до моменту деокупації регіону. Враховуючи зазначені обставини, представник позивача просив визнати за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Представник позивача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, клопотань, відзиву не надавав. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Квартира за адресою: [ADDRESS] , належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно з розпорядженням Фонду комунального майна міської Ради народних депутатів від 20.01.1994 №129, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 20.01.1994. У свідоцтві зазначено, що квартира має загальну площу 49,3 кв. м. На звороті зазначеного вище свідоцтва міститься інформація про те, що вказана у цьому документі квартира зареєстрована у Каховському державному бюро технічної інвентаризації за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності та записано до реєстрової книги №4354/21. Відповідно до технічного паспорту на квартиру, розташованою за адресою: [ADDRESS] належить позивачу, складається з двох кімнат і розташована на шостому поверсі 7-ми поверхового будинку, має загальну площу 49,3 кв.м. За договором дарування від 03.07.2000, посвідченого приватним нотаріусом Каховського районного нотаріального округу Коршуновою Л. А. за №1483, [PERSON] , [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняла у дар дві третіх частини квартири під [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.02.2005, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації розірвання шлюбу позивач присвоїла прізвище « [PERSON] ». 31.07.2025 позивачка звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про внесення відомостей про право власності на зазначене майно до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Рішенням державного реєстратора №80215454 від 04.08.2025 було відмовлено в проведенні реєстраційних дій у зв`язку з неможливістю підтвердження прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01 січня 2013 року проведення державної реєстрації права власності не має можливим. Позивачем надано довідку від КП «Херсонське БТІ» Херсонської міської ради від 23.06.2025 №1233, якою повідомлено, що місто Каховка на даний час тимчасово знаходиться під окупацією і територіально підпорядковане комунальному підприємству «Каховське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради. Надати інформаційну довідку щодо власників на нерухоме майно, що розташоване на тимчасово окупованій території Херсонської області не має можливості до моменту деокупації регіону. Стаття 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У цій справі позивач була вимушена звернутися до суду з позовом, оскільки держава фактично не визнає за нею права власності на нерухоме майно, про що свідчить відмова державного реєстратора у проведенні реєстраційних дій. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом (ч.4 ст.3 цього Закону). У цій справі державний реєстратор позбавлений можливості перевірити інформацію щодо фактів оформлення та/або реєстрації права власності на спірне майно за період з липня 2000 року, коли позивач набув право власності на спірне майно, до 01.01.2013, коли повноваження з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно були передані місцевими органами державної реєстрації прав. Проте, відсутність об`єктивної можливості підтвердити факт оформлення та/або реєстрації права власності за позивачем на спірне майно у зв`язку зі знищенням будівлі, бази даних та документації КП «Каховське бюро технічної інвентаризації», а також відмова (незалежно від її правомірності) державного реєстратора провести реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем, створили ситуацію, при якій позивач не може реалізовувати свої правомочності як власник майна, зокрема, щодо розпорядження цим майном, отримання передбаченої законом компенсації за знищення або пошкодження майна внаслідок збройної агресії російської федерації проти України тощо. В той же час, Конституція України у статті 41 гарантує непорушність права власності та усі три правомочності власника: володіти, користуватися та розпоряджатися. Невизнання державою права власності позивача на спірне майно є втручанням у це право, яке не переслідує легітимну мету та не є необхідним у демократичному суспільстві, а отже порушує гарантії, закріплені у статті 1 Протоколу Першого до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У постанові від 19.05.2020 у справі №916/1608/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його. Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно. Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи. Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за позивачем, а не за іншою особою. У вищевказаній справі Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що правило за аналогією закону (а саме, статті 392 ЦК України) має застосовуватися не тільки у випадках, коли власник втратив документ, який засвідчує його право власності, а й у випадках, коли наявні в нього документи не дають змоги беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, але лише за умови, що право на майно не зареєстроване за іншою особою. У справі за позовом представника позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] не було встановлено обставин, які б свідчили про наявність реєстрації права власності на спірне майно за будь-якою іншою особою. При цьому у позивача наявний договір дарування, але з причин, які зазначені вище, цей документ не надає змоги позивачу беззаперечно підтвердити своє право власності на нерухоме майно, наслідком чого має бути державна реєстрація такого права. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки під час розгляду справи були підтверджені обставини, на які позивач посилається як на підставу свого позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved