Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

29 грудня 2025 року до Київського районного суду м.Харкова засобами поштового зв`язку надійшла позовна заява [PERSON] , подана її представником адвокатом Зачепіло З.Я., до відповідача [PERSON] , відповідно до якої позивачка просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 7 червня 2017 року, актовий запис № 493; залишити прізвище Позивача [PERSON] . В обгрунтування позову позивачка посилається на те, що 07.06.2017 між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбних відносин мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спору щодо місцепроживання дитини не мають, за домовленістю дитина залишається проживати з позивачкою. Спору щодо майна також не мають. Вказує, що незважаючи на спроби зберегти родину, спільне життя подружжя не склалося з причини відсутності взаєморозуміння, постійних сварок, байдужості до спільного життя, шлюбних відносин та проблем кожного. Шлюбні відносини фактично припинені. За таких обставин вважає, що шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між ними втрачено почуття любові одне до одного та відсутнє бажання відновлювати стосунки. На даний час сім`я розпалася та існує формально. Отже, подальше спільне проживання як подружжя і збереження шлюбу (як наслідок) суперечить інтересам останніх, тож, вважає, що шлюб підлягає розірванню. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м.Харкова від 29.12.2025 позовну заяву передано для розгляду головуючій судді Лисиченко С.М. Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 31.12.2025 відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка у судове засідання, яке призначене на 28.01.2026, не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом у встановленому законом порядку. У прохальній частині позовної заяви позивачка [PERSON] зазначила прохання провести розгляд заяви без участі позивача. Відповідач у судове засідання, яке призначене на 28.01.2026, не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом у встановленому законом порядку. Засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , відповідно до змісту якої вказує, що проти позову не заперечує, просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до даних свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 07.06.2017 Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , укладено шлюб, зареєстрований 07 червня 2017 року Московським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис №493. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Від шлюбу сторони мають малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . Зазначений факт підтверджується даними, що містяться у свідоцтві про народження серії [NUMBER] , виданому 24.11.2020 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), [PERSON] народилася [INFO] , про що складено актовий запис за №3356. Батьки дитини: [PERSON] та [PERSON] . Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з статтею 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд зазначає, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до частини 3 та 4 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 Сімейного кодексу України ). Згідно із статтею 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, на час розгляду даної справи вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Збереження шлюбу суперечить інтересам як позивачки, так і відповідача. Будь-яких доказів на підтвердження того, що після розірвання шлюбу будуть порушені особисті та майнові права сторін, а також їх дитини, суду не надано. Враховуючи вищевикладене, та визнання позову відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягаютьзадоволенню. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, суд залишає позивачці [PERSON] прізвище « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141, 142 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 2 статті 142 передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 гривень. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України, частини 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» з наступними змінами, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, позивачці слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 605,60 гривень.

Outcome: approved