Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

29 вересня 2026 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] суми боргу за договором позики від 11.09.2022 року в розмірі 266 500,00 гривень. Позовні вимоги мотивує тим, що 11.09.2022 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого відповідачем була надана розписка про отримання грошових коштів в розмірі 266 500,00 строк повернення позики до 01.06.2025 року. У визначений договором позики строк ( до 01.06.2025 року) зобов`язання щодо повернення грошових коштів за договором позики від 26.11.2020 року відповідачем не виконане. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 23.10.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Учасники справи заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідач відзив на позов не подав. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд приходить до такого висновку. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] 11.09.2022 року отримав в борг від [PERSON] , [INFO] грошові кошти в розмірі в розмірі 266 500,00 гривень, строк повернення позики до 01.06.2025 року, що підтверджується розпискою (а.с.3). 23.06.2025 року позивачем надіслано [PERSON] вимогу про повернення коштів за договором розписки від 11.09.2022 року (а.с. 12). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України по справі № 564/2736/15-ц від 28 листопада 2018 року. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо). Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 27 травня 2020 року у справі № 583/97/19, провадження, № 61-13172св19 та від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Оскільки, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач станом на день розгляду справи свої зобов`язання за договором позики в обумовлений сторонами термін не виконав, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг за розпискою. Враховуючи наведене, факт невиконання умов договору розписки від 11.09.2022 року, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, а саме з відповідача підлягає стягненню сума боргу за договором позики від 11.09.2022 року в розмірі 266 500,00 гривень. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 2665,00 гривень.

Outcome: approved