Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ГЕЛЕКСІ» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики №57985 у розмірі 25249,50 грн., суму сплаченого судового збору у розмірі 2423,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ГЕЛЕКСІ» (23.06.2025 року назву було змінено на ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК «ГЕЛЕКСІ») та [PERSON] за допомогою інформаційно телекомунікаційної системи було укладено договір позики №57985 від 26.02.2019 року в електронній формі. ТОВ «ФК «Гелексі» було фінансовою установою та здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою ТОВ «ФК «Гелексі» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції укласти електронний договір позики (оферти) здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій. Зміст пропозиції чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій її розміщено, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, зокрема: проставляння клієнтом чек-боксу «з умовами договору позики згоден»; підтвердження даних банківської картки; натискання кнопки «підтвердити заявку»; введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу. Введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу являє собою підписання договору клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, як це визначено статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». На підставі зазначеного вище договору Позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5000,00 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3,0%. На виконання умов договору товариство свої зобов`язання виконало належним чином, перерахувавши [PERSON] позику, проте останній своїх зобов`язань належним чином не виконав, порушивши умови договору позики, в результаті чого виникла заборгованість за договором на загальну суму 25249,50 грн. Ухвалою від 29.10.2025 року Звенигородський районний суд Черкаської області відкрив провадження у справі та призначив розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників справи відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України не надходило. В позовній заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] отримав в суді копію ухвали про відкриття провадження та ознайомився з матеріалами позовної заяви 03.12.2025 року, про що свідчить його заява, яка міститься в матеріалах справи. В цей же день відповідач звернувся із заявою про відкладення судового розглдяу для подання відзиву, однак у визначений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження відзиву не подав. 03.02.2026 року відповідач звернувся до суду із заявою, в якій вказав, що визнає позов в частині стягнення тіла кредиту в розмірі 5000 грн. Разом з тим, заперечує проти стягнення процентів, пені та інших платежів. Просить суд заборонити застосування заходів забезпечення позову у вигляді блокування рахунків. Надати строк для добровільного погашення боргу один рік з дня ухвалення судового рішення. Вважає суму витрат на правову допомогу необгрунтованою та такою, що не підлягає стягненню. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК україни у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено що 26.02.2019 року між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та [PERSON] укладено Договір позики № 57985 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями та підписання одноразовим ідентифікатором 93618719, за умовами якого: Позикодавець надає Позичальнику позику, а Позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк: сума позики 5000,00 грн.; плата за користування позикою у вигляді: процентів складає 0,01% в день від поточного залишку позики; комісії складає 1,5% в день від початкового розміру позики; нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; строк повернення позики: 27.03.2019 року; позика надається Позичальнику в сумі, що зазначена в пп.1.1.1. Договору в безготівковій формі ( шляхом зарахування відповідної суми на банківській рахунок Позичальника)(а.с.26-28). Згідно Графіку платежів до Договору позики № 57985 від 26.02.2019 року сума позики 5000,00 грн.; проценти за користування позикою 14,50 грн.; комісійна винагорода за користування позикою 2175,00 грн., термін платежу 26.04.2019 року, всього 7189,50 грн. (а.с. 28 зворот.). ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ»» свої зобов`язання за Договором позики виконало та 26.02.2019 року надало Позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 5000,00 грн. шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» (ТМ «ФОНДІ») (а.с.14). Кошти були перераховані ТОВ «ФК «ЕЛАЕНС» (ТМ «ФОНДІ»), яке на підставі договору № 04/08-17-ПК від 04.08.2017 надавало послуги ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку (а.с.15). Крім того, відповідачем підписано Паспорт позики, який містить загальні умови щодо позики (а.с.23-25). Таким чином, позивач ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» належним чином виконав умови вищевказаного договору позики та перерахував відповідачу [PERSON] грошові кошти в обумовленому розмірі на її банківську картку. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , після отримання кредитних належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. Так, згідно розрахунку заборгованості з 22.06.2020 року по 01.08.2020 року за договором позики № 57985 від 26.02.2020 року укладеним з [PERSON] , заборгованість становить 25249,50 грн., з яких: 5000,00 грн. заборгованість за позикою; 20249,50 грн. заборгованість по процентам та комісії за користування позикою (а.с.18-22). Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно зі ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір в якому погоджено умови надання кредиту, строк та порядок його повернення, даний договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, разом з тим, внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 25249,50 грн., а саме: 5000,00 грн. заборгованість за позикою; 20249,50 грн. заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. Враховуючи матеріали справи доведеним є те, що відповідач отримав позику в розмірі 5000,00 грн., а тому заявлені вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Згідно з вимогами ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/. Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Вирішуючи питання про сплату процентів за користування кредитому, суд виходить з наступного. Сторонами в договорі позики погоджено порядок і строки повернення кредиту, загальну вартість позики та встановлено строк кредитування до 27.03.2019 року, у межах вказаного строку, відповідач був зобов`язаний повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти за користування кредитними коштами, доказів того, що в подальшому сторонами було пролонговано вказаний договір матеріали справи не містять. Пунктом 1.1.3 договору позики № 57985 від 26.02.2019 року встановлено, що нарахування процентів за договором здійснюється на фактичну кількість календарних днів користування позикою, проте дані положення не ґрунтуються на законі та є такими, що ставлять у невигідне становище споживача. Враховуючи вищевикладене, нарахування позивачем відсотків за договором позики №57985 від 26.02.2019 року в розмірі 20249,50 грн. є несправедливим, оскільки перевищує суму позики, розмір загальної вартості кредиту та не узгоджується з сумою відсотків за користування позикою у розмірі 14,50 грн. та комісійною винагородою за користуванням позикою у розмірі 2175, 00 грн., які узгоджені сторонами в Графіку платежів до Договору позики, при цьому відомості про нарахування позивачем процентів за порушення умов договору відповідно до статті 625 ЦК України у матеріалах справи відсутні. Таким чином, заявлені вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 20249,50 грн., заборгованості по процентам та комісії за користування позикою підлягають до часткового задоволення та з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками за договором позики у розмірі 14,50 грн. та комісійною винагородою за користуванням позикою у розмірі 2175,00 грн. Суд звертає увагу позивача на те, що припис абзацу 2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги про дострокове поверненння кредиту згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах, тобто у випадку подальшого прострочення виконання зобов`язання, права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України. Дана позиція суду узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, та у постанові від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що наявні достатні підстави для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 7189,50 грн. Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з платіжною інструкцієюї № 1847 від 14.10.2025 року, позивачем при поданні даної позовної заяви до суду сплачений судовий збір у сумі 2423 грн. (а.с.5), враховуючи норми ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» про те, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, який він просить стягнути з відповідача. Враховуючи результат вирішення спору,

Outcome: partial