Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. До Садгірського районного суду м. Чернівці за підсудністю надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором № 0952530575 від 14.09.2021 у розмірі 29145,00 грн, а також стягнути із відповідача сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн. У позові зазначає, що 14.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0952530575. Договір позики укладено в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ч. 6 і 12 п. 1 ст. З, ст. 12, п. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», ч. 1 ст. 205 Цивільного Кодексу України), в якості аналога власноручного підпису Позичальника. Вказує, що відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до умов Договору позики: розмір кредиту 3000,00 грн, строк дії Договору - 3 роки, відсоткова ставка - 1.75 % за один день користування кредитом. Також зазначає, що 24.11.2022 було укладено договір № 24/11-22/2 відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0952530575, а 23.05.2024 було укладено договір № 23/05/24 відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0952530575, а отже ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до Відповідача за договором № 0952530575. Позивач вказує, що станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість у розмірі 29145,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 3000,00 грн та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 26145,00 грн. З посиланням на відповідні правові норми просить задовольнити позов та стягнути із відповідача у судовому порядку існуючу заборгованість за договором. Від відповідача [PERSON] відзив на позовну заяву до суду не надходив. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Вказаний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором сформований в системі «Електронний суд» та першочергово поданий до Кіцманського районного суду Чернівецької області. На підставі ухвали судді Кіцманського районного суду Чернівецької області Мінів О.І. від 20.11.2025 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором надіслано за підсудністю до Садгірського районного суду м. Чернівці. Згідно із відомостями протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.12.2025 матеріали справи передані на розгляд головуючого судді Асташева С.А. Своєю ухвалою від 16.12.2025 суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Асташева С.А. прийняв зазначену вище позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи визначив проводити в порядку загального спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначив на 12.01.2026, про що секретар повідомила сторони у справі. Також суддя задовольнив клопотання позивача про витребування доказів у справі. 22.12.2025 до суду надійшли витребувані докази у справі. У зв`язку із неявкою сторін судове засідання у справі відкладено на 03.02.2026. У судове засідання, представник позивача не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. У позові позивач просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача та у разі неявки у судове засідання належним чином повідомленого відповідача провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, за адресою реєстрації та шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду. Про поважні причини неявки суду не повідомив. Будь які клопотання та відзив на позов від відповідача не надходили. Стаття 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, а також якщо відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Зупинення і поновлення провадження у справі не здійснювалося. Заходів спрямованих на забезпечення доказів та позову не вживалося. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, оскільки у судове засідання учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та наявні у ній докази, надавши їм відповідну оцінку, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд доходить таких висновків. Фактичні обставини встановлені судом. Суд встановив, що 14.09.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та [PERSON] укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0952530575. На підтвердження укладення договору позивач долучає Заявку-Анкету на отримання кредиту № 3815856 від 14.09.2021, Пропозицію укласти Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0952530575/1 від 14 вересня 2021 року (оферта) та надання кредиту згідно Заявки - анкети №3815856 від 14 вересня 2021 року та Акцепт оферти від 14 вересня 2021 р. на укладення Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0952530575/1 від 14 вересня 2021 року та отримання кредиту згідно та Заявки - анкети № 3815856 від 14 вересня 2021 року, які становлять єдиний документ - Договір позики. Такі документи підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 1n5u0g. Основні умови кредиту: розмір кредиту 3 000 грн; строк користування кредитом 19 днів; строк дії Договору 3 роки, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, застосовується за умови належного виконання умов Договору та відсутності Пролонгації. Також у Договорі було передбачено Графік платежів представлений у форматі Додатку №1 до Договору, що є його невід`ємною частиною - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Всі інші умови викладені у Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM Loyal» (далі - Правила), з якими [PERSON] ознайомився до укладення Договору, та які є невід`ємною частиною Договору. Також у Договорі зазначено, що [PERSON] підтверджує, що самостійно перед укладанням Договору повністю ознайомився з Правилами, викладеними на веб-сайті Товариства, Проектом Договору і який відповідає умовам даного Договору, Паспортом споживчого кредиту та погоджується з ними. Відповідно до п. 3.3 Правил, за Договором фінансового кредиту Товариство надає Позичальнику фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а саме: кошти на умовах фінансового кредиту, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов Договору фінансового кредиту, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та у термін визначений Договором. Згідно з п. 6.9 Правил, датою надання грошових коштів (Фінансового кредиту) Позичальнику визначається: -у випадку отримання Фінансового кредиту на Банківську платіжну картку та/або перерахування коштів на поточний рахунок фізичної-особи підприємця/юридичної особи - надавача товарів/робіт/послуг, які придбаються Позичальником за рахунок кредитних коштів - моментом перерахування коштів на картку/поточний рахунок фізичної-особи підприємця/юридичної особи - надавача товарів/робіт/послуг, які придбаються Позичальником за рахунок кредитних коштів, є зарахування кредитних коштів на картку/поточний рахунок фізичної-особи підприємця/юридичної особи - надавача товарів/робіт/послуг, які придбаються Позичальником за рахунок кредитних коштів, що підтверджується відповідними внутрішніми документами Товариства або довідкою платіжної системи; -у випадку отримання Фінансового кредиту через Систему грошових переказів моментом отримання грошового переказу Позичальником/отримання фізичною-особою підприємцем/юридичною особою - надавачем товарів/робіт/послуг, які придбаються Позичальником за рахунок кредитних коштів, є зарахування кредитних коштів на картку/поточний рахунок фізичної-особи підприємця/юридичної особи - надавача товарів/робіт/послуг, які придбаються Позичальником за рахунок кредитних коштів, що підтверджується відповідною банківською випискою/довідкою. Відповідно до п. 10.7. Правил, у разі порушення Позичальником прийнятих на себе зобов`язань за Фінансовим кредитом Товариство, на свій розсуд, без згоди Позичальника, може уступити третім особам право вимоги за Договором фінансового кредиту шляхом укладання договору факторингу, договору уступки прав вимоги (цесії) або в інший, не заборонений діючим законодавством спосіб. До матеріалів справи позивач долучає лист ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» вих. №3158_250611115227 від 30.07.2025 відповідно до даних якого, ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» повідомляє, що надає послуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №342 від 02.10.2012) та отримало Ліцензію Національного банка України №21/788-рк від 01.05.2023. Також зазначає, що між ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» та ТОВ «Інфінанс» укладено договір на переказ коштів ФК-П-17/08-04 від 03.08.2017, відповідно до якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 14.09.2021 о 21:42 на суму 3000 грн, маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 108520793, призначення платежу: Зачисление 3000 грн на карту [NUMBER] . Також долучено аналогічного змісту лист ТОВ «Інфінанс» на підтвердження щодо зарахування 14.09.2021 кредитних коштів 3000 грн на рахунок [PERSON] маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua - 108520793. Згідно із даними розрахунку заборгованості за Договором № 0952530575, проведеного ТОВ «Інфінанс», у період з 14.09.2021 до 24.11.2022 (дата продажу права вимоги) заборгованість [PERSON] становить 29145,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3000,00 грн та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 26145,00 грн. Також долучений Розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 0952530575 від 14.09.2021 за період з 24.11.2022 по 05.11.2025 на суму 29145,00 грн, який підтверджує, що після переходу права вимоги додаткові нарахування не здійснювалися та грошові кошти у рахунок погашення заборгованості за договором не надходили. Даних про добровільну оплату заборгованості до матеріалів справи не долучено. Також суд встановив і те, що 24.11.2022 між ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Інфінанс» укладено Договір факторингу № 24/11-22/2 відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0952530575 до [PERSON] на суму 29145,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи Договором факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022, Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №24/11-22/2 від 24 листопада 2022 року та Витягом з реєстру боржників. 23.05.2024 було укладено Договір факторингу№ 23/05/24 відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відступило на користь позивача права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0952530575 до [PERSON] на суму 29145,00 грн, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено Договір факторингу№ 23/05/24 від 23.05.2024, Додаткову угоду № 1 до цього Договору від 20.12.2024, Платіжну інструкцію від 24.05.2024 на підтвердження оплати Договору факторингу№ 23/05/24, Акт прийому-передачі Реєстру Заборгованості в електронному вигляді за Договором факторингу № 23/05/24 від 23 травня 2024 року та Реєстр заборгованостей № 4 від 23.05.2024 і витяг із нього. Також до суду надійшли витребувані докази у справі від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» відповідно до яких банківська картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] [INFO] ). Також долучено довідку про рух коштів на картці за період з 14.09.20214 до 24.09.2021, що підтверджують надходження коштів кредиту у розмірі 3000 грн та користування кредитними коштами. Також надано інформацію шодо номеру телефону [NUMBER] , на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за платіжною карткою. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Вирішуючи заявлені вимоги, суд враховує, що згідно із положеннями ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. Частиною першою статті 513 ЦК України передбачено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Положеннями статті 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Наявність у позивача кредитного договору з усіма додатками, з урахуванням наданого договору факторингу та реєстрів права вимоги, на переконання суду, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за спірним договором. Суду надані відповідні документи, зокрема Договори факторингу № 24/11-22/2 від 24.11.2022 та № 23/05/24 від 23.05.2024 відповідно до яких від ТОВ «Інфінанс» до ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та в подальшому до ТОВ «Факторинг Партнерс» перейшло право вимоги до [PERSON] за договором № 0952530575 на суму 29145,00 грн, , тобто у визначеному первісним кредитором розмірі (після переходу права вимоги жодні додаткові нарахування не здійснювалися). Таким чином позивач, як новий кредитор отримав право вимоги до боржника [PERSON] за договором № 0952530575, а доказів визнання недійсним вказаних вище Договорів факторингу суду не надано. Також у судовому провадженні не заперечено факту правомірності укладення таких договорів. Згідно з ст. 514 ЦПК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0952530575 від 14.09.2021, право вимоги за яким перейшло до нового кредитора, тобто позивача у справі. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що свідчили б про припинення між сторонами грошового зобов`язання, суд не встановив. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно із ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ч.12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (ст. 12 цього Закону). У п.6 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію», визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). При цьому договір, що укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, про що вказано також у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0952530575 від 14.09.2021, укладений сторонами в письмовому вигляді та під час його укладення сторонами було досягнуто згоди з усіх його істотних умов та визначено: валюту кредитування, суму кредиту, строк кредиту, процентну ставку за користування ним і порядок повернення кредиту. Отже укладений між сторонами договір є обов`язковим до виконання. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Як вбачається з матеріалів справи, кредитор свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав йому кредитні кошти, однак в порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснив погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та в строки, у зв`язку із чим у [PERSON] утворилася заборгованість перед позивачем (як новим кредитором). Відповідач не надав суду допустимих доказів, які б підтверджували ту обставину, що він не укладав з ТОВ «Інфінанс» вказаного вище договору. Також відповідач не надав альтернативних розрахунків заборгованості за кредитним договором, не спростував проведеного розрахунку, а тому суд погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем. У проведеному розрахунку заявлено до стягнення тіло кредиту та проценти за користування кредитом (у межах строку дії договору, нараховані первісним кредитором). Поняття «користування кредитом» є окремим випадком «користування чужими коштами». Термін «користування чужими коштами» Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10 квітня 2018 у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України. На час розгляду справи в суді відповідачем не заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, а також не надано жодних даних, які б свідчили про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Кредитними договорами у добровільному порядку. Висновки суду. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення, а з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вище вказана заборгованість за Договором № 0952530575 від 14.09.2021 у розмірі 29 145,00 грн. Розподіл судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422 гривень 40 копійок, із застосуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 у зв`язку із подачею позову в електронному вигляді (платіжна інструкція кредитового переказу коштів № 0575640003 від 12.11.2025), а оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому із відповідача на користь позивача підлягає стягненню вказана сума сплаченого судового збору. Щодо стягнення із відповідача витрат за надання професійної правничої допомоги в сумі 13 000 грн. суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно із частинами першою та четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України). Згідно із пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до суду подано: Договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02 липня 2024 року, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС»; Прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; Заявку на надання юридичної допомоги № 193 від 01.10.2025; Витяг з Акту № 21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025. Відповідно до Заявки на надання юридичної допомоги № 193 від 01.10.2025 та Витягу з Акту № 21 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025, сторони, погодили надання наступних правових (юридичних) послуг АО клієнту по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , договір № 0952530575, а саме: Надання усної консультації з вивченням документів 2 год (2000грн/год) - 4 000 грн; складання позовної заяви 3 год (3000 грн/год) 9 000 грн. Згідно з практикою Верховного Суду України, витрати на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи були вони вже фактично сплачені стороною, чи тільки мають бути сплачені, - ключовим є факт надання допомоги у зв`язку з конкретною справою, що підтверджується договором, актом та документами про оплату (або зобов`язання про оплату), а суд оцінює їх реальність та розумність (Постанова Верховного суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19). Розподіляючи витрати, понесені позивачем на юридичну (правничу) допомогу, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують факт понесення таких витрат, та їх розмір. У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц суд зазначив, що не має права вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. Клопотання про неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу відповідачем не надано, їх розмір не заперечувався. Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність позивачем понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13 000 грн, які потрібно стягнути із відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 42, 61 Конституції України, ст.ст.2, 15, 207, 526, 530, 536, 546, 549, 610- 612, 625, 633-634, 1050, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: approved