Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

У грудні 2025 року [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок позначений літерою «А» з верандою позначеною літерою «а» , загальною площею 50,8 кв. м., житловою площею 30,8 кв. м., ворота з хвірткою позначені за номером 1, що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позов мотивовано тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] , якому за життя належав на праві власності вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Факт родинних відносин між позивачкою та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження. До дня смерті спадкодавець був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Згідно рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 27.03.2008 року визнано за [PERSON] право власності на земельну частку (пай), майновий пай. Після її звернення до нотаріального органу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами державним нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, свідоцтва про право власності на будинковолодіння та його реєстрації у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної документації. За таких обставин, з метою захисту своїх спадкових прав, вона змушена звернутися із цим позовом до суду. Позивачка в підготовче засідання не з`явилася, проте з позовною заявою подала до суду заяву від 17.12.2025 року, в якій просить позовну заяву розглянути без її участі та задовольнити позовні вимоги (а.с.19). Представник Погребищенської міської ради в підготовче засідання не з`явився, однак головний спеціаліст юрист відділу правового забезпечення Погребищенської міської ради Дзюба О.О. через канцелярію суду 30.01.2026 року подав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає (а.с. 32). Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання представником відповідача позову слід прийняти, а позов задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідно до відомостей, що містяться у технічному паспорті, виготовленому фізичною особою - підприємцем [PERSON] від 16.10.2025 року на житловий будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , вищезазначені об`єкти нерухомості побудовані у 1961 році (а.с.10-12). Родинні відносини між позивачкою та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження (а.с.6), паспортом громадянина України (а.с.5). [INFO] помер [PERSON] , який був батьком позивачки (а.с.7). Згідно із ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В силу ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Також відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В ч. 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 27 березня 2008 року задоволено позов [PERSON] до Бабинецької сільської ради Погребищенського району Вінницької області та визнано за нею право власності у порядку спадкування за законом на земельні ділянки та майновий пай, що належали спадкодавцю [PERSON] (а.с. 8). За ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, оскільки рішенням суду за [PERSON] визнано право власності у порядку спадкування за законом на земельні ділянки та майновий пай, що належали спадкодавцю [PERSON] , то таке рішення суду має преюдиціальне значення, а тому факт прийняття позивачкою спадщини після смерті її батька [PERSON] не підлягає доказуванню у розглядуваній справі. Разом із цим, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , не заводилася (а.с.31). Листом державного нотаріуса Погребищенської державної нотаріальної контори Швеця О.В. від 16.12.2025 року позивачці як спадкоємцю за законом на майно спадкодавця у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок відмовлено, оскільки не надано правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказаний об`єкт нерухомого майна (а.с. 9). Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Частиною 1 ст.16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права чи інтересу. Згідно із ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно із відомостями погосподарської книги Бабинецького старостинського округу власником житлового будинку, який знаходиться по [ADDRESS] , був [PERSON] (а.с.16,17). Як вбачається із матеріалів справи, право власності спадкодавця на спірний житловий будинок не було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації. Проте, зазначена обставина не свідчить про те, що спадкодавець не був власником цього житлового будинку і що він не ввійшов до спадкової маси, оскільки право власності спадкодавцем було набуто у порядку, який існував на час будівництва житлового будинку, яке не пов`язувалося із здійсненням державної реєстрації права власності на нього, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією сформульованою у постанові Верховного Суду від 24.05.2022 року у справі №207/2386/16-ц. В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Отже, зважаючи те, що позивачка є спадкоємцем за законом на майно спадкодавця, однак у неї існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, ураховуючи визнання позову представником відповідача, суд приходить до висновку, що з метою захисту її майнових прав за нею необхідно визнати право власності на спірний житловий будинок, господарські будівлі та споруди. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Зважаючи на те, що позивачка бажає судові витрати залишити за собою, та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений нею судовий збір не підлягає стягненню із відповідача на її користь.

Outcome: approved