Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 1.1. У грудні 2025 року [PERSON] звернулась до суду з указаним позовом, просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання позову до досягнення дитиною повноліття. 1.2. Позов обґрунтовано тим, що 23 жовтня 2024 року Соснівським районним судом м. Черкаси ухвалено рішення у справі № 711/3842/24 про розірвання шлюбу між [PERSON] та відповідачем [PERSON] . 1.3. [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] , яка після розірвання шлюбу проживає з позивачем. 1.4. Усі витрати на утримання, харчування, лікування, одяг, шкільні потреби, розвиток, транспорт та інші необхідні потреби дитини несе виключно позивачка. Відповідач матеріальної допомоги добровільно не надає, участі у вихованні та забезпеченні дитини фактично не бере. 2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. 2.1. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 15 грудня 2025 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано їй строк у сім календарних днів із дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, зазначених у її мотивувальній частині. 2.2. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 05 січня 2026 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 2.3. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 06 січня 2026 року визнано необґрунтованим заявлений [PERSON] відвід судді Пересуньку Я.В. 2.4. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкас від 14 січня 2026 року в задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Пересунька Я.В. відмовлено. 2.5. Відзиву на позов та інших заяв по суті від відповідача до суду не надходило. 2.6. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду повідомлена належним чином. 2.7. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Пояснив, що нещодавно повернувся з навчання у Данії та наразі офіційно не працевлаштований. Зазначив, що за його оцінками він має середній дохід у розмірі 8 000 грн, а також утримує мати з інвалідністю 2 групи. Просив врахувати, що позивачка з дитиною тривалий час знаходяться за кордоном і колишня дружина чинить йому перешкоди у спілкуванні з дочкою, навіть у спілкуванні телефоном. Додав також, що постійно надсилає позивачці кошти на утримання дитини, купує речі та нещодавно придбав комп`ютер. Вважає заявлений позивачкою розмір аліментів завищеним та нічим не обгрунтованим. 3.Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини. 3.1. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 3.2. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 3.3. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 3.4. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 3.5. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. 3.6. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 3.7. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. 3.8. За змістом положень Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. 3.9. Згідно із ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 3.10. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. 3.11. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. 3.12. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 3.13. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 3.14. Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. 3.15. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. 3.16. Положення ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, ст. ст. 181, 182 СК України дають підстави для висновку про те, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів, у разі їх сплати, перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами, враховувати матеріальне становище сторін, а також має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. 3.17. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 3 512 гривень. 3.18. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 4. Фактичні обставини, встановлені судом. 4.1. Судом установлено, що 16 березня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 305. 4.2. [INFO] у сторін народилась дочка [PERSON] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. 4.3. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 23 жовтня 2024 року у справі № 711/3842/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 4.4. Пред`явлення позивачем позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із батьків обов`язку утримувати дитину. 4.5. Згідно із здобутими судом доказами, отриманими з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, сторони не мали доходів у виді заробітної плати за 2025 рік. 5. Оцінка Суду. 5.1 Суд, при визначенні розміру аліментів враховує, що відповідач є особою працездатного віку, інших дітей на утриманні не має, може офіційно працювати та мати інші джерела доходів окрім заробітної плати. 5.2. За загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на дитину можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 5.3. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. 5.4. Враховуючи викладене, беручи до уваги матеріальний стан сторін (кожен із них офіційно не працює), потреби дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 грудня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття. 5.5. Підстав для стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку (доходу) батька позивачкою не наведено і відповідних доказів для цього не надано. 5.6. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. 6. Розподіл судових витрат між сторонами. 6.1. Оскільки це рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 605,60 грн. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 50 %).

Outcome: partial