Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

21 серпня 2025 року в провадження головуючого - судді Шахтарського міського суду Дніпропетровської області - Янжули С.А., надійшла позовна заява ТОВ "Споживчий центр" до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що між Товариством "Споживчий центр" та [PERSON] 30 березня 2023 року укладено кредитний договір (оферти) №30.03.2023-100001165, за умовами якого надано кредит 9 000 грн; строк, на який надається кредит 42 дні з дати його надання, строк повернення кредиту 10 травня 2023 року. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка, яка застосовується у розмірі 3% за 1 день користування кредитом і застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до договору від 30 березня 2023 року та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 9 000 грн. строком на 42 дні, [PERSON] 30 березня 2023 року отримав кредитні кошти у розмірі 9 000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. В свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 21 серпня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 15 030 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9 000 грн., по процентах в розмірі 6 030 грн, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Разом з тим, відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання наявності боргу та проведена часткова оплата по договору в сумі 2 790 гривень 13 квітня 2023 року, вказана сума була врахована позивачем при розрахунку заборгованості. [PERSON] 30 березня 2023 року електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 9 000 грн., а отже акцептовано умови договору. Позичальником під час укладення кредитного договору №30.03.2023-100001165, пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 030 гривень та судовий збір 2 422,40 гривень. У судове засідання представник позивача не з`явився, будучи повідомленим про місце, день та годину слухання справи належним чином. У позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, причину своєї неявки до суду не повідомив. Відзив на позов не надав, з письмовими клопотаннями та заявами до суду не звертався, в зв`язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що між Товариством "Споживчий центр" та [PERSON] 30 березня 2023 року укладено кредитний договір (оферти) №30.03.2023-100001165, за умовами якого надано кредит 9 000 гривень; строк, на який надається кредит 42 дні з дати його надання, строк повернення кредиту 10 травня 2023 року. Процентна ставка «Економ» - фіксована незмінна процентна ставка в розмірі 2% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом періоду «Економ». Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка, яка застосовується у розмірі 3% за 1 день користування кредитом і застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім первинного періоду та періоду «Економ». Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Відповідно до договору від 30 березня 2023 року та квитанції про перерахунок коштів кредитором надано позичальнику кредит у розмірі 9 000 гривень, строком на 42 дні, [PERSON] 30 березня 2023 року отримав кредитні кошти у розмірі 9 000 гривень. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. В свою чергу, [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 21 серпня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 15 030 гривень, що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9 000 гривень, по процентах в розмірі 6 030 гривень, чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». Відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання наявності боргу та проведена часткова оплата по договору в сумі 2 790 гривень 13 квітня 2023 року. [PERSON] 30 березня 2023 року електронним цифровим підписом підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 9 000 гривень, а отже акцептовано умови договору. Позичальником під час укладення кредитного договору №30.03.2023-100001165, пройдено ідентифікацію шляхом використання системи BankID Національного банку. [PERSON] 30 березня 2023 електронним цифровим підписом з використанням одноразового ідентифікатора Е С444, підписано пропозицію про укладення кредитного договору (оферти), заявку на отримання кредиту, підтверджено укладення кредитного договору та отримано на свій рахунок № [NUMBER] , зазначений ним при оформленні кредиту, кошти у розмірі 9 000 гривень, а отже акцептовано умови договору. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Згідно з ч.2 ст.1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до п.5 ст.3 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст.10 ЗУ «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч.3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч.4 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.12 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. У відповідності з положеннями ст.ст.509, 526, 629, 1054 ЦК України особа, яка уклала кредитний договір та отримала кошти повинна виконувати його належним чином та повернути кошти у відповідності з умовами кредитного договору. У статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною, тип процентної ставки визначається кредитним договором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 року по справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18 викладено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Частиною 3 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У п.3 ч.2 ст.129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. З наданих позивачем та безпосередньо досліджених у судовому засіданні належних, достатніх та допустимих доказів судом установлено, що 30 березня 2023 року між Товариством «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) №30.03.2023-100001165 в електронному вигляді із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором С444, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 9 000 гривень на свій картковий рахунок № [NUMBER] . З графіку платежів, підписаного сторонами договору та який є додатком до кредитного договору, вбачається, що відповідач повинен був у строк до 10 травня 2023 року сплатити на користь позивача заборгованість за кредитним договором: 9 000 гривень-тіло кредиту, 7 560 гривень- проценти за користування кредитом. Саме такі умови договору були узгоджені та підписані сторонами. Аналіз досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин в сукупності з наведеними вище вимогами закону та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду дає підстави для обґрунтованого висновку, що оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором у встановлений ним строки не виконав, то з нього підлягають стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Враховуючи, що відповідачем сплачено 13 квітня 2023 року на користь позивача суму боргу в розмірі 2 790 гривень, суд вважає, що вказані кошти слід врахувати при обчисленні заборгованості по відсотках за користування кредитом, тому підлягає до стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 13 770 гривень, що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 9 000 гривень, по процентах - в розмірі 4 770 гривень (7 560 гривень (нараховані відсотки, згідно графіку платежів) 2 790 гривень (сума, сплачена відповідачем) = 4 770 гривень. Відповідач не довів належного виконання зобов`язань за кредитним договором, розрахунок заборгованості не спростував, контррозрахунок не надав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Ураховуючи вищенаведене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що відповідач порушив умови договору, на час ухвалення рішення позивачу борг не сплатив, за таких обставин вимоги позивача обґрунтовані та наявні законні підстави для їх задоволення в цій частині. Таким чином, підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача боргу в сумі 13 770 гривень. Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2 228,60 гривень, оскільки позовні вимоги задоволено на 92%. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст.514,525,526,527,530,536,615,626,1054 ЦК України та

Outcome: approved