Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] через свого представника 21.07.2025 року звернувся в Залізничний районний суд м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] 284111,62 грн. матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 60000 грн. моральної шкоди, 9000 грн. витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] 01.10.2024 року о 01:50 год. у с.Райгород на а/д М-30, 462 км +500 м. керуючи належним позивачу автомобілем марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 12.12.2024 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно висновку експерта №55 від 23.05.2025 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , становить 704148,62 грн., ринкова вартість вказаного автомобіля - 436506,25 грн., а ринкова вартість аварійного (пошкодженого) автомобіля на момент проведення дослідження становить 152394,63 грн. Вважає, що оскільки вартість відновлювального ремонту значно перевищує вартість самого автомобіля на момент ДТП, відтак економічно недоцільно відновлювати належний позивачу на праві власності автомобіль, тому просить стягнути з відповідача різницю між дійсною (ринковою) вартістю автомобіля до пошкодження та ринковою вартістю автомобіля в пошкодженому стані після ДТП, що становить 284111,62 грн. Крім того, просить з відповідача стягнути на користь позивача 9000 грн. понесених витрат за проведення автотоварознавчої експертизи. Також, внаслідок ДТП позивач зазнав душевних страждань через пошкодження його автомобіля та небажання відповідача на досудове врегулювання спору. Він постійно відчуває переживання з приводу того, що не знає коли відповідачем йому буде відшкодована шкода. Враховуючи весь душевний біль, який він зазнав, вважає, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому моральну шкоду, яку він оцінює в розмірі 60000 грн. Ухвалою суду від 25.07.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду і відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п?ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. У вказаний строк 13.08.2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Ситником С.О. через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що відповідач погоджується з тим, що він є винуватцем ДТП, яка відбулася 01.10.2024 року, однак не погоджується із заявленою позивачем сумою відшкодування спричинених йому збитків. Також вказав, що оскільки представлений позивачем висновок експерта проведений на замовлення позивача через 5 місяців після настання ДТП, тому відповідач ставить під сумнів даний висновок та бажає скористатися своїм правом подати клопотання про призначення судом незалежної транспортно-товарознавчої експертизи. 14.08.2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Ситником С.О. через систему «Електронний суд» подано клопотання про призначення транспортно-товарознавчої експертизи. Ухвалою суду від 15.08.2025 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження. В підготовчому засіданні 11.11.2025 року ухвалою суду відмовлено представнику відповідача у задоволенні клопотання про призначення експертизи, оскільки суд вважав таке передчасним, та в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні 20.01.2026 року під час розгляду справи по суті представник позивача позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечив частково, з підстав, наведених у відзиві. Крім того вказав, що заперечує проти відшкодування моральної шкоди, а матеріальну визнає у розмірі половини заявленої суми. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що 01.10.2024 року у с.Райгород на а/д М-30, 462 км +500 м. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , та автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак [NUMBER] . Внаслідок цієї ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 12.12.2024 року було встановлено вину водія [PERSON] у вчиненні даної ДТП та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.15). Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] вбачається, що автомобіль марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.13). [PERSON] через свого представника звернувся до судового експерта Вербова В.В. для визначення вартості завданого йому матеріального збитку внаслідок пошкодження транспортного засобу під час ДТП, що мала місце 01.10.2024 року. 20.02.2025 року судовий експерт [PERSON] надіслав повідомлення відповідачу [PERSON] про те, що 01.03.2025 року об 10.00 год. відбудеться огляд автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП 01.10.2024 року (а.с.18). Згідно висновку експерта №55 від 23.05.2025 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , на момент дослідження становить 704148,62 грн. Ринкова вартість автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , в цінах на 01.10.2024 року (без врахування пошкоджень отриманах і внаслідок ДТП 01.10.2024 року) становила 436506,25 грн. Вартість відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу на момент дослідження становить 284111,62 грн. Вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , внаслідок його аварійного пошкодження у ДТП, у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до цього пошкодження, і відповідно проводити його повноцінне ремонтне відновлення економічно недоцільно, визначається у розмірі його ринкової вартості на момент до цього пошкодження, яка, з врахуванням характеристик, показників його стану на той час, що можливо було встановити при експертному огляді 01.03.2025 року вже аварійно пошкодженого автомобіля, після його 5-ти місячного зберігання становить 436506,25 грн. Ринкова вартість аварійного (пошкодженого) автомобіля марки «Mercedes-Benz Vito», номерний знак [NUMBER] , в цінах на момент проведення дослідження становила 152394,63 грн. (а.с.20-64). Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (частина перша, пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України). За приписами частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України). У частині другій статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). У статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з ст.28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого, належить, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст.30 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.06.2023 року у справі №125/1216/20 зазначила, що за змістом статті 30 Закону №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Таким чином, ремонт автомобіля, вважається економічно необґрунтованим, а отже, автомобіль вважається фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Отже, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Зазначені висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 року у справі №752/13375/19. Таким чином, у разі встановлення судом, що відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищує його вартість на момент ДТП, тобто ремонт є економічно необґрунтованим, то стягненню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Враховуючи, що відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищує його вартість на момент ДТП, а вказаний розмір є різницею між дійсною (ринковою) вартістю автомобіля до пошкодження (436506,25 грн.) і ринковою вартістю автомобіля в пошкодженому стані після ДТП (152394,63 грн.), суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 284111,62 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача стосовно поданого стороною позивача висновку експерта №55 від 23.05.2025 року за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження, оскільки саме висновок експерта є належним засобом доказування вартості відновлювального ремонту. Відповідач не був позбавлений можливості надати свої докази на спростування цього доказу та зазначених в ньому обставин, зокрема, щодо вартості відновлювального ремонту. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування позивачу моральної шкоди, суд дійшов наступного. Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, згідно з п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров?я. Відповідно до роз`яснень даних у п.3, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. У рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі» Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено, що внаслідок ДТП та пошкодження його автомобіля йому була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв?язку із пошкодженням його майна і наслідками такого. Оскільки така шкода заподіяна відповідачем [PERSON] , який керував автомобілем під час ДТП і був визнаний її винуватцем. Разом з тим, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, внаслідок пошкодження його майна з вини відповідача, обставини, за яких позивач зазнав моральної шкоди, а також виходячи з засад розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов переконання, що належному і дійсному розміру моральної шкоди відповідатиме 10000 грн., а відтак дана позовна вимога підлягає задоволенню частково. Суд також дійшов висновку про стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача понесених та підтверджених витрат на проведення експертизи у розмірі 9000 грн. (а.с.53). За положеннями ст.141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір та інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви, що має дві вимоги майнового характеру, в розмірі 4142,32 грн. (а.с.7, 8), хоча слід було сплатити судовий збір у меншому розмірі 3441,12 грн., тому на виконання вимог п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» позивачу слід повернути 701,20 грн. надміру сплаченого судового збору. Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Задовольняючи позовні вимоги частково, відповідно до положень ст.141 ЦПК України та вказаного роз`яснення, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3441,12 грн. розділяється між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути 2941,13 (85,47 % від 3441,12 грн.) грн. судового збору.

Outcome: partial