Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника. 19 листопада 2025 до суду надійшла зазначена вище позовна заява, обгрунтований тим, що на обліку Служби у правах дітей виконавчого комітету Білопільської міської ради з 07.06.2022 перебував [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідачка [PERSON] , [INFO] . Підставою для взяття на облік сім`ї стало вчинення [PERSON] психологічного насильства відносно дитини, а згодом - неналежне виконання батьківських обов`язків: тривалий час вона не проживала разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , не утримувала їх, втратила контроль над вихованням. Діти постійно проживали в сім`ї бабусі [PERSON] . [PERSON] 07.10.2024 був знятий з обліку, після повернення матері в родину, проте наприкінці жовтня 2024 року, дитину було повторно взято на облік, оскільки мати не вжила заходів для вивезення його в більш безпечне місце проживання та, за згодою матері, [PERSON] тимчасово влаштовано до КЗ СОР «Хоружівського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області». За час перебування там дитини, [PERSON] , не відвідувала жодного разу сина [PERSON] та не вчинила жодних дій для отримання паспорта громадянина України по досягненню хлопцем 14 років. У червні 2025 року термін перебування [PERSON] у закладі закінчився, а його статус на даний час залишається невизначеним. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 20.03.2025 №5 [PERSON] було попереджено про відповідальність з неналежне виконання батьківських обов`язків та надано термін для виправлення ситуації і повернення в сім`ю дітей, проте відповідачка жодних заходів не вжила. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Білопільської міської ради Сумської області 16.10.2025 зроблено висновок, що [PERSON] не виконує належним чином батьківські обов`язки відносно свого сина [PERSON] та прийнято рішення №15 про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , 17.10.2025 року рішенням виконавчого комітету Білопільської міської ради №175 вказаний висновок органу опіки та піклування затверджено. На підставі цього, оскільки заходи, застосовані до [PERSON] з моменту взяття сім`ї на облік під контроль, не дали позитивного результату та не спонукали її до зміни поведінки, представник позивача просить позбавити [PERSON] , батьківських прав щодо її сина [PERSON] 2011 р.н. та стягнути аліменти на утримання дитини у визначеному законом порядку. Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 01 грудня 2025 відкрито провадження у справі за вказаним вище позовом та призначено її до підготовчого засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву у 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження (а. с. 50). Ухвалою суду від 05 січня 2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду (а. с. 56). Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання представник позивача не з`явилась, подала письмову заяву про підтримання позовних вимог та просила провести розгляд справи за відсутніості представника позивача ( а.с. 78). Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд без її участі, позовні вимоги визнає. Частинами першою та четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , відомості про батька внесені до свідоцтва про народження відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.7). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно довідки Білопільської міської ради Сумського району від 22.10.2025 року [PERSON] , [INFO] знята власником із зареєстрованого місця проживання, за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 12). Відповідно до акту обстеження умов сім`ї [PERSON] проживає у бабусі [PERSON] , 1967 р.н. разом із сестрою [PERSON] , мати разом з ними не проживає, вихованням дітей не займається. Також, відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї від 24.10.2024 діти [PERSON] та [PERSON] зазнали психологічного насильства внаслідок бойових дій та непроживання матір`ю разом з ними, невиконання нею батьківських обов`язків, тому є потреба у направленні [PERSON] до Центру соціальної реабілітації дітей області (а.с. 19-26). Відповідно до наказу № 37-ОД Службою у справах дітей виконавчого комітету Білопільської міської ради від 25 жовтня 2024 року повторно взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах [PERSON] та [PERSON] (а.с. 31). [PERSON] 24.10.2024 направлено на влаштування до Хоружівсього центру соціально-психологічної реабілітації дітей області і 25.10.2024 прийнято до закладу (а.с. 29, 30). Відповідно до листа КЗ СОР Хоружівський центр соціально-психологічної реабілітації дітей області від 14.10.2025 №237 [PERSON] є вихованцем закладу з 25.10.2024, 02 квітня 2025 року йому виповнилось 14 років і дитині необхідно виготовити паспорт громадянина України, а мати не з`явилась, у зв`язку з чим у дитинидо цього часу немає паспорту. Також зазначено, що за час перебування [PERSON] у закладі мати жодного разу дитину не навідувала, його життям і навчанням не цікавилась, матеріальної допомоги не надавала. Аналогічні дані стосовно матері наведені у психолого-педагогічній характеристиці дитини станом на жовтень 2025 року (а.с. 32). Згідно характеристики учня Хоружівського ліцею Недригайлівської седищної ради від 14.10.2025 №262, [PERSON] є учнем 9 класу вищевказного навчального закладу, за час навчання у ліцеї мати не виявляла зацікавленості навчальними досягненнями сина, не підтримувала зв`язок з класним керівником (а.с. 34). Згідно інформацій КУ БМР "Білопільський міський центр соціальних служб" від 02.06.2025 та 15.10.2025 сім`я [PERSON] пербуває в полі зору соціальних служб громади протягом тривалого часу, родині надавались ряд соціальних послуг до 26.02.2022, фахівцями постійно проводиться оцінювання потреб родини і встановлено, що низький виховний потенціал матері [PERSON] і небажання виховувати і утримувати дітей не дзволяють дітям залишитися проживати у бабусі [PERSON] , оскільки окрім ззначених соціальних факторів, у громаді оголошено обов`язкову евакуацію сімей з дітьми, а мати [PERSON] письмово відмовилась залишати межі громади з дітьми (а.с. 35, 36). За отриманням соціальних послуг з метою подолання складних життєвих обставин та створення умов для повернення сина в родину з 20.03.2025 [PERSON] не зверталась. На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Білопільської міської ради від 20.03.2025 [PERSON] попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківських обов`язків відносно диитини [PERSON] ( а.с. 39). Згідно витягу з протоколу №10 засідання комісії з питань захисту прав дитини Білопільсьої міської ради від 16.10.2025 року, комісією визнано доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її сина [PERSON] , [INFO] та Службі у справах дітей виконавчого комітету Білопільської міської ради доручено внести питання про затвердження висновку органу опіки та піклування на засідання виконавчого комітеу Білопільської міської ради (а.с 42). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Білопільської міської ради, затвердженого рішенням виконаввчого комітету Білопільської міської ради Сумської області №175 від 17.10.2025 встановлено доцільність позбавлення батькіських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 44-46). Вказане свідчить про те, що відповідачка [PERSON] вже тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по належному догляду та вихованню неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що відповідно до статті 164 Сімейного Кодексу України є однією з підстав позбавлення батьківських прав. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року втручання держави у сімейне життя має не тільки ґрунтуватися на нормах національного права, тобто бути законним, та переслідувати легітимну мету у виді захисту прав дитини, а й бути «необхідним у демократичному суспільстві», а саме відповідати нагальній суспільній потребі такого виняткового втручання у відносини сторін (п. п. 49-51, 59, 60). Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27.02.1991 року, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Аналогічне позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 6 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20). Крім того, Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява (№ 70879/11), в якому зазначив, що якщо батько не підтримує стосунки з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стаття 183 Сімейного кодексу передбачає можливість стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 Сімейного кодексу України). Висновки суду. Виходячи з системного аналізу вищенаведених положень законодавства, наданих суду доказів, які не викликають сумнівів у їх допустимості та достовірності, суд дійшов до наступних висновків. Вирішуючи питання про позбавлення відповідачки батьківських прав на утримання дитини, суд бере перш за все до уваги те, що дитина є неповнолітньою. У формуванні самооцінки дитини значну роль відіграє сім`я, стиль сімейного виховання, який визначається батьківськими ціннісними орієнтаціями, установками, емоційним ставленням до дитини. Особливості сприйняття батьків дитиною і способи поведінки з ними обумовлюють засвоєння дітьми основних правил і норм поведінки, виробляють їх позицію по відношенню до світу і самого себе. З огляду на викладене, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а також з метою попередження негативних наслідків для дитини, суд вважає встановленим той факт, що відповідачка [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , не піклується про його стан здоров`я, фізичний, моральний та духовний розвиток, матеріально не забезпечує. Враховуючи вищевикладене, у якнайкращих інтересах дитини, яка потребує постійного супроводу та догляду, суд, оцінюючи докази у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову Органу опіки та піклування Білопільської міської ради про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , оскільки це буде відповідати насамперед його інтересам. Позбавлення батьківських прав відповідачки в свою чергу надасть дитині можливість у майбутньому отримати ряд гарантованих державою пільг та допоможе у подальшому самоствердитися у дорослому житті. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на особистий рахунок дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч. 1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до вимог ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки судовий збір на користь держави в сумі 2422,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved