Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

[PERSON] 13 листопада 2025 року звернулася в суд із позовом до Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин, визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , у шлюбі перебували з 18 червня 1975 року. На момент смерті він був зареєстрований в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] . [PERSON] народився [INFO] , його батьками були [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] народилася [INFO] , її батьками були [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] склала заповіт, згідно якого все своє майно, що буде належатиме їй заповіла своєму онукові [PERSON] . [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] (мати [PERSON] ) народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входило право на земельну частку (пай), площею 1,93 га, що розташована на території Сусідовицької сільської ради Самбірського району Львівської області, згідно сертифікату ЛВ №036349. Сертифікат на земельну частку (пай) було втрачено, про що зроблено оголошення в газеті. За життя [PERSON] звернулася за розробкою технічної документації на вказані земельні ділянки, але не встигла подати документи в сільську раду на затвердження. [PERSON] розпочав оформляти документи, але не встиг завершити, тому вказане право входить і до спадкової маси після його смерті. З метою оформлення прийнятої спадщини, позивач звернулася до Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно мені було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ. Крім того, у свідоцтві про народження [PERSON] її матір`ю вказано [PERSON] , а в свідоцтві про смерть її вказано як [PERSON] . У заповіті вказано, що [PERSON] заповідає своє майно внукові [PERSON] , [INFO] , отже не вбачається факту родинних відносин між ними як баба і онук. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд встановити факт родинних відносин та визнати право на земельну частку (пай). Ухвалою суду від 14 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження; запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву; витребувано з Самбірської державної нотаріальної контори копії спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.54). До суду 1 грудня 2025 року з Самбірської державної нотаріальної контори надійшли витребувані копії спадкових справ після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] . (а.с.58-168). Ухвалою суду від 22 грудня 2025 року закрито підготовче провадження у справі; справу призначено до судового розгляду. (а.с.173). У судове засідання позивач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час та місце проведення судового засідання, не прибула, представник позивача адвокат Захарко Ю.Ю. надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили позов задовольнити (а.с.175). Відповідач Бісковицька сільська рада Самбірського району Львівської області, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання про розгляд справи без участі її представника та додатково зазначила, що позов визнає в повному обсязі (а.с.169). За таких обставин, згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Згідно з п. 1), п. 4) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Як зазначив ВС в постанові від 03 листопада 2021 року у справі за № 691/1237/20 встановлення юридичного факту, а саме родинних відносин між померлими особами не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав. Судом встановлено, що [PERSON] , яка народилася [INFO] , померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Бісковицькою сільською радою Самбірського району Львівської області від 10 січня 2024 року, серії [NUMBER] (а.с.14). [PERSON] склала заповіт, який посвідчений 28 січня 2021 року за реєстровим № 1, згідно якого все своє майно, що буде належатиме їй, заповіла своєму внукові - [PERSON] (а.с.15). Згідно свідоцтва про смерть від 6 березня 2025 року, серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] в м. Самборі Самбірського району Львівської області (а.с.21). [PERSON] народився [INFO] та його батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 3 грудня 1974 року, серії [NUMBER] (а.с.12). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 20 квітня 1976 року, серії [NUMBER] , шлюб між громадянином [PERSON] та [PERSON] розірваний, про що в кризі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено актовий запис № 31, після розірвання шлюбу присвоєні прізвища: йому [PERSON] ; їй [PERSON] (а.с.11). [PERSON] народилася [INFO] та її батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29 квітня 1955 року, серії [NUMBER] (а.с.10). У свідоцтві про народження [PERSON] її матір`ю вказано - [PERSON] , а в свідоцтві про смерть її вказано як - [PERSON] , а також, у заповіті від 28 січня 2021 року за реєстровим № 1, прізвище спадкодавця значиться - [PERSON] . За встановлених обставин, встановлення факту родинних відносин породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення майнових прав позивача; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є бабою [PERSON] , який помер [INFO] . Крім того, позивач просить визнати право на земельну частку (пай). Із свідоцтва про одруження вбачається, що [PERSON] , який народився [INFO] , одружився 2 вересня 2000 року із [PERSON] , як народилася [INFO] , яким надано прізвище після одруження [PERSON] (а.с.13). Із копії паспорта громадянина України, [NUMBER] , виданим Старосамбірським РВ УМВС України у Львівській області 21 серпня 2001 року, відомо що [PERSON] народилася [INFO] в с. Головецько Старосамбірського району Львівської області (а.с.6-9). Як вже зазначалося [PERSON] померла [INFO] (а.с.14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входило право на земельну частку (пай) площею 1,93 га, що розташована натериторії Сусідовицької сільської ради Самбірського району Львівської області, згідно сертифікату ЛВ №036349. Сертифікат на земельну частку (пай) було втрачено, про що зроблено оголошення в газеті(а.с.19-20). Із рішення Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області VIII сесії VIII скликання від 1 червня 2021 року № 1186 відомо, що [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо виготовлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, орієнтовною площею 2,5875 в умовних кадастрових гектарах, із земель пайового фонду, розташованого за межами населеного пункту с. Сусідовичі Самбірського району Львівської області (а.с.23), однак не встигла подати документи в сільську раду на затвердження. У довідці про наявність та розмір земельної частки (паю) Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області № 40 від 31 січня 2024 року зазначено: -серія сертифікату ЛВ № 036349 Зареєстровано: № 733 від 14.03.1997; -прізвище, ім`я, по батькові власника сертифікату: [PERSON] ; -місце проживання: с. Сусідовичі Старосамбірського району Львівської області; -назва с/г підприємства: ТзОВ ім. Шевченка; -розмір земельної частки (паю) 1,93 умовних кадастрових гектарів; -вартість земельної частки (паю): 7218,20 грн. [PERSON] склала заповіт, який посвідчений 28 січня 2021 року за реєстровим № 1, згідно якого все своє майно, що буде належатиме їй, заповіла своєму внукові - [PERSON] (а.с.15). [PERSON] розпочав оформляти документи, але не встиг завершити, тому вказане право входить і до спадкової маси після його смерті. Як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] в м. Самборі Самбірського району Львівської області (а.с.21). Із довідки виконавчого комітету Бісковицької сільської ради Самбірського району Львівської області № 368 від 24 жовтня 2025 року відомо, що померлий [PERSON] до дня смерті був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] і ним не посвідчувався заповіт у виконавчому комітеті сільської ради (а.с.22). З метою оформлення прийнятої спадщини після смерті чоловіка, позивач звернулася до Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області. Із листа державного нотаріуса Самбірської державної нотаріальної контори Львівської області № 1112/02-14 від 10 жовтня 2025 року вбачається, що Самбірська нотаріальна контора не може видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), розміром 1,93 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості, яка знаходиться у ТзОВ ім. Шевченка в селі Сусідовичі Самбірського району Львівської області, яка належала [PERSON] , бабі [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був її внук [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, оскільки позивачем не надані правовстановлюючі документи на вищезгадане майно (а.с.29). За загальними положеннями спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ст. 1216, 1217, 1218, 1220 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до приписів статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно частини 3 статті 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На теперішній час позивачка є єдиним спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , інші спадкоємці відсутні, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 288/2025 (а.с. 58-168). Позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті [PERSON] а, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на майно. Таким чином, на теперішній час позивачка позбавлена права на спадщину та в позасудовому порядку не має можливості вирішити це питання. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположниж свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (п. 24 рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справі «Ейрі»; п. 32 рішення ЄСПЛ від 30.05.2013 у справі «Наталія Михайленко проти України»). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства»). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини»). Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний у практиці Європейського суду з прав людини, отримане (хоча і не оформлене належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу. У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року (справа № 12868/87) та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року (справа № 22774/93) зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою. Судом не встановлені обставини, які б в даному випадку обґрунтовували втручання держави у право власності на спадкове майно [PERSON] . Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачкою при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий в розмірі 2438 грн. (а.с.1). Позивачка при зверненні до суду не просила відшкодувати їй понесені судові витрати. Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачу при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Outcome: approved