Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські Фінансові Операції", в інтересах якого діє представник Дідух Є.О., до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначає, що 16.02.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ "Лінеура Україна", у порядку визначеному статтею 12 Законом України "Про електронну комерцію" було укладено договір № 4392252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Зазначений договір підписаний та акцептований електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання нею одноразового ідентифікатора. Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі. Відповідно до умов укладеного договору на умовах строковості, зворотності, платності, шляхом перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок, надало відповідачу грошові кошти в розмірі 3500 грн. строком 360 днів. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконав. 23.09.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Українські Фінансові Операції" було укладено Договір факторингу №23/09/2024, згідно якого ТОВ "Українські Фінансові Операції" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являються боржниками ТОВ "Лінеура Україна", в тому числі і до відповідача за договором № 4392252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16.02.2024 року. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року, ТОВ "Українські Фінансові Операції" набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 24587,50 грн., з яких: 3500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19337,50 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1750 - сума заборгованості за штрафами/неустойками. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем в межах строку кредиту здійснювалося нарахування відсотків. Донараховано відсотки за 139 календарних днів у сумі 12162,50 грн. Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ "Українські Фінансові Операції", ні на рахунки попереднього кредитора. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ "Українські Фінансові Операції" за договором № 4392252 від 16.02.2024 року загальною сумою 35000 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту в сумі 3500 грн., нарахованих відсотків первісним кредитором в сумі 19337,50 грн., нарахованих відсотків ТОВ "Українські Фінансові Операції" в сумі 12162,50 грн. Враховуючи, що заборгованість за договором залишається непогашеною, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх договірних зобов`язань, ігнорує вимоги та добровільно не сплачує прострочену заборгованість, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором у загальному розмірі 35000 грн. Одночасно просить суд стягнути понесені судові витрати у розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 10000 грн. витрат на правничу допомогу. Також просить в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України та стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції". Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. Розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без участі позивача. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08.12.2025 року відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов, подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, шляхом неодноразового направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. У встановлений строк правом подачі відзиву на позов не скористався, будь яких заяв, клопотань, що стосуються розгляду справи до суду не подав. До суду повернулися поштові відправлення з довідками про причини повернення (досилання) з відмітками про невручення рекомендованих листів у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відповідно до позиції Верховного Суду у справі № 755/17944/18 від 10.05.2023 довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку "відсутній за вказаною адресою" вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами справи. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із ч. 5,8 ст. 279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні правовідносини в сфері кредитування. 16.02.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та [PERSON] укладено договір №4392252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Зазначений договір підписано електронним підписом відповідача, який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора, що підтверджує факт погодження умов кредитування. Відповідно до умов укладеного договору ТОВ "Лінеура Україна" на умовах строковості, зворотності, платності зобов`язується надати відповідачу грошові кошти (кредит) в гривні у розмірі 3500 гривень, строком на 360 днів зі стандартною процентною ставкою 2,50 % від суми кредиту за кожен день користування, з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 15 днів, у безготівковій формі, шляхом його переказу на картковий рахунок, а відповідач зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки передбачені договором (Розділ 1 Договору). Дата надання кредиту 16.02.2024 року або 17.02.2024 року (п.2.2 Договору). Укладаючи договір сторони узгодили порядок повернення, детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, які визначили в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, тобто визначили графік платежів, що є додатком №1 до договору (п.п.1.3. Договору). Сторони погодили, що строк кредитування, а також терміни (дата) повернення кредиту можуть бути змінені (продовжені) за письмовою згодою сторін, шляхом підписання сторонами додаткового договору. Ініціювання клієнтом продовження строку кредитування/строку договору відбувається без змін умов цього договору в бік погіршення для клієнта (п.п.1.3.1. Договору) Укладаючи договір сторони також погодили 2,50 % стандартну денну процентну ставку, яка застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п.1.3. цього договору. (п.п.1.4. - 1.4.1. Договору). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з графіком платежів, крім випадку визначеного в п.п. 4.3. Договору (п.4.1 Договору). Проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". До періоду розрахунку процентів включається день надання та день фактичного повернення кредиту, але не включається перша дата сплати процентів, вказана в графіку платежів. У випадку якщо день надання та день повернення кредиту співпадають, нарахування процентів здійснюється за один день (п.3.1, 3.2. Договору). У випадку повного дострокового повернення кредиту відповідач зобов`язаний сплатити проценти нараховані на дату повного дострокової повернення кредиту (включно) за фактичний строк користування кредитом. У випадку часткового дострокового повернення кредиту, відповідач повинен сплатити проценти нараховані за користування кредитом до дати такого часткового повернення кредиту (включно), в порядку передбаченому п.4.2. договору. При цьому, після здійснення такого часткового, повернення кредиту здійснюється перерахунок зобов`язань відповідача зі сплати процентів, розмір яких вказаний в графіку платежів у бік зменшення, на умовах та в порядку, передбачених в п. 4.2 цього договору. Після здійснення коригування зобов`язань відповідача новий графік платежів, що складається за формою визначеною в п.4.2 договору, розміщується товариством в особистому кабінеті та направляється на електронну адресу відповідача, що вказана в цьому договорі (п.3.3. Договору). Розмір процентної ставки, встановлений в п.1.4 договору, залежить від умов її встановлення та є незмінним протягом усього строку дії договору та не може бути збільшений товариством в односторонньому порядку (п.3.4. Договору). Договір вважається укладений строком на 365 днів, але у будь-якому випадку припиняється не раніше дати повного повернення/сплати відповідачем суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки, у разі наявності штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, або в дату дострокового повного повернення/сплати відповідачем суми кредиту, процентів за користування кредитом (п.9.3 Договору). Товариство з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши шляхом безготівкового переказу на поточний (картковий) рахунок відповідачу кредитні кошти. Відповідач кредитні кошти отримав, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ "Пейтек Україна" про успішне перерахування 16.02.2024 року коштів на платіжну картку клієна, маска картки № [NUMBER] в сумі 3500 грн. (номер транзакції в системі ТОВ "Пейтек": c0579168-969a-4cc6-adbe-04b0e049c812) згідно договору з ТОВ "Лінеура Україна". Вказана платіжна картка зазначена відповідачем у договорі (п.2.1 та Розділ 10 Договору) про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Факт отримання грошових коштів у кредит також підтверджується інформацією з АТ "Універсал Банк", згідно якої вбачається, що дійсно банком на ім`я відповідача емітовано платіжну картку № [NUMBER] та на яку 16.02.2024 року дійсно надійшло зарахування коштів у сумі 3500 грн. Відповідач кредитними коштами скористався, свої зобов`язання за договором належним чином не виконав внаслідок чого виникла заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості ТОВ "Лінеура Україна" станом на 23.09.2024 року становить 24587,50 грн., з яких : 3500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19337,50 грн. - сума заборгованості за відсотками та 1750 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями. 23.09.2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" (клієнт) та ТОВ ''Українські Фінансові Операції" (фактор) укладено договір факторингу №23/09/2024 за умовами якого ТОВ ''Українські Фінансові Операції" зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ "Лінеура Україна" (ціна продажу) за плату, а ТОВ "Лінеура Україна" відступити ТОВ ''Українські Фінансові Операції" право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ "Лінеура Україна". Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Відповідно до договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року: - "Право вимоги" - права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) заборгованостей з боржників, які виникли на підставі кредитних договорів; - "Реєстр боржників" - це інформація, що стосується боржників, оформлена за формою встановленою в додатку №1 (форма реєстру боржників в паперовому вигляді) і додатку №5 (форма реєстру боржників в електронному вигляді) до цього договору. Відповідно до п. 1.2. договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року перехід від ТОВ "Лінеура Україна" до ТОВ ''Українські Фінансові Операції" прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами акту прийому - передачі реєстру боржників згідно з додатком №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі , відповідно до п.3.3 цього договору (1601559,81 грн.), на рахунок ТОВ "Лінеура Україна", після чого ТОВ ''Українські Фінансові Операції" стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений печатками акт прийому - передачі реєстру боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок ТОВ "Лінеура Україна" - підтверджує факт переходу від ТОВ "Лінеура Україна" до ТОВ ''Українські Фінансові Операції" прав вимоги заборгованостей. Відповідно до п.9.2. договору факторингу №25/11/2024 від 25.11.2024 року договір набирає чинності з моменту його укладання сторонами та діє протягом 12 (дванадцяти) календарних місяців з дня його укладання. 23.09.2024 року на виконання вимог договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року ТОВ "Лінеура Україна" (клієнт) та ТОВ ''Українські Фінансові Операції" (фактор) підписали реєстр боржників. Відповідно до Додатку 1 (реєстр боржників від 23.09.2024 року) до договору факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року ТОВ ''Українські Фінансові Операції" набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №4392252 від 16.02.2024 року в сумі 24587,50 грн., з яких: 3500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 19337,50 грн. - сума заборгованості за процентами та 1750 грн. - сума заборгованості за штрафними санкціями. Даний факт (факт переходу) також підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року та платіжною інструкцією №42 від 25.09.2024 року на суму 1 601 559,81 грн. про оплату за договором факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024 року, що відповідає ціні продажу зазначеній в п.3.3. договору факторингу. Таким чином, ТОВ ''Українські Фінансові Операції" набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до відповідача за договором № 4392252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від від 16.02.2024 року. Отже, ТОВ ''Українські Фінансові Операції" є належним позивачем у справі. Товариство з обмеженою відповідальністю ''Українські Фінансові Операції" суму заборгованості за договором № 4392252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від від 16.02.2024 року, що була визначена первісним кредитором (кредитодавцем ТОВ ''Лінеура Україна'') змінювало, здійснювало нарахування відсотків (139 календарні дні * 87,5 грн. (2,5% від тіла кредиту (3500 грн.) = 12162,50 грн.) у строк, на умовах та розмірах передбачених кредитним договором. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором з урахуванням суми заборгованості визначеними первісним кредитором та розрахунком позивача становить 35000 грн., з яких: 3500 грн. - заборгованість за основним боргом; 31500 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками. Факт укладання договору № 4392252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від від 16.02.2024 року та отримання грошових коштів в сумі 3500 грн. відповідачем не заперечується. Правильність нарахувань розміру заборгованості на час розгляду справи відповідачем не оспорена та не спростована. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Згідно зі ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. В матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладання суперечать положенням ЦК України, або іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обовязки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами. Крім того, матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що саме відповідачем здійснено дії, спрямовані на укладання договору, а саме відповідач за допомогою веб-сайту товариства ознайомився з правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, шляхом введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором підписав кредитний договір із зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому йому були перераховані кошти у розмірі, встановленому договором. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма істотними умовами договору та що йому надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. При цьому, суд звертає увагу, що без входу відповідача на веб-сайт ТОВ "Лінеура Україна" та здійснення ним певного алгоритму дій, необхідного для отримання кредиту, спірний кредитний договір не було б укладено Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1 ст.510 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його субєктивний склад у частині кредитора. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ч.1,2 ст.10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Положеннями ч.1 ст.1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України "Про споживче кредитування" та Законом Украiни "Про електронну комерцію". Згідно зі ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Відповідно до п.5,6 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.(ч.6 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ст.6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону). Положеннями ч.2 ст.639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладання такого договору, на таких умовах, шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.1,2 ст. 80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1-3 ст. 89 ЦПК України). З матеріалів справи слідує, що прийняті на себе зобов`язання за укладеним договором сторона позивача виконала своєчасно і повністю, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі. Відповідач грошові кошти отримав, скористався ними, що підтверджується наявними у справі доказами, своїх зобов`язань за договором №4392252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16.02.2024 року не виконав та не сплатив грошові кошти для погашення кредитної заборгованості. Доказів на спростування доводів позивача, а також щодо розміру утвореної заборгованості за договором до суду не подав. Суд звертає увагу, що при подачі позовної заяви до суду позивачем враховані пункти 18 і 19 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідачу списано штрафні санкції нараховані первісним кредитором у розмірі 1750 грн. за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором. Враховуючи, що відповідачем порушено право позивача на належне виконання умов кредитного договору, в результаті чого кредитна заборгованість не була погашена відповідачем добровільно, вимога позивача щодо стягнення заборгованості за договором № 4392252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16.02.2024 року є правомірною. Водночас суд відхиляє доводи позивача щодо правомірності нарахування та стягнення за вказаним договором відсотків у заявленому розмірі з огляду на наступне. 22.11.2023 року прийнято Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", яким внесено зміни та доповнення до Закону України "Про споживче кредитування". Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року. Зокрема. ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Згідно п.2 Розділу ІV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом. Оскільки договір № 4392252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений 16.02.2024 року, враховуючи внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", зміни та доповнення до Закону України "Про споживче кредитування" максимальна денна процентна ставка за кредитом для відповідача не могла перевищувати 1%. Положення ч. 5 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" не вказують на недійсність або нікчемність умов договору кредитної лінії, яким передбачаються умови про нарахування кредитором процентів за користування кредитом в розмірі, що перевищує максимальний розмір денної процентної ставки (1%). Вказаною нормою установлено обмеження щодо розміру процентів за користування кредитом, який може нараховуватися кредитором за договором, з метою захисту прав споживача від надмірного фінансового навантаження. При визначені розміру відсотків суд враховує положення п. 17 Розділу ІV "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про споживче кредитування", якими визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % та протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5% та з 21.08.2024 року - денна ставка не більше 1%. З розрахунку заборгованості вбачається, що у період з 16.02.2024 по 22.04.2024 року нарахування відсотків здійснювалося за стандартною процентною ставкою на загальну суму 5862,50 грн., у погодженому сторонами розмірі, як то передбачено п.1.4.,1.4.1. кредитного договору. Вказані розміри узгоджується з положеннями п. 17 Розділу ІV "Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про споживче кредитування", отже такі підлягають стягненню з відповідача у заявленому розмірі. Однак, починаючи з 23.04.2024 року по 09.02.2025 року кредитодавець неправомірно нараховував відсотки за процентною ставкою, що перевищує максимально можливий розмір відсоткової ставки, встановленої законом, а тому відсутні підстави для стягнення їх в заявленому розмірі. Визначаючи розмір заборгованості за процентами у період з 23.04.2024 року по 09.02.2025 року, суд враховує, що сторонами кредитний договір укладений після набрання Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" чинності, яким введено поетапне зменшення розміру денної процентної ставки, внаслідок чого, наведений позивачем розрахунок заборгованості, виходячи із максимальної денної процентної ставки на рівні 1,50 та 1,00 % за період кредитування, є неправильним. Отже, у період з 23.04.2024 по 20.08.2024 року розмір відсотків не міг перевищувати 1,50%. У наступний період з 21.08.2024 по 09.02.2025 року розмір відсотків не міг перевищувати 1,00 %. За проведеними обчисленнями, виходячи з розміру денної процентної ставки 1,50 % судом встановлено, що за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 року розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 6300 грн. (3500 грн. (сума кредиту) х 120 днів х 1,50% = 6300 грн). За проведеними обчисленнями, виходячи з розміру денної процентної ставки 1,00 % судом встановлено, що за період з 21.08.2024 по 09.02.2025 року розмір процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становить 6055 грн. (3500 грн. (сума кредиту) х 173 днів х 1,00% = 6055 грн). Отже, з урахуванням наведеного вище, суд доходить висновку, що з заявленої у розмірі 31500 грн. до стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, стягненню підлягає лише 18217,50 грн., з розрахунку : 5862,50 грн. ( % за період 16.02.2024 по 22.04.2024 року) + 6300 грн. ( % за період з 23.04.2024 по 20.08.2024 року) + 6055 грн. (% за період з 21.08.2024 по 09.02.2025 року) = 18217,50 грн. Загальний розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача за договором № 4392252 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 16.02.2024 року становить 21717,50 грн., з яких : 3500 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 18217,50 грн. - заборгованість за відсотками. Щодо вимог про зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України з відповідача інфляційних втрат і 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Статею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанняним грошового зобов`язання та у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.10 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VIІ цього Кодексу (ч.11 ст.265 ЦПК України). Частиною 11 ст.26 Закону України ''Про виконавче провадження'', передбачений порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у рішенні суду. Зокрема зазначено, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Правила частини десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України встановлюють виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення. Проте, формулювання вказаних норм процесуального права визначають право, а не обов`язок суду зазначити в рішенні суду про таке нарахування, відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, наприклад: майновий стан відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великою Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі №910/14524/22. З огляду на викладене, а також у зв`язку із обмеженнями щодо нарахування та стягнення інфляційних витрат і 3% річних в період дії воєнного стану, встановлених п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, судом не встановлено підстав для застосування ч.10 та 11 ЦПК України, у зв`язку з чим, позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають. Щодо заявленої позивачем вимоги про відшкодування понесених витрат на правову допомогу у розмірі 10000 грн, суд зазначає наступне. Приписами ч.3 ст.141 ЦПК України зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. За правилами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.(ч.4 ст.137 ЦПК України). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує у своїх рішенннях ЄСПЛ ("Лавентс проти Латвії" від 28 листопада 2002 року, "Двойних проти України" від 12 жовтня 2006 року у справі, "Гімайдуліна і інших проти України" від 10 грудня 2009 року, "Баришевський проти України" від 26 лютого 2015 року та ін.). Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial