Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

в позові вказано: «…24 жовтня 2023 року слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області було порушено кримінальну провадження №12024091010003332 стосовно мене, [PERSON] , за ч.1 ст. 263 КК України. З метою проведення у мене обшуку старший слідчий слідчого відділу ІваноФранківського РУП ГУHII в Івано-Франківській області [PERSON] звернувся iз клопотанням до слідчого судді Івано-Франківського міського суду про проведення обшуку в межах даного кримінального провадження. Як було зазначено у вказаному клопотанні досудовим слідством встановлено, що 20.05.2024 року, що я перебуваючи 20.05.2024 року у приміщенні Івано-Франківської ЦМКЛ, що за адресою вул. Мазепи, 114 в м. Івано-Франківську, тримаючи у руці предмет схожий на пістолет, висловлювався нецензурною лайкою та вчинив словесний конфлікт. На підставі вказаного клопотання слідчий суддя Івано-Франківського міського суду ухвалою від 23.07.2024 року у справі №344/13611/24 ухвалила надати дозвіл на проведення обшуку житла та приналежних підсобних приміщень за адресою: [ADDRESS] за місцем мого фактичного місця проживання. 30.07.2024 року в період часу з 07 год. 00 хв. по 08год. 11 хв. за вказаною адресою було проведено обшук. В ході обшуку працівниками поліції було виявлено та вилучено предмет зовні схожий на пістолет та предмети зовні схожі на набої. В подальшому 07.11.2024 року слідчим слідчого відділу Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області постановлено постанову про закриття вищевказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (відсутність в діянні складу кримінального правопорушення). Звертаю увагу суду на той факт, що підставою для порушення кримінальної справи 24.10.23 був рапорт старшого оперуповноваженого Руслана Дуденчука про те, що за [ADDRESS] , громадянин «3» зберігає бойові припаси та вибухові речовини. Підставою для звернення до слідчого судді iз клопотанням було нібито той факт, що досудовим слідством встановлено, що 20.05.2024 року я перебуваючи у приміщенні Івано-Франківської ЦМКЛ, що за адресою вул. Мазепи, 114 в м. Івано-Франківську, тримаючи у руці предмет схожий на пістолет, висловлювався нецензурною лайкою та вчинив словесний конфлікт. Однак як слідує із відповіді на моє звернення наданої Івано-Франківською ЦМКЛ за №477/1-21/19 від 20.08.2024 p., що працівниками вказаного закладу та закладом охорони здоров`я не було подано жодної заяви до правоохоронних органів щодо мене. Вказане ставить під сумнів тe, що хто небудь взагалі міг звертатись з подібним повідомленням до поліції, оскільки я взагалі пістолетом не розмахував і нікому не погрожував зброєю. Так в ході проведення обшуку iз мого збройного сейфу дійсно було вилучено травматичний пістолет. Даний пістолет належав моєму покійному сину [PERSON] і це фактично єдина річ, яка залишилась після його смерті. Вказаний пістолет я зберігав як пам`ять про свого сина у своєму сейфі, де зберігаю іншу зброю на яку у мене є офіційний дозвіл. Не зрозуміло для чого працівникам поліції необхідно було фактично фальшувати матеріали кримінального провадження та на підставі неіснуючого повідомлення про те, що я 20.05.24 у приміщенні Івано-Франківської ЦМКЛ тримав у руках пістолет та на підставі цієї фальсифікації звертатись до суду за постановленням ухвали про проведення обшуку через дев`ять місяців після відкриття кримінального провадження №12024091010003332. Мені соромно та обурливо, що працівники правоохоронних органів можуть на будь-кого сфабрикувати будь-яке кримінальне провадження. Мені була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, моральних втратах, яких я зазнав внаслідок незаконних дій органів досудового розслідування, прокуратури, незаконних процесуальних діях, проведенні обшуку, що призвело до погіршення, погіршення відносин з оточуючими людьми, необхідності захищатись від необгрунтованих обвинувачень та вимагало від мене додаткових зусиль для організації свого життя …». Тому позивач просив суд «…стягнути з Державного бюджету України [PERSON] , грошові кошти у сумі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду...». В судовому засіданні позивач та його адвокат надали перед судом пояснення про те, що розмахування пістолетом в лікарні не доведено і могло бути, а могло не бути; кримінальне провадження закрито; звернення в поліцію вигадане працівниками поліції; пістолет мав і зберігав; не знав, що на травматичний пістолет треба дозвіл; дозволу на травматичну зброю не мав. В судовому засіданні представник ГУНП заперечила позов та надала перед судом пояснення про те, що обшук проведено на підставі ухвали суду; ухвала суду не є незаконною; для постановлення ухвали було надано докази, яким суд надав оцінку і постановив рішення; свідок був допитаний і він вказав, що позивач розмахував пістолетом; пістолет було вилучено під час обшуку і він незаконно та самовільно перероблений; дозволу на пістолет не було; розмір моральної шкоди будь-яким чином не обґрунтований; незаконність дій поліції не доведено. В судовому засіданні представник прокуратури заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що обшук проведено на підставі ухвали суду і ці дії правомірні; шкода не заподіяна, наслідків немає, між діями поліції і будь-якими можливими наслідками відсутній зв`язок; підстави для проведення обшуку були у зв?язку із попереднім розмахуванням позивачем предметом схожим на пістолет; протокол обшуку складено і заперечень на нього від позивача не було; дискомфорт позивача від обшуку визначений в Конституції України як правомірна дія з правовою підставою; судове рішення про обшук є законне; позивач визнає, що пістолет у нього був. Представник ГУНП подав відзив на позовну заяву, відповідно до якої слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУНП В Івано-Франківській області здійснювалося кримінальне провадження № 12023091010003332 зa ч. 1 ст. 263 KK України від 24.10.2023 року. Відповідно до листа Івано-Франківського РУП № 43428-2025 від 17.04.2025 (до відзиву додається) підставою для звернення до суду з клопотанням про проведення обшуку були: рапорт працівника поліції, характеризуючи дані на особу, у тому числі довідка про погашену судимість особи за тотожні злочини, протокол допиту свідка від 15.07.2024 року. В ході допиту свідка останній вказав, що 20.05.2024 року [PERSON] перебуваючи у приміщення КНП ЦМКЛ м. Івано-Франківськ тримав у руках предмет, на його думку, схожий на пістолет, висловлювався нецензурною лексикою та вчинив словесний конфлікт. Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області задоволив подане клопотання про надання дозволу на проведення обшуку в межах кримінального провадження № 1202309101000332 за ч. 1 ст. 263 КК України від 24.10.2023 року про що виніс ухвалу від 28.03.2024 року. 30.07.2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем фактичного проживання [PERSON] було виявлено та вилучено предмет схожий на пістолет i3 маркуванням «ЕРМА-459-С» та предмети ззовні схожі на патрони в кількості 27 шт. Відповідно до висновків експерта надані на дослідження предмети не відноситься до боєприпасів, а є пістолетними патронами центрального бою ударно-травматичної дії калібру 9 мм., а предмет схожий на пістолет є ненормованою гладкоствольною вогнепальною зброєю та до мисливської і спортивної не відноситься. На вогнепальну зброю пістолет перероблений саморобним способом. На підставі п. 2 ч.1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, слідчим 07.11.2024 було прийнято постанову про закриття кримінального провадження №12024091010003332 від 24.10.2023 та направити начальнику Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 190 КУпАП. Важаємо, що позовні вимоги про відшкодування моральної (немайнової) шкоди є безпідставними та не обгрунтованими. Органи досудового слідства та прокуратури не вичиняли протиправних діянь відносно [PERSON] та не приймали незаконних рішень. Судом встановлено наступні обставини. Слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУНП В Івано-Франківській області здійснювалося кримінальне провадження №12023091010003332 зa ч. 1 ст. 263 KK України від 24.10.2023 року. Відповідно до листа Івано-Франківського РУП № 43428-2025 від 17.04.2025 підставою для звернення до суду з клопотанням про проведення обшуку були: рапорт працівника поліції, характеризуючи дані на особу, у тому числі довідка про погашену судимість особи за тотожні злочини, протокол допиту свідка від 15.07.2024 року. Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області задовольнив подане клопотання про надання дозволу на проведення обшуку в межах кримінального провадження № 1202309101000332 за ч. 1 ст. 263 КК України від 24.10.2023 року, про що виніс ухвалу від 28.03.2024 року. На підставі п. 2 ч.1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України, слідчим 7.11.2024 було прийнято постанову про закриття кримінального провадження №12024091010003332 від 24.10.2023 та направити начальнику Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області для вирішення питання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 190 КУпАП. Відповідно до витягу з ЄРДР від 07/11/2024 відомості внесено за рапортом старшого уповноваженого Р. Дуленчука, а не за заявою чи показаннями свідка. В постанові про закриття провадження не вказано на допит будь-якого свідка. Клопотань про допит свідка, який би вказував на незаконні дії позивача до часу внесення відомостей в ЄРДР сторони суду не подали. Таким чином ГУНП не спростовано підстав позову щодо внесення відомостей в ЄРДР не за обставини вчинення позивачем дій в ЦМЛ м. Івано-Франківськ з використанням зброї, а за рапортом оперуповноваженого. В ч. 1 ст. 1176 ЦК України вказано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. В ч. 2 ст. 1176 ЦК України вказано, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Отже у випадках, передбачених законом відшкодуванню підлягає шкода за здійснення дій, що визначені цим законом. В постанові ВП Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 вказано, що (при відшкодуванні шкоди за Законом № 266/94-ВР оскаржувати дії не потрібно) частина ІІ Закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування, які в судовому порядку додатково не потрібно такими визнавати. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1, пунктом 2 частини першої статті 2, пунктом 5 статті 3 Закону № 266/94-ВР винесення органом досудового розслідування постанови про закриття кримінального провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України (у зв`язку з невстановленням достатніх доказів винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати) надає право фізичній особі на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом. Кримінального провадження щодо позивача закрито 07/11/2024 за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. В п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Отже за змістом постанови ВП Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 «…Закриття кримінального провадження щодо фізичної особи з реабілітуючих підстав є підтвердженням незаконних дій органів досудового розслідування…». Іншою підставою задоволення позову є те, що в постанові про закриття кримінального провадження вказано, що кримінальне провадження зареєстровано за рапортом старшого оперуповноваженого Дуленчука Р. про те, що «…громадянин «З» в м. Івано-Франківськ за місцем проживання зберігає бойові припаси та вибухові речовини…», а не про те, що позивач погрожував зброєю в приміщенні лікарні. Таким чином відповідач ГУНП, слідчий якого закрив кримінальне провадження щодо позивача здійснив дію, яку ВП Верховного Суду визначила як незаконну дію та правову підставу для позову відповідного виду. В ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказано, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Отже проведення обшуку є підставою для відшкодування моральної шкоди. Разом з цим внесення відомостей в ЄРДР не визначено в якості правової підстави для відшкодування моральної шкоди. За змістом Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» моральна шкода підлягає відшкодуванню виключно за дії, що вказані в ст. 1 цього Закону. В п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказано, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Отже позивачем доведено правові підстави права на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, оскільки в ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказано, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода за проведення обшуку. В ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказано, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Про стягнення грошових коштів за час перебування під слідством позивач суд не просив, доказу повідомлення про підозру суду не подавав, розрахунку в позові не розмістив. Отже позивач просив суд про компенсацію моральної шкоди за внесення відомостей в ЄРДР, що в його позові та поясненнях названо як фабрикування справи та за проведення обшуку. Внесення відомостей в ЄРДР не визначено в ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в якості підстави для відшкодування моральної шкоди. Розмір моральної шкоди за будь-яку із дій, що вказані в позові позивачем в позові не зазначено. Розмір моральної шкоди за проведення обшуку в позові не вказаний та розрахунок моральної шкоди в позові не розміщений. В ч. 4 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже позивач та його адвокат несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У зв`язку з тим, що позивач та його адвокат не розмістили в позові безпосереднього розрахунку моральних страждань, їх видів і переліку, які то за змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України саме вони несуть ризик настання наслідків, пов`язаних невчиненням відповідних процесуальних дій. В ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» вказано, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. З огляду на зміст ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивачу може бути компенсовано моральну шкоду за проведення обшуку в сумі 5000 гривень, оскільки обшук хоча проводився протягом однієї години та 11 хвилин і тривав з 07.00 по 08.11 годину, що не належать до часу відпочинку, але був пов`язаний із входженням в житло. Та обставина, що дозвіл на обшук надано судом,а клопотання погоджено прокурором не звільняє особу, яка його провела за змістом Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від відшкодування моральної шкоди. Позов підлягає відмові в частині вимог до прокуратури, оскільки обшук не проводився працівниками прокуратури. Незважаючи на погодження клопотання чи надання дозволу на проведення обшуку у органу, якому було надано такий дозвіл, все ж була можливість не проводити його. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: partial