Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор П» вернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов обґрунтовує тим, що 23.07.2020 між ТОВ «Просто Позика» та [PERSON] укладено кредитний договір №001/02719/07/20, який підписано власноруч відповідачем, яка погодилась на умови кредитного договору, ознайомившись з його умовами. Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 40 000 грн. 00 коп., а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. Позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту та проценти нараховані за користування кредитом частинами у сумі та строки визначені в графіку платежів. 31.12.2021 між ТОВ «Просто Позика» та ТОВ «Фактор П» укладено договір факторингу №27-ФП-ПП-202112, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача. Станом на сьогоднішній день заборгованість за кредитним договором не погашається, проценти за користування кредитними коштами позичальником не сплачуються, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість. Не виконуючи належним чином зобов`язання за кредитним договором, відповідач порушила норми законодавства та умови кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №00102719/07/20 від 23.07.2020 року заборгованість [PERSON] становить 89220,00 грн., яка складається з: залишку суми кредиту 33882,98 грн.; залишку процентів за користування кредитом 55337,02 грн. На підставі наведеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача в свою користь заборгованість в розмірі 89220,00 грн., а також суму понесених судових витрат. Ухвалою судді від 10 жовтня 2025 року постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання цієї ухвали. В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах позову міститься заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи за відсутності. Крім того, 16 грудня 2025 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення по справі, в яких вказує, що відповідач позовні вимоги не визнає. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 23.07.2020 між ТОВ «Просто Позика» та[PERSON] укладено кредитний договір №001/02719/07/20, який підписано власноруч відповідачем, яка погодилась на умови кредитного договору, ознайомившись з його умовами. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 40000 гривень. Відповідно до умов кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти в сумі 40 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. Пунктом 2.3. кредитного договору визначено, що кредит надається на умовах терміновості, повернення та платності. Згідно з п. 2.4. кредитного договору, кредит повертається позичальником кредитодавцю шляхом виплат кожних 15 (п`ятнадцять) календарних днів у національній валюті України. Відповідно до п. 2.5. кредитного договору, днем надання кредиту вважається день отримання Позичальником грошових коштів від кредитодавця. Згідно з п. п. 3.3.1., 3.3.2. кредитного договору, позичальник зобов`язується виплатити кредитодавцю суму кредиту та проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Дотримуватись умов здійснення кожного платежу відповідно до цього договору та графіку платежів, що подається в додатку № 2 цього договору. Згідно видаткового касового ордеру №352 від 23.07.2020 відповідачу по справі [PERSON] було видано кошти в розмірі 40 000,00 грн. на підставі вищевказаного кредитного договору. Правомірність укладеного між [PERSON] та ТОВ «Просто Позика» договору позики №001/02719/07/20 від 23.07.2020 як правочину ніким із сторін не оспорена, тому він є чинним і обов`язковими для виконання. Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст.628,629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду ( ч.1 ст.638 ЦК України). Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справі вбачається, що кредитний договір, заява на видачу кредиту, паспорт споживчого кредиту та графік платежів згідно вказаного договору, власноруч підписані відповідачем по справі. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банку достроково вимагати повернення кредиту та сплати процентів. 31.12.201 між ТОВ «Просто Позика» та ТОВ «Фактор П» укладено договір факторингу №22-ФП-ПП-202112, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача по справі [PERSON] . Заборгованість за кредитним договором відповідачем по справі не погашена, проценти за користування кредитними коштами позичальником не сплачувались, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість, чим порушено норми законодавства та умови кредитного договору. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №00102719/07/20 від 23.07.2020 року заборгованість [PERSON] становить 89220,00 грн., яка складається з: залишку суми кредиту 33882,98 грн.; залишку процентів за користування кредитом 55337,02 грн. Непогашення відповідачем заборгованості за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказані обставини свідчать про те, що на даний час ТОВ «Фактор П» є кредитором у зобов`язанні по виконанню кредитного договору №00102719/07/20 від 23.07.2020 року і саме йому належить право вимоги до відповідача. Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.Суд зазначає, що позивач надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача, оскільки такі є безпідставним та спростовуються матеріалами справи. Заперечуючи проти позову відповідач не надала жодних доказів на спростування доказів, наданих стороною позивача, хоча такий обов`язок передбачений статтею 81 ЦПК України. Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, позивач має право на компенсацію відповідачем суми судового збору , сплаченого за подання позовної заяви в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved