Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

У квітні 2025 року позивач [PERSON] в особі свого представника [PERSON] , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що29 листопада 2024 року о 12 год. 55 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом Lexus RX 400h, д.н.з. [NUMBER] (страховиком якого є ПрАТ «СК «ВУСО»), не дотримавшись безпечної дистанції здійснив зіткнення з автомобілем Kia Cerato, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухалася попереду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідальність власника транспортного засобу Lexus RX 400h, д.н.з. [NUMBER] було застраховано в ПрАТ «СК «ВУСО» на суму 160000,00 грн згідно поліса № 218390057. Як наслідок, відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУПАП та направлено до суду. 28 грудня 2024 року на замовлення [PERSON] було складено Звіт № 50/88.12.24 про оцінку вартості матеріального збитку завданого майну [PERSON] , відновлювальний ремонт внаслідок якого коштуватиме [PERSON] 129007,79 грн, вартість проведення оцінки майна склала 4000,00 грн. 03 січня 2025 року на рахунок [PERSON] надійшла страхова виплата від ПрАТ «СК «ВУСО» в розмірі 46445,65 грн, в реквізитах якої було вказано про наявність іншого «Звіту № 44821 від 24.12.2024 р.», на підставі якого нібито здійснено відповідну виплату. 10 січня 2025 року [PERSON] не погодившись з розміром вищевказаної виплати в якості страхового відшкодування звернулася до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою, в якій вимагала надати вищевказаний звіт та розрахунок здійснення відповідної страхової виплати. 20 січня 2025 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило доплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 2891,08 грн. 21 січня 2025 року [PERSON] здійснив виплату на користь [PERSON] в сумі 1500,00 грн з цільовим призначенням платежу «оплата франшизи». 14 лютого 2025 року у відповідь на адвокатський запит представника [PERSON] було одержано постанову Солом?янського районного суду міста Києва по справі № 760/32393/24, якою було визнано [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Як наслідок, станом на 20.03.2025, розмір майнової шкоди, спричиненого позивачці, як власниці транспортного засобу Кіа Cerato, д.н.з. [NUMBER] , згідно наступного розрахунку складає: 129007,79 грн. (вартість відновлювального ремонту необхідного для приведення майна у попередній (до заподіяння шкоди) стан) + 4000,00 грн. (оплата позивачкою проведення оцінки) = 133007,79 грн. (сумарна вартість шкоди та проведення її оцінки). 133007,79 грн - 46445,65 грн (виплата ПрАТ «СК «ВУСО» від 03.01.2025) - 2891,08 грн (виплата ПрАТ «СК «ВУСО» від 20.01.2025) - 1500,00 грн (виплата [PERSON] від 21.01.2025) = 82171,06 грн (ціна позову). Враховуючи викладене, позивач просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь [PERSON] кошти в сумі 82171,06 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат, в тому числі, на професійну правничу допомогу позивача. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.04.2025 відкрито провадження у даній справі та постановлено проводити розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін. Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Представником ПрАТ «СК «ВУСО» 03.06.2025 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. 29.11.2024 року [PERSON] звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв?язку із пошкодженням транспортного засобу марки KIA Cerato д.н. [NUMBER] . 03.01.2025 року ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 46445,65 грн., що підтверджується копією платіжної інструкції в національній валюті. 20.01.2025 року ПрАТ «СК «ВУСО» було здійснено доплату страхового відшкодування у розмірі 2881,08 грн. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування здійсненого ПрАТ «СК «ВУСО» на користь [PERSON] складає 49326,73 грн. (46445,65 грн. + 2881,08 грн.). На час їх виникнення, спірні правовідносини регулювались Законом України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи. У відповідності до приписів ст.29 Закону № 1961-IV у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 якої відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості. Отже, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом України № 1961-IV мас сплатити страховик як страхове відшкодування. З метою виконання вимог ст.34 ПрАТ «СК «ВУСО» було залучено свого представника для визначення розміру матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу КІ Cerato д.н.з. [NUMBER] . Так, згідно Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу № 44821 від 15.01.2025 року, вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу KIA Cerato д.н.з. [NUMBER] складає 56870,07 грн. з урахуванням ПДВ та 50836,73 грн. без урахування ПДВ. Зазначав, що, сума страхового відшкодування розраховується як витрати пов?язані з відновлювальним ремонтом автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу (за вирахуванням франшизи, в даному випадку розмір франшизи становить 1500,00 грн.) та з урахуванням вимог ст. 196 ПК України, зменшується на 20% (ставка ПДВ). При цьому, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати, за умови, що виконавець цієї послуги є платником ПДВ. У випадку ж, коли відновлювальний ремонт автомобіля не здійснено податкові зобов?язання зі сплати ПДВ у страховика не виникають. Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено факт проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, ПрАТ «СК «ВУСО» в даному випадку не відшкодовує податок на додану вартість та під час здійснення розрахунку суми страхового відшкодування було віднято відповідну суму податку на додану вартість на запасні частини та матеріали фарбування транспортного засобу KIA Cerato д.н. [NUMBER] Таким чином, розрахунок виплаченого страхового відшкодування було здійснено наступним чином: 50036,73 грн (вартість матеріального збитку без урахування ПДВ) - 1500,00 грн (франшиза за полісом № 218390057) = 49336,73 грн. Враховуючи викладене, вважає, що відповідачем виконано свій обов`язок зі сплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи у повному обсязі. Разом з тим, повідомляв суду, що у Страховика відсутній обов`язок з відшкодування шкоди у розмірі повної вартості відновновального ремонту з огляду на наступне. У Постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року по справі № 755/7666/19 зроблено наступний правовий висновок: «Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Вказував, що ПрАТ «СК «ВУСО» категорично не погоджується з наданим позивачем Звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 50/88.12.24 від 28.12.2024 року, вважає його неналежним та недопустимим доказом з огляду на те, що визначення вартості матеріального збитку складено станом на 28.12.2024, а не на дату ДТП. В задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку. Як встановлено судом, 29 листопада 2024 року о 12 год. 55 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом Lexus RX 400h, д.н.з. [NUMBER] (страховиком якого є ПрАТ «СК «ВУСО»), не дотримавшись безпечної дистанції здійснив зіткнення з автомобілем Kia Cerato, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , що рухалася попереду. При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідальність власника транспортного засобу Lexus RX 400h, д.н.з. [NUMBER] було застраховано в ПрАТ «СК «ВУСО» на суму 160000,00 грн. згідно поліса № 218390057. Як наслідок, відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУПАП та направлено до суду. 28 грудня 2024 року на замовлення [PERSON] було складено Звіт № 50/88.12.24 про оцінку вартості матеріального збитку завданого майну [PERSON] , відновлювальний ремонт внаслідок якого коштуватиме [PERSON] 129007,79 грн., вартість проведення оцінки майна складає 4000,00 грн. 03 січня 2025 року на рахунок [PERSON] надійшла страхова виплата від ПрАТ «СК «ВУСО» в розмірі 46445,65 грн, в реквізитах якої вказано Звіт № [NUMBER] від 24.12.2024, на підставі якого здійснено відповідну виплату. 20 січня 2025 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило доплату страхового відшкодування на користь [PERSON] в розмірі 2891,08 грн. 21 січня 2025 року [PERSON] здійснив виплату на користь [PERSON] в сумі 1500,00 грн з цільовим призначенням платежу «оплата франшизи». Відповідно постанови Солом`янського районного суду міста Києва по справі № 760/32393/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Відповідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Положеннями ст. 11 ЦПК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. За положеннями п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції чинній станом на дату настання ДТП), регламентна виплата - страхова виплата (страхове відшкодування), що здійснюється Моторним (транспортним) страховим бюро України (далі - МТСБУ) за рахунок коштів централізованим страхових резервних фондів у випадках, передбачених цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, що є підставою для здійснення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, чинних на день настання такої події, а для регламентної виплати, визначеної пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - у межах страхових сум, встановлених на день укладення внутрішнього договору страхування, за яким здійснюється така виплата, зобов`язано у встановленому цим Законом порядку здійснити регламентну виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, ч до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Також відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до п. 33.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (надалі Закон України № 1961-IV) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Розподіл обов`язку з відшкодування шкоди, у разі наявності вини заподіювала шкоди, розподіляється між страховою компанією (МТСБУ) в межах ліміту страхової суми, зоподіювачем шкоди у разі перевищення лімітів страхової виплати, та роботодавцем, у разі якщо шкоди завдано працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків і розмір такої шкоди перевищує ліміт страхової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті). Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У статті 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. ( ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно з ч.1 п. 1 ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Системний аналіз статті 22 ЦК України, частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню, є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Відповідно до ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання шкоди потерпілому особою, цивільна відповідальність якої застрахована внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоду, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик. Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та у разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може продовжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Таким чином, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому, відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка задала шкоду. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Аналогічна правова позиція викладене у постанові Касаційного цивільного суду верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156 св 18). Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Вусо», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про стягнення коштів, - підлягає частковому задоволенню. Визначаючи розмір страхового відшкодування, який підлягає виплаті позивачу страховиком, суд бере до уваги наданий позивачем Звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ Kia Cerato, д.н.з. [NUMBER] , № 50/88.12.24 від 28.12.2024, дата оцінки 28.12.2024, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП « [PERSON] », який особисто оглянув автомобіль та робив фотофіксацію пошкоджень за допомогою цифрового фотоапарату. Заперечуючи проти визначеного матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у наданому позивачем звіті оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Kia Cerato, д.н.з. [NUMBER] , належних доказів на спростування цих висновків суду не надало. Відповідного клопотання про призначення у справі судової експертизи з метою спростування цієї суми збитку відповідачем не заявлено. Таким чином, невиплаченим страховим відшкодуванням залишилось 78171,06 грн, оскільки зі Звітом № 50/88.12.24 від 28.12.2024 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу Kia Cerato, д.н.з. [NUMBER] , вартість витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ становить 129007,79 грн (129007,79 грн (вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу) - 46445,65 грн (виплата ПрАТ «СК «ВУСО» від 03.01.2025) - 2891,08 грн (виплата ПрАТ «СК «ВУСО» від 20.01.2025) - 1500,00 грн (виплата [PERSON] від 21.01.2025) = 78171,06 грн). Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню невиплачене страхове відшкодування у розмірі залишку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що становить 78171,06 грн. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України, в якому зазначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У Постанові Верховного суду України від 06.07.2018 року у справі № 924/675/17 зроблено висновок, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню вартість проведення оцінки матеріального збитку (пошкодженого майна) у розмірі 4000,00 грн. Вказаний розмір витрат підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 50/88.12.24. Таким чином загальна сума, що підлягає стягненню 82171,06 грн. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18. Матеріали справи не містять жодного з перелічених документів на підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу. Щодо решти доводів відповідача суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: partial