Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 10.09.2025 року надійшла позовна заява [PERSON] , яка подана адвокатом Мороз Аліною Анатоліївною, до Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна, скасування заборони на його відчуження та скасування запису про обтяження. В обґрунтування вимог зазначено, що 28.07.2000 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] загальною площею 49,2 кв.м., що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 28.07.2000 року.Звернувшись до приватного нотаріуса Ладіної Л.С. для оформлення договору купівлі-продажу даної квартири, позивачу стало відомо, що 17.11.2008 року за № 8196097 Першою Одеською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру: [ADDRESS] на підставі постанови б/н від 18.11.2003 року Першого відділу ДВС Приморського РУЮ м. Одеса (архівний запис). Звернувшись до Одеського державного нотаріального архіву було отримано відповідь за № 2030/01-20 від 11.08.2025 року, в якій зазначено, що на підставі постанови Першого відділу ДВС Приморського РУЮ м. Одеси за реєстровим № 5193 від 18.11.2003 року дійсно було накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] тобто Позивач. Додатково Одеським державним нотаріальним архівом було надано копію постанови від 18.11.2003 року за № В/8-61про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з якої вбачається, що Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 2-927 від 09.11.2000 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 3440,00 грн. У зв`язку з невиконанням рішення суду у добровільному порядку накладено арешт на майно боржника [PERSON] який проживає за адресою: [ADDRESS] , а саме: квартира [ADDRESS] , 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Позивач ніколи не проживав за адресою [ADDRESS] та жодного відношення до квартири розташованої за даною адресою немає. Позивач не являється власником квартири на яку також в рамках постанови від 18.11.2003 року за № В/8-61 накладено арешт, а саме: 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Більш того, рішенням Київського районного суду м. Одеса по справі № 520/16692/18 власнику кв. [ADDRESS] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) знято арешт та скасовано про це відповідний запис. Звернувшись до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та до Відповідача, представнику позивача повідомили, що виконавчі провадження підлягають знищенню після закінчення трирічного строку зберігання, а тому з питання зняття арешту з квартири, накладеного ще у 2008 році слід звернутися до суду. Іншого способу захисту не має. Арешт майна перетворює на неправомірне обмеження права позивача користуватись майном. Враховуючи вказані обставини, виходячи з того, що позивач, є власником нерухомого майна, однак не може розпорядитися ним на власний розсуд, просив зняти арешт з нерухомого майна. Матеріали позову суддя отримала 11.09.2025 року. Ухвалою суду від 16.09.2025 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22.10.2025 року. У підготовче засідання 22.10.2025 року з`явилася представник [PERSON] адвокат Мороз А.А. позов підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти закриття підготовчого засідання по справі та призначити її до розгляду по суті, зазначивши, що усі докази надані. Представник Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) у підготовче засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Будь-яких заяв щодо причин неявки суду не було надано. Відзив суду не надали. Ухвалою суду від 22.10.2025 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті на 04.12.2025 року. У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 04.12.2025 року, відкладено на 12.12.2025 року. У зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні Приморського районного суду м. Одеси розгляд справи, призначений на 12.12.2025 року, відкладено на 14.01.2026 року. До суду 14.01.2026 року від представника [PERSON] адвоката Мороз А.А. надійшло клопотання про долучення доказів, а саме відповіді КП «БТІ» ОМР № 64671/04-04 від 24.12.2025 року. У зв`язку зі знаходженням судді Домусчі Л.В. у відряджені розгляд справи, призначений на 14.01.2026 року, відкладено на 28.01.2026 року. У судове засідання 28.01.2026 року сторони не з`явилися, від представника [PERSON] адвоката Мороз А.А. надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив та заяв по суті справи суду не надав. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно до п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 268 ЦПК України та у зв`язку з постійними, триваючими екстреними відключеннями електропостачання в Приморському районному суді м. Одеси, періодичним включенням світла, датою складення цього судового рішення є 16.02.2026 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що постановою Приморського РУЮ м. Одеси за № В/8-61 від 18.11.2003 року було накладено арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] та на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . З даної постанови вбачається, що підставою накладення арешту став виконавчий лист № 2-927 від 09.11.2000 року, виданий Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми у розмірі 3440,00 грн. У зв`язку з невиконанням рішення суду у добровільному порядку накладено арешт на все майно яке належить [PERSON] який мешкає за адресою: [ADDRESS] , а саме: на квартиру [ADDRESS] та на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . З постанови вбачається що боржником є [PERSON] , проте будь-яких інших ідентифікуючих даних : дата народження, та РНОКПП відсутні. Позивач [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), ніколи не проживав і не був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , жодного відношення до квартири за адресою: [ADDRESS] немає та ніколи не мав. 1/3 частини квартири [ADDRESS] ніколи не належала [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) на праві власності. Позивач стверджує, що йому - [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) невідома особа [PERSON] , жодних судових справ з [PERSON] у Позивача не було. Під час звернення до Приморського ВДВС у місті Одеса ПМУ МЮ (м. Одеса) та Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) представнику позивача повідомили, що інформація про виконавче провадження в межах якого накладено арешт в Системі відсутня та у зв`язку із закінчення трирічного строку зберігання виконавче провадження знищено. Судом також встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21.12.2018 року по справі № 520/16692/18 знято арешт та заборону відчуження з майна, що належить [PERSON] (ІПН [NUMBER] ), а саме з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що накладено на підставі постанови б/н від 18.11.2003 року, винесену Першим відділом ДВС Приморського РУЮ міста Одеса та скасовано запис про обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Вказаним рішенням встановлено, що зазначений у постанові № В/8-61 від 18.11.2003 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження боржник [PERSON] який мешкає по [ADDRESS] , ніякого відношення до особи позивача немає та позивачу він не відомий. Стороною у судовій справі також не перебував. Як вбачається з листа керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси № 5/422/2025 від 19.08.2025 року, строк зберігання справи № 2-927/2000 за позовом [PERSON] до [PERSON] про повернення боргу закінчився у 2006 році. Вказані матеріали справи відібрані до знищення та знищені, із залишенням рішення суду від 28.09.2000 року на постійному зберіганні. Із наявного в матеріалах справи тексту рішення Приморського районного суду м. Одеса по справі № 2-927/2000 від 28.09.2000 року неможливо ідентифікувати особу відповідача, так як в рішенні відсутній РНОККП, паспортні дані, місце реєстрації або проживання відповідача. У той же час судом встановлено, що у постанові № В/8-61 від 18.11.2003 року зазначено, що арешт накладено на все майно, що належить [PERSON] , який відповідно виконавчого документу мешкає за адресою: [ADDRESS] . З паспорту громадянина України позивача [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ) вбачається, що з 26.06.2002 року останній зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача повідомила, що Позивач мешкає та зареєстрований у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 26.06.2002 року по теперішній час, жодного відношення до квартири яка розташована за адресою [ADDRESS] немає. З довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 64671/04-04 від 24.12.2025 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року, право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстроване за фізичною особою « [PERSON] » на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Степановою І.А. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 28.07.2000 р. № 2255. Реєстраційний запис зроблено 31.07.2000 р. за реєстровим номером 3292 у реєстровій книзі 129 доп на сторінці 19. Таким чином, з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна вбачається, що за параметрами пошуку квартири [ADDRESS] відомості з реєстру речових прав на нерухоме майно та з Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні, адже право власності позивача на вищевказану квартиру зареєстроване в Бюро технічної інвентаризації у 2000 року. Починаючи з 31.12.2012 року Бюро технічної інвентаризації немає повноважень для реєстрації права власності на нерухомість. Отже, право власності позивача на квартиру за адресою: [ADDRESS] підтверджено довідкою Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 64671/04-04 від 24.12.2025 року та договором купівлі-продажу квартири посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Степановою І.А. та зареєстрованим в реєстрі № 2255 від 28.07.2000 року, що містяться в матеріалах справи. Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 15.01.2026 року щодо [PERSON] , [INFO] , інформація відсутня. На виконання наказу Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5 «Про затвердження Порядку роботу з документами в органах державної виконавчої служби», Положень порядку з діловодства в органах державної виконавчої служби та з метою забезпечення належного обліку передачі до архіву завершених проваджень, матеріали виконавчого провадження знищені через закінчення трирічного терміну їх зберігання, у зв`язку з чим станом на час винесення судового рішення відсутня технічна можливість встановити на підставі яких документів про особу боржника вносились відомості про обтяження майна до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У відповіді Одеського державного нотаріального архіву від 11.08.2025 року зазначено, що на підставі постанови від 18.11.2003 року за реєстровим № 5193 Першою одеською державною нотаріальною конторою накладено арешт за адресою: [ADDRESS] . Відомості щодо зняття арешту в матеріалах справи відсутні. Таким чином в постанові про арешт достеменно не вбачається на саме позивач 05.12.1951 року народження (РНОКПП [NUMBER] ) є боржником за таким самим ПІБ. Положеннями ст. 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відновлення порушеного конституційного права на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди у користуванні майном. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У силу вимог ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином суд приходить до висновку що вищезазначена постанова про арешт майна порушує право позивача, доводи позивача є обґрунтованими, в даній постанові зазначено боржника з таким самим прізвищем ім`я та по батькові, проте матеріали справи свідчать що стороною по справі № 520/16692/18 не є позивач, і є інша особа і іншим ІПН - [PERSON] (ІПН [NUMBER] ). Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03.11.2021 року у справі № 161/14034/20(провадження № 61-1980св21), від 22.12.2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19). Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами представника позивача про порушення права власності [PERSON] , [INFO] (РНОКПП [NUMBER] ), а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved