Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради в якому просила визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] як за спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона є племінницею померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Харкові та на момент смерті був зареєстрований і проживав у квартирі [ADDRESS] . У [PERSON] не було дітей, подружжя, а його рідний брат - [PERSON] , батько позивачки, помер у 2008 році. Інші потенційні спадкоємці (сестра, племінник та племінниця) довгий час проживають за межами України (РФ, Канада), їхня доля позивачці не відома, вони не заявляли своїх прав. Про смерть дядька позивачка дізналася лише восени 2024 року. Через важкий стан здоров`я вона не мала змоги звернутись до нотаріуса у шестимісячний строк, оскільки перенесла низку операцій. Окрім того, у березні 2025 року померла мати позивачки, 86-річна особа, за якою остання здійснювала догляд. На звернення до нотаріуса вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.03.2025 року, відповідно до якої було встановлено, що до нотаріуса протягом шести місяців ніхто не звертався, спадкодавець на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] один. На підставі ст. 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Було встановлено, що позивачка на час відкриття спадщини не була зареєстрована разом із спадкодавцем та не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, тому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] померлого [INFO] було відмовлено. Виходячи з цього, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 19.08.2025 року відкрито провадження по справі. Вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 03.11.2025 року закрито підготовче провадження по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, у встановленому законом порядку. У судовому засіданні представник позивача адвокат Дейнегін С.М. підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Представник відповідача - Харківської міської ради в судове засіданні не з`явився про дату, час і місце судових засідань неодноразово повідомлявся належним чином, у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не відомі. Не скористався своїм правом на подання до суду відзиву. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який не прибув у судове засідання, проте був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80464243 від 14.03.2025р. спадкодавець [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Приватним нотаріусом Колядою Ю.С. була зареєстрована спадкова справа 73798930 /а.с.23/. Позивач [PERSON] , [INFO] є племінницю померлого [PERSON] , що підтверджується наступними документами: свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] , свідоцтвом про народження батька [PERSON] [PERSON] , [INFO] , № [NUMBER] та копією свідоцтва про народження дядька позивачки - [PERSON] , [INFO] серії [NUMBER] /а.с., а.с. 17, 18, 19, 20, 21/. Батько позивачки [PERSON] який є рідним братом спадкодавця [PERSON] [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] /а.с.22/. Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Коляда Ю.С. від 14.03.2025р. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . У постанові зазначено, що 14.03.2025р. до приватного нотаріуса звернувся [PERSON] , що діє від імені [PERSON] , з питання оформлення спадкових справ на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . До нотаріуса протягом шести місяців з заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, спадкодавець на момент смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , один. На час відкриття спадщини [PERSON] не була зареєстрована разом із спадкодавцем за вказаною адресою та не подала заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк, факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] не встановлений /а.с.15-16/. Позивачкою, на підтвердження поважності причин пропуску строку для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, суду надані медичні документи, а саме: виписка з хвороби стаціонарного хворого № 132473 від 28.02.2023р. та виписка з медичної карти стаціонарного хворого № 6в від 14.03.2024р. /а.с. 24-27/. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно положень ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України). Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу. Згідно положень ст.ст.1297, 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно положень п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно абзаців 1, 15, 16 пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст.1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч.5 ст.ст.1268, 1296 - 1298 ЦК України. Отже, вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Тому звернення позивачки, якій відмовлено постановою приватного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого [PERSON] , у зв`язку з пропуском встановленого законодавством строку для прийняття спадщини, до суду з позовними вимогами про визнання за нею права власності на спадкове майно, без звернення до суду з вимогами про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, є передчасним та не відповідають ефективному способу захисту прав та інтересів у цих правовідносинах. Як встановлено судом, позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх порушених прав на спадкове майно. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (п. 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц). Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, ефективність позовної вимоги має оцінюватися з огляду на обставини справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Так, позивачем в межах даної справи не надано доказів щодо існування перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку у разі встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати (судовий збір) покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed