Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

у липні 2025 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в розмірі 59 200,00 грн, інфляційне збільшення в сумі 9 846,32 грн, 3 % річних у розмірі 2 016,19 грн та 1 211,20 грн сплаченого судового збору. Свої вимоги позивач мотивував тим, що згідно з письмовою розпискою відповідача від 13.05.2023 року, останній зобов`язався повернути йому кошти за отриманий товар в сумі 59 200,00 грн у строк до 13.05.2024 року. Проте, станом на час звернення до суду з вказаним позовом, вищевказану суму за договором купівлі-продажу, укладеним в усній формі [PERSON] не повернуто. На підставі викладеного, позивач просить стягнути суму коштів за отриманий товар з урахуванням інфляційних втрат і 3 % річних. Ухвалою від 23.10.2025 року, після передачі вказаної справи за підсудністю з Броварського міськрайонного суду Київської області, відкрито провадження в указаній справі. Розгляд справи визначено проводити у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 61-62). Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Відзиву на позовну заяву відповідачем до суду не подано. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу товару, відповідно до якого [PERSON] на підтвердження факту його укладення написав письмову розписку від 13.05.2023 року про зобов`язання повернути до 13.05.2024 року кошти за отриманий товар в сумі 59 200,00 грн. Зі змісту вказаного документу - боргової розписки, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи, вбачаються: наявність між сторонами боргових зобов`язань у виді договору купівлі-продажу та факт передачі товару. Отже, між сторонами досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов виконання зобов`язань, передбачених розпискою [PERSON] . У встановлений строк та по даний час відповідач коштів за отриманий товар не повернув і взятих на себе зобов`язань не виконав, ухиляється від сплати боргу. Статтею 206 ЦК України передбачено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Згідно з ст. 1047 ЦК України боргова розписка є документом, що підтверджує факт укладання договору позики, а також факт передачі грошових коштів певної кількості від кредитора боржнику. На підтвердження укладення договору купівлі-продажу в усній формі може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином, наявність власноручно підписаної розписки відповідача в матеріалах справи підтверджує факт передачі товарів, визначеної грошової суми, а також те, що між сторонами досягнуто згоди стосовно всіх істотних виконання зобов`язання відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України. Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Доказів повернення відповідачем решти заборгованих коштів в строк, визначений в розписці до суду не надано, що свідчить про те, що боргові зобов`язання в розмірі 59 200,00 грн не виконані. Відповідачем не надано суду доказів того, що договір купівлі-продажу укладений в усній формі, що підтверджується розпискою від 13.05.2023 року, є нечинним, його дійсність не спростована. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплатити товар та сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами. Свої зобов`язання [PERSON] перед відповідачем згідно з розпискою від 13.05.2023 року виконав у повному обсязі, натомість [PERSON] порушив взяті на себе зобов`язання, передбачені розпискою. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача з [PERSON] коштів у розмірі 59 200,00 грн на підставі розписки відповідача від 13.05.2023 року, підлягають задоволенню. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, а тому визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року в справі №686/21962/15-ц). Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 року в справі № 916/190/18. Судом враховано, що відповідач має заборгованість за невиконання грошового зобов`язання, тому позивач має право вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних. Періодом прострочення є дата невиконання відповідачем умов розписки про повернення 59 200,00 грн, а саме 13.05.2024 року. Порядок обчислення трьох процентів річних визначено формулою: сума (59 200,00 грн х 415 (кількість днів прострочення виконання) х 3 (розмір відсотків, встановлених ч.2 ст.625 ЦК України) /100/365 (кількість днів у році) та становить 2 019,29 грн. Індекс інфляції розраховується за формулою:(Інфляційні нарахування) = (Сума боргу) ? (Сукупний індекс інфляції) / 100% - (Сума боргу), де: (Сума боргу) - сума простроченого боргу. Сукупний індекс інфляції = 100,60% ? 102,20% ? 100,00% ? 100,60% ? 101,50% ? 101,80% ? 101,90% ? 101,40% ? 101,20% ? 100,80% ? 101,50% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,80% = 117,565% (за період з травня 2024 року по червень 2025 року)= 59 200,00 грн (сума боргу) ? 117,565% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 59 200,00 грн (сума боргу), що становить 10 398,69 грн. Таким чином, з огляду на встановлений п. 5 ч. 3 ст. 2, ст. 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства, з [PERSON] на користь позивача,в межах заявлених позовних вимог,підлягають стягненню за період з 13.05.2024 року по 01.07.2025 року 3 % річних в розмірі 2 016,19 грн, та індекс інфляції в сумі 9 846,32 грн. Отже, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] становить 71 062,51 грн. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved