Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви 25.02.2025р. ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 1-8). В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що 06.10.2020р. між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №155440-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов вказаного договору позивач надає позичальнику грошові кошти у розмірі 20 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту. Відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 08.02.2025р. утворилась заборгованість в розмірі 37 419,62 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 18 673,20 грн., суми прострочених платежів по процентах 18 746,42 грн., суми прострочених платежів за комісією 0,00 грн. Враховуючи вищевикладене представник позивача, просить стягнути з Осадчого Д.О. на користь ТОВ «Бізнес Позика» заборгованість за договором №155440-КС-001 від 06.10.2020р. у розмірі 37 419,62 грн., а також у витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. Заяви учасників процесу по суті справи. Відповідач правом надання відзиву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористався. Рух справи. Ухвалою судді Наумової О.С. від 15.04.2025р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 53). Ухвалою судді Наумової О.С. від 09.10.2025р. витребувано докази по справі від АТ «Акцент-Банк» (а.с. 65). Представник позивача в судові засідання, призначені на 14.05.2025р., 14.08.2025р., 09.10.2025р., 27.11.2025р. та 03.02.2026р. не з`явився, про дати та час слухання справи повідомлявся належним чином. Представник позивача Памірський М.А. у позовній заяві просив розгляд справи проводити за відсутності представника позивача (а.с. зворот 7). Відповідач [PERSON] в судові засідання, призначені на 14.05.2025р., 14.08.2025р., 09.10.2025р., 27.11.2025р. та 03.02.2026р. не з`явився, про дати та час слухання справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової кореспонденції на підтверджену адресу місця його реєстрації та оголошення про виклик особи, конверти, якими направлялась поштова кореспонденція повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв про розгляд справи за його відсутності відповідач не надавав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 06.10.2020р. між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір №155440-КС-001 про надання кредиту, за умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 20 000 грн. на строк 16 тижнів, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» (а.с. 31-33). За умовами договору сплата процентів за користування кредитом є фіксованою і за стандартною процентною ставкою становить 2% в день, за зниженою процентною ставкою становить 1,02438285% в день, орієнтована загальна вартість наданого кредиту 35 200 грн., орієнтована реальна річна процентна ставка: 373,89974025 процентів. У пункті 3 кредитного договору №155440-КС-001 від 06.10.2020р. встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Відповідно до листа АТ «Акцент-Банк» від 13.11.2025р., який отримано в порядку виконання ухвали судді Наумової О.С. від 09.10.2025р. про витребування доказів, на ім`я відповідача відкрито рахунок № [NUMBER] , на який 06.10.2020р. здійснено зарахування коштів від ТОВ «Бізнес Позика» в розмірі 20 000 грн. згідно до кредитного договору №155440-КС-001 від 06.10.2020р., що підтверджується випискою по картковому рахунку клієнта за період з 06.10.2020р. по 26.01.2024р. (а.с. 70-78). Отже, ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало у повному обсязі та надало відповідачу грошові кошти в розмірі 20 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника, що була зазначена відповідачем при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті. Відповідач [PERSON] , належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором №155440-КС-001 від 06.10.2020р., внаслідок чого станом на 08.02.2025р. утворилась заборгованість у розмірі 37 419,62 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 18 673,20 грн., суми прострочених платежів по процентах 18 746,42 грн., що підтверджується копією довідки про стан заборгованості (а.с. 28) та розрахунком заборгованості за кредитом (а.с. 19-27). 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст.1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 12 Закону "Про електронну комерцію" якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі "електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1 ст.3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. При цьому у відповідності до ч. 3 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. При цьому принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; стаття 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних. Аналогічна норма міститься й у частині першій статті 8 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг": юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31.08.2022 у справі №280/4456/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19, від 09.06.2023 у справі №280/4461/20. Відповідач не заперечував та не спростував факт укладення між ним та ТОВ «Бізнес Позика» кредитного договору №155440-КС-001 від 06.10.2020р. та отримання кредитних коштів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено судом, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №155440-КС-001 від 06.10.2020р. у зв`язку з чим, у нього станом на 08.02.2025р. виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 37 419,62 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем були порушені умови кредитного договору, а тому позовні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн. (а.с. 48). На підставі викладеного,

Outcome: approved