Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся в суд з даним позовом, який мотивує наступним. Відповідач отримала кредит в ТОВ «Авентус Україна», яке надалі передало ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за цим кредитним договором, заборгованість за яким складає 78620грн. Відповідач своєчасно не повернула грошові кошти для погашення заборгованості, чим не виконала належним чином свої зобов`язання за даним договором, внаслідок чого виникла вказана заборгованість. Відповідач подала відзив на позов, в якому на заперечення позовних вимог зазначила, що докази перерахування їй кредитних коштів відсутні. В той же час, не погоджується із визначеним розміром заборгованості з огляду на обмеження максимального розміру денної відсоткової ставки на рівні 1%. Також, зазначила, що вона повністю сплатила відсотки за кредитом та частково тіло кредиту. Просила в задоволенні позову відмовити. Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому зазначив, що на момент укладення договору відповідачка погодилася зі всіма його умовами та не відмовилася від договору, їй було перераховано грошові кошти. Заяви (клопотання) учасників справи Позивач в позовній заяві заявив клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від представника позивача надійшло клопотання про витребування від АТ КБ «ПРИВТБАНК» відомостей щодо відкритих на ім`я відповідачки банківських рахунків та надходження на ці рахунки грошових коштів за кредитними договорами. Інші процесуальні дії Ухвалою суду постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду витребувано від АТ КБ «ПРИВТБАНК» інформацію про наявність банківського рахунку, відкритого на ім`я відповідачки та рух коштів на даному рахунку. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини справи, встановлені судом 15.01.2024р. між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем було укладено договір про надання споживчого кредиту №7476491, за яким відповідач отримала кредитні кошти у розмірі 22000грн. на строк 360 днів. Відповідачем даний договір підписаний електронним цифровим підписом. Зазначені кредитні кошти було перераховано на банківський рахунок відповідачки, що підтверджується відповіддю АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідач взяла на себе зобов`язання повернути в передбачені цим Договором строки кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші передбачені платежі на умовах, визначених кредитним договором. З матеріалів справи встановлено, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. 22.01.2025р. між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договори факторингу, за якими позивач набув право вимоги за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до акта прийому-передачі реєстру боржників, витягу з реєстру боржників, розрахунку, заборгованість відповідача складає 78620грн., яка складається з основної суми боргу в розмірі 20540грн. та відсотків у розмірі 58080грн. Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підтверджується, що ТОВ «Авентус Україна» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. Свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи, свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи, статутом, розпорядженням підтверджується, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг. Оцінка суду Позивачем ставиться питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитними договорами. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі кредитного договору, що врегульовано ст.1054 ЦК України. Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530, 610, 611 ЦК України. В порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернула. В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК України позивач в законному порядку набув право вимоги до відповідача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, Суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. В той же час, з розміром заборгованості за договором суд не погоджується з наступних підстав. Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «про споживче кредитування», в редакції станом на 24.12.2023р., максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%. В той же час, позикодавець ТОВ «Авентус Україна», як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013 року, №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині 3 статті 509 та частинах 1-2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. З врахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. Таким чином, суд погоджується з відповідачкою в тій частині, що розмір відсотків у розмірі 47541,10% річних та загальну вартість відсотків за весь строк кредиту в розмірі 168432грн. позивачем не наведено, а тому вважає за можливе зменшити суму відсотків до 1% на день, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування». Виходячи з розрахунку 1% на день, розмір заборгованості за відсотками становить 79200грн. В той же час, позивач просить стягнути з відповідачки відсотки у розмірі 58080грн., а не весь розмір заборгованості, визначений договором у розмірі 168432грн. Оскільки позивачем не надано розрахунку заборгованості, то виходячи з заявлених вимог та наданих доказів, суд дійшов висновку, що відповідачкою вже було сплачено 110352грн. на виконання умов договору (168432грн. 58080грн. = 110352грн.). З огляду на зазначене, з врахуванням відсотків у розмірі 79200грн., який відповідає Закону України «Про споживче кредитування», та розміру тіла кредиту у сумі 22000грн., то такі вже було сплачено на користь кредитодавця. За таких підстав, судом не встановлено підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed