Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

28 березня 2025 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Південноноукраїнська міська територіальна громада в особі Південноукраїнської міської ради, [PERSON] , в якій просив визнати дійсним договір купівлі-продажу № 103 від 16 серпня 2000 року квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , як покупцем, та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як продацями, через Южноукраїнську філію Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н». Свою позицію позивач обґрунтовує тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] , яка була зареєстрована та проживала в квартирі [ADDRESS] . Спадкоємцями після смерті матері є він та його сестра [PERSON] . У встановлений законом строк вони звернулись до Южноукраїнської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 142/2023. Постановою в.о. завідуючої Південноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області від 18 лютого 2025 року за № 87/02-31 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири, який є правовстановлюючим документом, укладено з порушенням вимог законодавства, яке діяло на той час. Зазначив, що він не має можливості оформити свої спадкові права з причин, що не залежать від нього. Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи Південноноукраїнської міської територіальної громади в особі Південноукраїнської міської ради надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі. Не заперечує проти задоволення позовної заяви. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 09 червня 2025 року [PERSON] , через підсистему «Електронний суд», подала заяву про підтримання позовної заяви та розгляд справи без її участі. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені вчасно і належним чином. За таких обставин, відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідачів на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу. Дослідивши докази в сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16 серпня 2000 року члени біржі [PERSON] , яка на підставі довіреності № 4-2965 від 08 серпня 2000 року, засвідченої [PERSON] , нотаріусом державної нотаріальної контори м. Нового Уренгоя Тюменської області, Російської Федерації, також представляла [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] уклали договір № 103 купівлі-продажу нерухомого майна-квартири [ADDRESS] /а.с. 7/. Вказаний договір зареєстровано в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н» у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 103 від 16 серпня 2000 року. Згідно копії довідки № 235 від 13 червня 2023 року КП «Бюро технічної інвентарізації» м. Южноукраїнська про технічний стан право власності на квартиру [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] /а.с. 10/. 24 жовтня 2023 року [PERSON] , [INFO] , померла у м. Южноукраїнську, Вознесенського району, Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24 жовтня 2023 року /а.с. 15/. 02 листопада 2023 року державним нотаріусом Другої первомайської державної нотаріальної контори Бутрей І.А. зареєстрована спадкова справа № 142/2023 (номер у спадковому реєстрі: 71500626) до майна померлої [PERSON] /а.с. 11/. Згідно з позовною заявою, з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися її діти: [PERSON] та [PERSON] . Постановою в.о. завідувача Південноукраїнської державної нотаріальної контори Миколаївської області, державного нотаріуса Другої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області - Бутрей І.А., № 87/02-31 від 18 лютого 2025 року відмовлено [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу квартири, який є правовстановлюючим документом, укладено з порушенням вимог законодавства, яке діяло на той час /а.с. 6/. Постановою Верховної Ради України № 4007-ІХ від 09 жовтня 2024 року перейменовано місто Южноукраїнськ Вознесенського району Миколаївської області на місто Південноукраїнськ. Вирішуючи питання щодо можливості задоволення позовних вимог, суд зазначає таке. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. 1 та ч. 2 ст. 5 ЦПК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 серпня 2021 року у справі № 363/3686/18 (провадження № 61-3946св21). Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (п. 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на порушника. Цивільні права або інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права чи інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа та характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц, від 11вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19). Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача. Тож під час розгляду справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону (а закон або договір зі свого боку не визначають іншого ефективного способу захисту), то порушені право чи інтерес позивача підлягають захисту обраним ним способом. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20). Зі змісту позовних вимог слідує, що в обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що у зв`язку із оформленням спадщини після смерті його матері [PERSON] , якій на підставі договору купівлі-продажу № 103 від 16 серпня 2000 року належить квартира [ADDRESS] , та який було зареєстровано в Южноукраїнській філії Універсальної товарної біржі «Нерухомість Н» у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 103 від 16 серпня 2000 року, але не був посвідчений нотаріально, він не може реалізувати своє право на отримання спадщини за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає у день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч. 1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Заявлені у цій справі позовні вимоги у вигляді визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна, у разі їх задоволення, не призведуть до відновлення порушеного, на думку позивача, права на отримання спадщини після смерті [PERSON] . Позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності у порядку спадкування у цій справі не заявлено. За такого, у задоволенні позову слід відмовити з огляду на те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права. Така відмова не позбавляє позивача права звернутися до суду із відповідними позовними вимогами, обравши належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача. Судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України слід віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed