Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Ярош В.В., звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа [PERSON] про стягнення боргу за договором позики , посилаючись на те, що між позивачем, [PERSON] (як позикодавцем), та відповідачем, [PERSON] (як позичальником), 26 березня 2021 року було укладено Договір позики № 26/03/2021. Згідно з цим договором, позивач надав позичальнику безвідсоткову позику в розмірі 2 615 420,81 грн., що на момент надання позики становило 79 176,00 євро. Факт отримання відповідачем вказаних коштів підтверджується Розпискою від 26 березня 2021 року, яка є невід`ємною частиною Договору. В даній розписці відповідач підтвердив, що надана позика повинна бути повернута в сумі, еквівалентній 79 176,00 євро. Згідно з п. 2.1 Договору та розпискою, відповідач зобов`язався повернути суму позики до 26 вересня 2021 року. До теперішнього часу сума позики не була повернута в повному обсязі, що є порушенням умов Договору. Відповідно до п. 4.2 Договору, за несвоєчасне повернення позики позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми позики за кожен день прострочення до моменту повернення позики в повному обсязі. Відповідач зобов`язався повернути суму позики до 26 вересня 2021 року. Разом з тим до моменту пред`явлення позову свого зобов`язання з повернення позики не виконав у жодній частині. Борговий документ (розписка) знаходиться у позивача. Отже, відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання у повному розмірі з 27 вересня 2021 року. Зі змісту Договору позики, укладеного між позивачем та відповідачем, а також розписки, наданої відповідачем на підтвердження отримання коштів можна зробити висновок, що зобов`язання по поверненню суми позики визначено в еквіваленті іноземної валюти, зокрема відповідач зобов`язався повернути позику в сумі еквівалентній 79 160,00 євро за офіційним курсом НБУ, що діятиме на момент повернення позики. Іншого порядку визначення суми, яка підлягає сплаті при поверненні суми позики, сторони в укладеному ними договорі не погодили. Враховуючи наведене, [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Ярош В.В., просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі, що становить еквівалент 79 169,00 євро за курсом Національного банку України на день виконання рішення суду, пеню у сумі, 3 558 954,38 гривень згідно розрахунку, поданого позивачем, та судові витрати понесені позивачем у зв`язку з розглядом справи. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 29.09.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Проведення підготовчого засідання призначено на 30 жовтня 2025 року. Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 25.11.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] та адвокат Ярош В.В. не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. 23.01.2026 року від адвоката Ярош В.В. надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять задоволити в повному обсязі. Крім того, 09.10.2025 року позивачем долучено клопотання про збільшення позовних вимог по справі, а саме зазначено, що у позовній заяві помилково вказано суму стягнення 79169 євро,хоча згідно боргової розписки сума боргу становить 79 176 євро (а.с.50-52). Відповідач [PERSON] судове засідання не з`явився повторно. Про час, день та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином шляхом направлення рекомендованого виклику з повідомленням, причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подавав. На адресу суду повернулось повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу 25.12.2025 року. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про час і місце судового розгляду повідомлялась шляхом направлення їй поштової кореспонденції за адресою реєстрації місця проживання, яка повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до приписів п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України свідчить про вручення відповідачу відповідної кореспонденції. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, в порядку ст. 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, відповідно до приписів ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем, [PERSON] та відповідачем, [PERSON] 26 березня 2021 року було укладено Договір позики №26/03/2021, відповідно якого позивач надав позичальнику безвідсоткову позику в розмірі 2 615 420,81 грн., що на момент надання позики становило 79 176,00 євро. Строк повернення позики: 26 вересня 2021 року (а.с.11-12). За змістом частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зазначена правова позиція неодноразово підтверджена Верховним Судом України, зокрема, в постановах від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. У свою чергу, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), згідно зі ст. 545ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. До того ж, відповідачем не спростовано наявності заборгованості, на час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним. Договір укладений між сторонами у письмовій формі із зазначенням умов договору, реквізитами сторін та підписами кожного. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Днем повернення позики є 26.09.2021 року. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов`язання, передбачені, зокрема, у статті 1048 ЦК України, та при застосуванні статті 625 ЦК України. Згідно постанови ВП ВС від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц, у разі отримання у позику в іноземній валюті позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Відповідач не сплатив борг згідно вказаної розписки в повному обсязі та не сплачував його частково. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача/кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Згідно даних розписки від 26.03.2021 року грошові кошти надавались у гривнях, а саме 2615420,81 , що на той момент становило 79176 Євро. При цьому у самій Розписці від 26.03.2021 року сторони погодили умови повернення позики, а саме [PERSON] зобов`язався повернути позику до 26.09.2021 року, в порядку встановленому Договором позики №26/03/2021 від 26.03.2021 року в повному обсязі в сумі еквівалентній 79176 євро за офіційним курсом НБУ, що діє на момент повернення позики (а.с.13). За таких обставин основний борг [PERSON] перед [PERSON] за борговою розпискою від 26.03.2021 року - 79176 (сімдесят дев`ять тисяч сто сімдесят шість) євро., а тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до Договору позики №26/03/2021 від 26.03.2021 року пунктом 4 передбачено відповідальність сторін за порушення цього договору. Згідно п.4.1 Договору вбачається, що за несвоєчасне повернення позики (частини позики) позичальник сплачує позикодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми позики за кожен день прострочення до моменту повернення позики в повному обсязі. Нарахування пені здійснюється за період: з 27.09.2021 року по 24.09.2025 року. Розрахунок суми пені здійснюється за формулою: Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де С - сума заборгованості за період, 2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення, Д - кількість днів прострочення. Розмір пені, нарахованої на суму боргу, що наданий у гривні, складає 3558954,38 грн., та підтверджується Розрахунком пені за період прострочення виконання зобов`язання (а.с.22). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що вимоги позивача слід задовольнити. Щодо вимоги позивача про стягнення суми боргу за курсом НБУ на день виконання рішення суду суд зазначає наступне. За змістом частини другої статті 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У цій справі спір виник саме у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку договірного зобов`язання, в зв`язку з чим спір підлягає вирішенню судом. На момент розгляду справи судом платіж на виконання умов договору відповідач не здійснив. Стягнення заборгованості за договором у судовому рішенні підтверджує наявність між сторонами невиконаного зобов`язання та обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора в межах процедури виконання судового рішення (виконавчого провадження). В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року в справі №500/5194/16 (провадження № 14-81цс24) сформульовано правовий висновок щодо застосування частини другої статті 533 ЦК України у спірних правовідносинах, відповідно до якого, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №761/12665/14 зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника. Відтак при стягненні судом заборгованості в еквіваленті іноземної валюти за курсом Національного банку України на день виконання рішення в судовому рішенні зазначається лише одна сума боргу (в іноземній валюті), а сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається державним / приватним виконавцем на момент здійснення боржником платежу в ході виконання судового рішення. З врахуванням наведеного, відповідно до приписів частини другої статті 533 ЦК України, з [PERSON] належить стягнути на користь [PERSON] заборгованість у сумі, еквівалентній 79 176,00 Євро за курсом Національного банку України на день виконання рішення суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 12595,48 грн.

Outcome: approved