Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

14.11.2025 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку, обґрунтувавши позовні вимоги тим, що 10 жовтня 2000 року Громадянка України, [PERSON] , (РНОКПП [NUMBER] ), надалі - Позивач, стала власником житлового будинку з відповідними надвірними спорудами по [ADDRESS] . Право власності набуто на підставі Договору дарування № 6140 від 10.10.2000 року. 14.11.2000 року Позивач здійснила державну реєстрацію права власності на житловий будинок в Первомайському МБТІ за реєстровим номером 7949. Дана реєстрація також підтверджується Випискою підтвердження чинності запису щодо реєстрації права власності № 1947/04-02-03 від 08.10.2025 року (копія Виписки додається). Проте, Позивач право власності на земельну ділянку площею 0.0402 га під будинком належним чином не оформила в зв`язку з тим, що у договорі дарування не було зазначено про перехід права власності на земельну ділянку. Згідно Державного акту МК б/н від 25.05.1994р та Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-3202349202025 від 05.11.2025 року земельна ділянка під житловим будинком та відповідними надвірними спорудами по [ADDRESS] належить дарувальнику житлового будинку, а саме Громадянці України [PERSON] , [INFO] , надалі - Відповідач. В зв`язку з відсутністю інформації щодо фактичного місцезнаходження Відповідача або його спадкоємців та будь-яких контактів зв`язку, Позивач не має можливості вирішити даний спір мирним шляхом та вимушений звернутись з даною позовною заявою до суду. Відповідно до ч. 1ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані пі об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, Позивач стала власником житлового будинку, однак належним чином не оформила земельну ділянку при оформлені зазначеного будинку. Тому позивач опинилася в ситуації в якій не може повноцінно здійснювати право власності (гарантоване йому ст. 13 Конституції України) на належний їй будинок через пов`язаність між собою обох об`єктів нерухомості. Крім того, за таких обставин неможливою є і реєстрація права власності на земельну ділянку. Представник позивача в судове засідання надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність та відсутність позивача, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач про час і місце слухання справи оповіщена відповідно до вимог ст. 128, 130 ЦПК України, в тому числі через оголошення на вебпорталі судової влади України. Заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. Відзив на позов не надала. Вирішуючи справу на підставі наявних у ній письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку з відповідними надвірними спорудами що знаходиться в [ADDRESS] , на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.10.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Цихонею В.А., зареєстровано в реєстрі № 6140. Однак, право власності на земельну ділянку площею 0,0402 га. яка розташована по [ADDRESS] , кадастровий номер - 4810400000:07:048:0019, цільове призначення земельної ділянки: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) згідно державного акту на право приватної власності на землю МК б/н від 25.05.1994 року, зареєстроване за [PERSON] . Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України, ухваленій у справі за № 6-2цс15 від 11.02.2015 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням наведеного вимоги позивача є обґрунтованими та законними і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved