Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

ТзОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що 08.07.2024 року між ТзОВ «Українські фінансові операції» і [PERSON] укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4795314, за яким ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит у розмірі 3500,00 грн, а він, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти у порядку та розміру, визначених договором. 27.02.2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу №27/02/2025 за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №4795314. [PERSON] не виконав свої зобов`язання за кредитним договором у визначений договором строк не повернув кредит та не сплатив відсотки за його користування. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 51 065, 00 грн. За таких обставин ТОВ «Українські фінансові операції» просило суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованості за кредитним договором, сплачений судовий збір, а також понесені витрати на правову допомогу у сумі 10 000,00 гривень. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у якому підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, а у разі неявки у судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, заяви про розгляд справи в його відсутність не надходило. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 08.07.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний договір №4795314 про надання споживчого кредиту. Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту складає 3 500,00 грн. Згідно із п.1.3. Договору строк кредиту 350 дні. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів. Кредитний договір укладений сторонами дистанційно та підписаний [PERSON] електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 42121). У подальшому позичальником було підписано додатковий договір від 09.07.2024 та відповідно кошти у розмірі 4 500,00 грн від первісного кредитора згідно договору були надіслані платіжною системою ТОВ "Пейтек" на карту споживача. На платіжну картку № [NUMBER] банком-емітентом, якої є АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" 08.07.2024 відбулось зарахування коштів у сумі 3500,00 грн. та 09.07.2024 у сумі 4500,00 грн за ініціативою ТОВ "Лінеура Україна", що підтверджується довідкою витребуваної судом АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК". 27.02.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №27/02/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Лінеура Україна» передає (відступає) ТзОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників. З реєстру боржників до договору факторингу №27/02/2024 від 23.09.2024 року вбачається, що ТзОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача, в сумі 40 065,00 грн, з яких: 8 000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 065,00 сума заборгованості за відсотками; 4 000,00 грн сума заборгованості за пенею, штрафами. Згідно наданого позивачем розрахунку, який не заперечується відповідачем встановлено, що в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 28.02.2025 року по 02.07.2025 року (125 календарних дні) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 15 000,00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості (8 000,00 грн*1,5%=120 грн*125 календарних дні=15 000,00 грн), тому сума нарахованих відсотків позивачем за 125 календарних дні становить 15 000,00 грн. Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання [PERSON] коштів за кредитним договором №4795314 від 08.07.2024 року та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору. Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Стосовно вимог позивача щодо стягнення інфляційних збитків і 3% річних починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні таких вимог позивача, оскільки заявляючи вказану вимогу, позивач зазначає суду формули розрахунку вказаних збитків, проте не надає самого розрахунку сум, які підлягають на його думку стягненню з відповідача. Також, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача, що суд не вправі здійснювати самостійно розрахування сум заборгованості відповідача, тим більше робити це за період який ще не настав (на майбутнє). Вирішуючи питання стягнення судових витрат суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представником позивача надано договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А-А від 01.08.2024 року, акт наданих послуг. Враховуючи, що позовні вимоги задоволені повністю, відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру вказаних витрат, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. 00 коп. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2422,40 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial