Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

09.07.2024 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду із зазначеним позовом, який підписала їх представник - адвокат Сахарова Н.М. (повноваження підтверджені електронним ордером серії ВН №1384892 від 08.07.2024 (а.с.22)) та просять постановити рішення, яким встановити порядок володіння та користування домоволодінням за адресою: [ADDRESS] : - [PERSON] 4/6 частин будинку (Житловий будинок літ. "А" прим.№1- 6,9 кв.м.; №2 - 7,6 кв.м.; №4 - 14,7 кв.м.; №5 - 12,2 кв.м., загальна площа - 41,4 кв.м., вбиральня літ "В" - 1,1 кв.м; сарай літ. "Г" - 26.1 кв.м., навіс літ. "Д" - 6,4 кв.м., навіс літ. "Е" - 12.9 кв.м., навіс літ. "Ж" - 6,4 кв.м., дворові споруди №1-4.); - [PERSON] 1/6 частину будинку (кухня літ."Б" - 34,7 кв.м.) - [PERSON] 1/6 частин будинку (Житловий будинок літ. "А", приміщення №3 - 26,8 кв.м.). При цьому позивачі посилаються на те, що вони та відповідач є співвласниками вище вказаного житлового будинку. Позивачу [PERSON] належить 4/6 частин, в той час як іншим належить по 1/6 частині. Позивачі та відповідач набули право власності на вказаний будинок на підставі рішень Болградського районного суду від 27.03.2014 року та 14.02.2024 року. Позивачі звертаються до суду з цим позовом у зв`язку з тим, що виник спір в користуванні та володінні їх будинком. Відповідач користується частиною, яка перевищує 1/6 частину вказаного будинку, тому позивачі бажають встановити порядок володіння та користування своїми частками у зв`язку з тим, що відповідач не бажає спілкуватися на цю тему і в договірному порядку це неможливо. Вище наведене стало приводом для звернення до суду з позовними вимогами. Ухвалою судді від 12.07.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено справу до підготовчого розгляду, про що повідомлено сторони. 15.08.2024 року до суду надійшов відзив [PERSON] , з заявленими вимоги він не згоден, так як вважає, що позивачами не вірно визначені частки, окрім цього протягом багато років між ними вже склався порядок користування житлом та він зі своєю дружиною займає житловий будинок літ. «А». приміщення №4, площею 14,7 кв.м та приміщення №5 площею 12.1 кв.м., що складає загальну площу 26,8 кв.м. Тому він просив призначити експертизу, після проведення якої він заявить зустрічні позовні вимоги. Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів та клопотання позивачів про призначення судової будівельно-технічної експертизи, у зв`язку з чим провадження по справі зупинено. 24.02.2025 року до суду надійшов висновок судового експерта та ухвалою від 24 квітня 2025 року провадження поновлено, справу призначено до підготовчого розгляду. 16.09.2025 року відповідач [PERSON] заявив клопотання про повторне призначення будівельно-технічної експертизи для встановлення порядку володіння та користування. Також в цей день відповідачем надана заява про відкладення розгляду справи для вирішення спору мирним шляхом. 21.11.2025 року позивачі звернулися з заявою про уточнення заявлених вимог та просили встановити порядок володіння та користування домоволодінням наступним чином: - [PERSON] 4/6 частин домоволодіння житловий будинок літ. «А»; - [PERSON] 1/6 частину домоволодіння літ. «Г»; - [PERSON] 1/6 частину домоволодіння літ. «Б». 02.02.2026 року відповідач [PERSON] надав відзив на заяву про уточнення позовних вимог та просив встановити порядок володіння і користування житловим будинком виділивши йому у користування і володіння приміщення позначене на генеральному плані земельної ділянки у технічному паспорті на будинок під літ. «Г», посилаючись на те, що він здійснив капітальний ремонт у цьому приміщенні, воно є житловим, він там обладнав опалення, всі ремонтні роботи в цій споруді він здійснив виключно за особисті кошти. Господарська споруда, яка пропонується позивачами для нього для життя не облаштована. Вона навіть менша за площею ніж та, яку просять позивачі виділити йому в користування, тому більше відповідає його частці у будинку. 02.02.2026 року позивачі знову уточнили свої позовні вимоги та просили встановити порядок володіння та користування домоволодінням наступним чином: - [PERSON] 4/6 частин домоволодіння житловий будинок літ. «А»; - [PERSON] 1/6 частину домоволодіння літ. «Б»; - [PERSON] 1/6 частину домоволодіння літ. «Г». Сторони в судове засідання не з`явились. Позивачі та їх представник [PERSON] просили розглянути справу у їх відсутності. Відповідач [PERSON] надав 02.02.2026 року через канцелярію суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги від 02.02.2026 року визнав і просив надати йому в користування будівлю позначену на плані під літ. «Г», також просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зіст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст.82 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок належить їм на праві спільної часткової власності в наступних частках: - [PERSON] , належить 4/6 частки на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 27.03.2014 року по справі №497/1775/13-ц, провадження №2/497/15/14 (визнано право власності на 1/2 частину, як на майно подружжя) (а.с.8-10) та рішення Болградського районного суду Одеської області від 14.02.2024 року по справі №497/1831/23, провадження №2/497/35/24 (визнано право власності на 1/6 частину в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] ) (а.с.11-14); - [PERSON] належить 1/6 частки на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 14.02.2024 року по справі №497/1831/23, провадження №2/497/35/24 (визнано право власності на 1/6 частину в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] ); - [PERSON] належить 1/6 частки на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 14.02.2024 року по справі №497/1831/23, провадження №2/497/35/24 (визнано право власності на 1/6 частину в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] ). Позивачі та відповідач зареєстрували своє право власності в Державному реєстрі речових прав, що підтверджено витягами №373990609 від 12.04.2024 року (за [PERSON] на 1/2 частку), №373982535 від 12.04.2024 року (за [PERSON] на 1/6 частку), №375028701 від 19.04.2024 року (за [PERSON] на 1/6 частку) (а.с.15,16,17), №376757886 від 01.05.2024 року (за [PERSON] на 1/6 частку) (а.с.32). Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами виготовлений працівниками Комунального підприємства «Болградське бюро технічної інвентаризації» 01.05.2023 (а.с.18-20). Відповідно до цього технічного паспорту будинок має наступну характеристику: житловий будинок літ. «А-ІЖ» площею 89,9 кв.м., кухня літ. «Б» площею 39,7 кв.м., вбиральня літ. «В» площею 1.1 кв.м., сарай літ. «Г» - 26,1 кв.м., навіси літ. «Д, Е, Ж» площами 6,4 кв.м., 12,9 кв.м. та 6,4 кв.м. відповідно, а також дворові споруди: ворота, огорожа. Житловий будинок складається з наступних приміщень: приміщення №1 коридор загальною площею 6,9 кв.м., приміщення 2 житлова кімната 7,6 кв.м., приміщення №3 вітальня 26,8 кв.м., приміщення №4 житлова кімната -14,7 кв.м., приміщення №5 кухня 12,1 кв.м., загальна площа становить 68,1 кв.м. Відповідачем надана копія технічного паспорту виготовленого 21.05.2007 року, відповідно до якого житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , складається з наступних приміщень: під загальною літерою «А» рахуються приміщення №1 коридор загальною площею 6,9 кв.м., приміщення 2 житлова кімната 7,6 кв.м., приміщення №3 житлова кімната 26,8 кв.м., приміщення №4 житлова кімната -14,7 кв.м., приміщення №5 кухня 12,1 кв.м., загальна площа становить 68,1 кв.м.; під загальною літерою «Б» вказані: приміщення №1 торговий зал 11,10 кв.м., приміщення №2 склад 4,10 кв.м., приміщення 3 підсобне 3,20 кв.м., приміщення №4 мийна 4,00 кв.м., приміщення 5 склад 1,30 кв.м., приміщення №6 кухня 8,30 кв.м. (а.с.37-40). З пояснень сторін літ. «Б» в будинку відокремлювалася для ведення позивачем [PERSON] підприємницької діяльності, тобто склався усталений порядок користування нею саме цих приміщень. Поняття спільної часткової власності визначено в ст. 356 ч.1 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Зазначена стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Як роз`яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Відповідна правова позиція висловлена Верховного Суду України в постанові від 17 лютого 2016 року справа №6-1500цс15. 17 вересня 2024 року з метою вирішення питання щодо можливості визначення варіантів виділення в користування частки в житловому будинку та порядку користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , за клопотанням позивача у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза. Згідно висновку судового експерта Цуркана В.І. №94/94-2024 від 10.04.2025, за результатами проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи житловий будинок є неподільним відповідно до належних співвласникам часток 4/6, 1/6 та 1/6 оскільки відсутня технічна можливість переобладнати його приміщень у три ізольовані квартири з дотриманням вимог пунктів 5.17-5.26 державних будівельних норм ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення», також відповідно до ч.2 ст.186 ЦК України неподільними залишаються господарські будівлі та споруди. Також варіант порядку користування приміщеннями з наданням кожному із них житлового приміщення відповідного ідеальній частці не є можливим. Дійсна (ринкова) вартість 1/6 частки домоволодіння становить 134 523,00 грн., що еквівалентно 3 259 дол.США (курс станом на 10 квітня 2025 року). Не може бути надано варіант порядку користування несформованою у визначеному статтею 79-1 Земельного кодексу України земельною ділянкою (територією) за вказаною адресою. Дійсна (ринкова) вартість домоволодіння становить 807 135,00 грн., що еквівалентно 19 555 дол.США (курс станом на 10 квітня 2025 року). В мотивувальній частині висновку зазначено, що ідеально по площі приміщень житлового будинку, з огляду на належні їм частки у праві власності на домоволодіння, співвласникам припадає: [PERSON] 45,4 кв.м., [PERSON] 11,35 кв.м., [PERSON] 11,35 кв.м. Площі житлових кімнат, які можуть бути запропоновані кожному із власників 1/6 часток [PERSON] та [PERSON] мають становити по 5,05 кв.м., при цьому мінімальна площа житлової кімнати становить 12,65 кв.м. Відповідач з висновком експерта не погодився та надав письмові пояснення, які не спростовані позивачами, а саме зазначив, що приміщення 5 в житловому будинку є жилою кімнатою, в якій проживає він зі своєю дружиною, а в технічному паспорті на будинок це приміщення зазначено як «кухня». Приміщення під літ. «Б» в технічному паспорті зазначено як кухня, але це приміщення ніколи не було кухнею та не використовувалось ними, сторонами, як кухня. Це приміщення до 2015 року відповідачами використовувалось як магазин, а з 2015 року позивач припинила свою підприємницьку діяльність, у зв`язку з чим приміщення під літ. «Б» пустує, і складається з 2-х жилих кімнат. Приміщення під літ. «Г» в технічному паспорті зазначено як сарай, але в цьому приміщенні розташовані його коридор, кухня столова, ванна кімната і котельня, які обладнані всім необхідний. Відповідачем надані фотодокази. 02.02.2026 року позивача надали заяву про уточнення заявлених вимог та просили встановити наступний порядок володіння та користування домоволодінням: за [PERSON] житловий будинок літ. «А», [PERSON] літ. «Б», [PERSON] літ. «Г». Відповідач погодився з цім запропонованим варіантом, про що надав письмову заяву. Таким чином сторони погодили, що загальна площа, яка буде виділятися становить: 68,10 кв.м. + 39,7 кв.м., + 26,10 кв.м. = 133,9 кв.м, тому 4/6 частина становить 89,26 кв.м., а 1/6 - 22,31 кв.м., позивач [PERSON] не заперечувала, що частки інших будуть збільшені за рахунок її частки. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, зазначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За змістом ч.1 ст. 318 ЦК України кожен власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Проте право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Зазначені положення щодо користування власністю цілком повинні застосовуватися до майнових прав на майно (зокрема, до права користування земельною ділянкою). Тому право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч.5 ст. 319 ЦК України). Згідно з ч.ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст. 367 ЦК, за домовленістю між ними. Згідно положень ч.2 статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Досліджені матеріали справи, відповідають встановленим нормам законодавства, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved