Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що 07.09.2022 р. між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №102231814, згідно з умовами якого відповідач отримав 15000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та штрафних санкцій. Відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений Кредитним договором. ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України уклали Договір відступлення права вимоги №92-МЛ/Т від 28.02.2023 р. Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимогі за Кредитним договором №102231814 від 07.09.2022 р. Сума заборгованості відповідача становить 39939,90 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 10350,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 29001,00 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 588,90 грн. Відповідачу було надіслано письмову претензію про погашення кредитної заборгованості. У зв`язку з наведеним позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №102231814 від 07.09.2022 р. в розмірі 39939,90 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та суми 8000,00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу. 20.11.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 17.12.2026 р. до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Тисячник Р.Р. надійшов відзив на позовну заяву в якому було вказано, що відповідач не визнає позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №102231814 від 07.09.2022 р. та вважає їх незаконними та необґрунтованими. Вказав, що позивачем не надано доказів, що підтверджують належність номеру телефону ( [NUMBER] ) саме відповідачу станом на 07.09.2022 р., факт отримання і введення одноразового ідентифікатора саме відповідачем на сайті для підписання договору. Відсутність належних доказів укладення договору в письмовій формі (зокрема, використання одноразового ідентифікатора) відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України та ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію». Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження укладення кредитного договору. Позивачем не надано доказів на підтвердження факту видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому розмірі. Не надано доказів, що саме ці умови та правила надання фінансових послуг відповідач ознайомився і погодився з ними. Крім того представник відповідача заперечував стосовно розрахунку заборгованості, нарахованої неустойки та комісійного обслуговування. Вважає що розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним та підлягає зменшенню. В судове засідання представник позивача не з`явився, в своєму клопотанні просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач та його представник - адвокат Тисячник Р.Р. в судове засідання не з`явились, у відзиві просили суд відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі, розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника та поновити строк для подання відзиву. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 07.09.2022 р. відповідач [PERSON] заповнив Анкету-заяву на кредит №102231814 та уклав з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит №102231814. Згідно укладеного договору відповідач отримав кредит у сумі 15000,00 грн., строк користування кредитом з 07.09.2022 р. по 21.12.2022 р. (а.с.8-14, 15 зворот -16) Згідно довідки б/н від 10.09.2025 р. [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , з яким укладено договір про споживчий кредит №102231814 вді 07.09.2022 р. ідентифікований ТОВ «МІЛОАН». Акцепт (Договорі) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором F89974, дата і час відправки одноразового ідентифікатора позичальника 07.09.2022 р. 11:33 год. номер на який відправлено одноразовий ідентифікатор [NUMBER] . (а.с.15) Отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] підтверджується копією платіжного доручення №50612130 від 07.09.2022 р. на суму 15000,00 грн. (а.с.16 зворот) Відповідач всупереч умовам кредитного договору повністю не виконав своїх зобов`язань, і допустив виникнення заборгованості за кредитом, яка становить 39939,00 грн., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 10350,00 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків становить 29001,00 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 588,90 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку за кредитним договором №102231814 від 07.09.2022 р. (а.с.18) 28.02.2023 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги №92-МЛ/Т та складено Акт приймання-передачі реєстру боржників від 28.02.2023 р. до Договору про відступлення прав вимоги №92-МЛ/Т від 28.02.2023 р. (а.с.18 зворот-28) 12.09.2025 р. позивач звернувся до відповідачки з претензією вих.№22358941/79 в якій просив [PERSON] погасити заборгованість у сумі 39939,9 грн. (а.с.29) Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Загальні правила щодо форми договору визначені ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 р. у справі №732/670/19, від 23.03.2020 р. у справі №404/502/18, від 07.10.2020 р. №127/33824/19. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором (Стаття 1049 Цивільного кодексу України). Договір між сторонами відповідає формі, передбаченій ст. 1055 ЦК України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ст. 625 ЦК України, Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Якщо зобов`язання виконано не належним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на особу, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, у тому числі ті, що передбачені статтею 625 ЦК України. За умовами ст.ст. 1049 та 625 ЦК України після закінчення строку дії договору, на підставі якого виникло грошове зобов`язання, на існуючий борг нараховуються проценти та застосовується цивільна відповідальність за порушення умов договору. У випадку, якщо розмір процентів не передбачений договором, то проценти нараховуються на борг на рівні облікової ставки НБУ (ВСУ від 7 вересня 2016 р. у справі за № 6-1412цс16). Згідно відомості про щоденні нарахування та погашення відповідач [PERSON] 22.09.2022 р., 29.09.2022 р., 02.10.2022 р., 22.10.2022 р. сплатив ТОВ «МІЛОАН» тіло кредиту в загальному розмірі 4650,00 грн., а також частково сплатив проценти по кредиту та комісію за пролонгацію. (а.с.17). А тому доводи представника відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази, що саме відповідач [PERSON] укладав кредитний договір з ТОВ «МІЛОАН» є надуманими та голослівними. Враховуючи вище зазначені обставини суд вважає заперечення викладені у відзиві на позовну заяву безпідставними та продиктованими намагання відповідача уникнути відповідальності за порушення умов кредитного договору №102231814 від 07.09.2022 р. Тому суд вважає позовні вимоги правомірними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимоги позивача про стягнення з відповідача 2422,40 грн. судового збору, які були сплачені позивачем, суд вважає необхідним задовольнити, оскільки ці витрати були понесені позивачем внаслідок неправомірної відмови відповідача від виконання зобов`язання по договору і пов`язаним з цим зверненням до суду. Дані вимоги відповідають ст.141 ЦПК України. Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідноз умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною п`ятою статті 137ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячиз конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Згідно з частиною 4 статті 62ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". Статтями26, 27 Закону України«Про адвокатуру і адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Захист інтересів позивача здійснює адвокат Усенко М.І., що підтверджується копією Договора про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 р. та ордером (а.с.32-33 зворот). Стороною заявника до матеріалів цивільної справи долучено копію детального опису наданих послуг до Акту №Д/4053 від 19.09.2025 р. за договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025 р., Акту №Д/4053 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) від 19.09.2025 р., в яких міститься детальний опис виконаних робіт, кількістю часу на надання правової допомоги та розміром гонорару, згідно яких витрати на правову допомогу складають 8000 грн. (а.с.33 - 34 зворот) Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 137 ЦПК України). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частина 2статті 15 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Такий правовий висновок сформовано у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 року у цивільній справі справа № 372/1010/16-ц. Дослідивши подані документи, суд приходить до висновку, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та ціною позову, а тому вимоги представника відповідача щодо їх зменшення задоволенню не підлягають. В зв`язку з цим суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved