Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] , а особі представника адвоката Бойко О.В. звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з собою. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період з березня 2012 року до липня місяця 2022 року позивач проживала без реєстрації шлюбу (у цивільному шлюбі) з відповідачем. За час спільного проживання позивача з відповідачем без реєстрації шлюбу у них народилися діти, син [PERSON] , [INFO] та донька - [PERSON] , [INFO] . До повномасштабного військового вторгнення російської федерації в Україну позивач, відповідач та їх спільні діти фактично проживала на території Федорівської сільської громади Пологівського району Запорізької області за адресою [ADDRESS] , за якою фактично зареєстрований позивач. При цьому, відповідач має зареєстроване місце проживання за іншою адресою - [ADDRESS] . За місцем проживання позивача ( [ADDRESS] ) створені всі належні умови для проживання, виховання та нормального розвитку дітей. Спиртними напоями позивач не зловживає, наркотичних засобів не вживає, за місцем проживання характеризується позитивно, гарно та з турботою відноситься до дітей. З метою збереження життя та здоров`я спільних з відповідачем дітей, позивач вимушена була тимчасово змінити місце проживання, виїхавши разом з дітьми на більш безпечну територію підконтрольну державним органам України. Позивач тимчасово разом з дітьми проживає на території Заводського району міста Запоріжжя. Відповідач залишився проживати на тимчасово окупованій території. За взаємною згодою, позивач з відповідачем не проживають разом з липня місяця 2022 року. Відповідач не надає дозвіл на реєстрацію місця проживання малолітніх дітей, а самостійно зареєструвати дітей без згоди батька позивач не має можливості, що підтверджується відмовою на заяву № 23 від 28.02.2025 про реєстрацію місця проживання малолітніх дітей. У зв`язку із вище викладеними, позивач вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою суду від 19.05.2025 відкрито провадження по справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалами суду від 30.09.2025 зобов`язано Федорівську сільську раду Пологівського району Запорізької області, як орган опіки та піклування, надати суду висновок по суті позовних вимог. Залучено до участі у справі орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, направлено органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району копію позовної заяви з додатками, зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району надати суду висновок по суті позовних вимог. Ухвалою суду від 30.09.2025 підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.09.2025 від представника позивача, адвоката Бойко О.В. надійшла заява, відповідно до якої позивач позовну заяву підтримала повністю, просила суд її задовольнити. 28.10.2025 представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності їх представника, долучив до матеріалів справи Акт обстеження умов проживання матері та дітей від 21.10.2025, довідку КНП «Лівобережний ЦПМСД № 2» ЗМР від 24.10.2025 № 799/01-07 та просив суд надати додатковий час для підготовки відповідного висновку у справі. Ухвалою суду від 14.11.2025 повторно зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району надати суду висновок по суті позовних вимог у строк до 19.12.2025 та призначено наступне судове засідання по справі на 24.12.2025р. на 09-30 год. 23.12.2025 на адресу суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району як органу опіки та піклування від 15.12.2025 про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей, лист ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 19.11.2025 № 6953-2025, лист Запорізького центру соціальних служб від 04.11.2025 № 3497/03-03, характеристика Запорізького навчально-виховного комплексу № 67 ЗМР на [PERSON] . Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району як органу опіки та піклування у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд без його участі. Представник виконавчого комітету Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області висновок по суті позовних вимогне надав, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява, в якій він просив провести судовий розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , згідно ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомив. Заяви про розгляд справи без його участі та заперечення не надав. Сторони не заперечували щодо ухвалення судом заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ході судового розгляду даної справи встановлено наступне. У період з березня 2012 року до липня місяця 2022 року позивачка проживала без реєстрації шлюбу (у цивільному шлюбі) з відповідачем. Позивач з відповідачем мають спільних дітей, народжених під час проживання вказаних осіб без реєстрації шлюбу, сина [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , виданим 06.08.2013 виконкомом Новоселівської сільської ради Пологівського району Запорізької області, актовий запис № 06 та свідоцтвоо про народження серії [NUMBER] , виданим 04.10.2022 Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис 197. До повномасштабного військового вторгнення російської федерації в Україну позивач, відповідач та двоє їх спільних дітей проживали на території Федорівської сільської громади Пологівського району Запорізької області за адресою [ADDRESS] , за якою фактично зареєстрований позивач про, що свідчить витяг з Реєстру територіальної громади (Федорівської сільської громади) № 2025/002635371 від 24.02.2025 щодо реєстрації місця проживання, відповідно до інформації, що в ньому міститься позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . На сьогоднішній день позивач тимчасово разом з дітьми проживає на території Заводського району міста Запоріжжя та зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства України як внутрішньо переміщені особи про, що свідчать довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб. Не зважаючи на наявність у малолітніх дітей реєстрації тимчасового місця проживання\\перебування, останні не мають зареєстрованого місця проживання. Судом встановлено, що з метою здійснення реєстрації місця проживання малолітніх дітей позивач 25.02.2025 звернулася до виконавчого комітету Федорівської сільської ради Пологівського району Запорізької області з відповідною заявою та доданими до неї документами. За результатом розгляду якої, позивачу відмовлено у проведенні реєстрації місця проживання малолітніх дітей. Причиною відмови у проведенні реєстрації місця проживання малолітніх дітей стала відсутність на це письмової згоди батька (відповідача). Відповідач відмовився у наданні такого дозволу та/або відвідувати разом із позивачем відділ реєстрації місця проживання та підписувати відповідні заяви та заперечив щодо реєстрації спільних дітей за адресою реєстрації позивача. Судом встановлено, що місце проживання батьків малолітніх дітей (позивача та відповідача) зареєстровано за різними адресами. З акту обстеження умов проживання матері та дітей від 21.10.2025, вбачається, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] проживають разом з матір`ю [PERSON] . Відповідно до довідки КНП «Лівобережний ЦПМСД № 2» ЗМР від 24.10.2025 № 799/01-07 підтверджено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають під наглядом педіатричної служби, мають укладену з [PERSON] декларацію про вільний вибір лікаря. Відповідальною особою за супровід дітей у медичному закладі є мати, батько разом з дітьми до педіатричної служби не звертався. Як вбачається з листа Запорізького центру соціальних служб від 04.11.2025 № 3497/03-03 то встановлено, що позивачка здатна виконувати обов`язки щодо виховання малолітніх дітей. Характеристикою Запорізького навчально-виховного комплексу № 67 ЗМР, складеною на [PERSON] , підтверджено, що [PERSON] , [INFO] навчається у Запорізькому навчально-виховному комплексі № 67 ЗМР та характеризується позитивно. Згідно до листа ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області від 19.11.2025 № 6953-2025 встановлено, що позивачка до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася, скарг на її поведінку не надходило. Згідно висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району як органу опіки та піклування від 15.12.2025 про визначення місця проживання малолітніх дітей орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення мiсця проживання малолiтнiх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] , | [INFO] за місцем її проживання. Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини по справі та перевіривши їх наявними доказами, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є визначення місця проживання дитини. Частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з частинами 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За положеннями ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. За змістом частин першої, другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року, заява № 31111/04, вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини необхідно виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Суд виходить з того, що сім`я є цінною для розвитку дітей, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дітей і забезпечити те, що їм потрібно, щоб діти зростали у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалися та не зазнавали негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дітьми й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дітей. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів. За таких обставин суд не вбачає підстав для незгоди з наданим доказами та позицією органу опіки та піклування з огляду на те, що комісією з прав дитини ретельно перевірялись доводи та аргументи сторін і надані документи, використані при проведенні засідання комісії з питань захисту прав дитини. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. На підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, суд прийшов до переконання, що малолітнім [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , буде якнайкраще проживати разом зі своєю матір`ю [PERSON] , оскільки при вирішенні наявного спору судом було встановлено такі обставини, які свідчать про створення належних та гідних умов матір`ю малолітніх дітей. Жодних доказів, які б свідчили про недбале або жорстоке ставлення матері до дітей , негативний вплив на їх особистість, немає, відзив на позов від батька дитини до суду не надійшов. За умови проживання дітей з матір`ю, батько малолітні дітей має достатньо можливостей, впливати на виховання дітей і формування їх особистості, на гармонічний розвиток їх здібностей і талантів. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У сукупності наведеного, аналізуючи докази, зібрані у справі, суд, виходячи включно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах національного законодавства, зазначених вище, та в інтересах самої дитини, приходить до висновку, що оскільки малолітні діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] після припинення спільного проживання сторін по справі проживають разом з матір`ю, батько дітей має можливість приймати участь у їх вихованні в рівній мірі з матір`ю дітей, при цьому матір відповідно має всі умови для проживання та виховання дітей, достатній фінансовий стан для утримання дітей, забезпечення лікування, тому дітям слід визначити місце проживати з матір`ю, що буде повністю відповідати правам та інтересам дітей, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] за місцем проживання матері - [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд зауважує, що батько дітей, після визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з ними, турботі відносно їх та участі у їх вихованні і може реалізувати свої права.

Outcome: approved