Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» Ушакевич М.П. звернулась до суду за допомогою підсистеми «Електронний Суд» із позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитними договорами №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019 у розмірі 152 592,33 грн, а також просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн та витрати на правову допомогу у сумі 7 000,00 грн. Заявлені позовні вимоги обгрунтовує тим, що 09.10.2019 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачкою [PERSON] укладено Договір кредиту та страхування № №Z06.00207.005798330, відповідно до умов якого Банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби у сумі 74 999,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитине обслуговування) і платою за послуги зі щомісячного обслуговування кредитної заборгованості. Банк взяті на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачці у користування погоджену суму кредиту строком до 09.10.2021, однак внаслідок порушення позичальником свого обов`язку із повернення отриманих кредитних коштів та сплати процентів, за кредитним договором №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019 виникла заборгованість у розмірі 152 592,33 грн, яка складається із заборгованості за основним боргом 61 862,15 грн; заборгованості за нарахованими відсотками 40 113,17 грн; заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту 50 617,01 грн. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено Договір факторингу № 19/12-2023, у відповідності до якого ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату отримало право вимоги до боржників АТ «Ідея Банк», в тому числі до боржника за кредитним договором №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019. 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено Договір факторингу № 22/12-2023, згідно умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» відступило право своєї вимоги, зокрема і до боржника за кредитним договором №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019 новому кредитору ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Відтак, позивач як новий кредитор у вказаному кредитному зобов`язанні просить позов задовольнити. Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 06.11.2025 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідачки про розгляд вказаної справи у порядку спрощеного провадження, зокрема судом за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, а саме: [ADDRESS] , скеровувалась рекомендованою поштовою кореспонденцією ухвала про відкриття провадження у справі, в якій відповідачці роз`яснено право, порядок та строк подання відзиву на позовну заяву. 16.12.2025 на адресу суду поштовим зв`язком надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемним. При цьому, у п. 32.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 міститься правовий висновок про те, що якщо позичальнику встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно у терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць, а умова договору про споживчий кредит щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». У даному випадку позивачем не надано деталізованого розрахунку з якого можна було б зрозуміти, яка конкретно сума отримана і сплачена позичальником/нарахована банком у кожному платіжному періоді за кожним видом платежу: по основному боргу, процентам, комісіям та інші. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, банком здійснено нарахування комісії за обслуговування карткового рахунку, а отже положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту є несправедливими. Відтак, відповідачка категорично заперечує вимогу про стягнення з неї заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту, яка складає 50 617,01 грн, та просить врахувати, що в порядку погашення нею кредитної заборгованості кредитодавцем внесені нею платежі неправомірно перераховано в рахунок погашення заборгованості за обслуговування кредиту у розмірі 25 566,24 грн, а тому визнає заявлені позовні вимоги лише у сумі 74 409,08 грн. Покликаючись на завищеність вартості виконаних робіт з правничої допомоги просить також зменшити суму витрат позивача на правову допомогу до 2 000.00 грн. 05.01.2026 представник відповідача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» Ушакевич М.П. за допомогою підсистеми «Електронний Суд» подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву в якому зазначає, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості зазначена у п.п.1.5 та Доатку № 1 до Договору кредиту та страхування №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019, відповідачка у свою чергу була належним проінформована про всі умови договору та погодилась з ними, що підтверджується її підписами у договорі. ТоВ «ФК «Профіт Капітал» не здвійснювало видачу кредитних коштів та не здійснювало нарахування заборгованості за кредитним договором, оскільки відповідно до умов Договору факторингу до останнього перейшло лише право вимоги за уже сформованим розрахунком заборгованості. Кошти, які частково вносила [PERSON] розподілялись відповідно до вимог паспорта споживчого кредиту до Договору кредиту та страхування №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019. Вказує на те, що згідно з п.п. 1.5 Договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку № 1. Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Підписавши Договір, відповідачка засвідчила, що вона погодилась з його умовами у тому числі і з комісією за обслуговування кредиту та відсотковою ставкою, а тому доводи відповідачки, наведені у відзиві на позовну заяву безпідставні. Заявлені ТоВ «ФК «Профіт Капітал» позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити. Відповідачка скористалась також правом подання письмових заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, які надійшли до суду поштовим зв`язком 14.01.2026 та згідно змісту яких звертає увагу суду на те, що незважаючи на включення первісним кредитором у Договорі кредиту та страхування №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019 умов щодо комісії на обслуговування кредитної заборгованості нормами Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Такі умови договору є нікчемними, відтак просить в частині вимог позивача про стягнення комісії відмовити та врахувати раніше сплачені нею кошти на погашення заборгованості протиправно зараховані кредитодавцем на погашення комісійних нарахувань. Клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у матеріалах справи відсутні. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 09.10.2019 між Акціонерним товариством «Ідея банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту та страхування № №Z06.00207.005798330. Відповідно до умов Договору, Банк надає кредит позичальнику для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 68 492,24 грн на рахунок, відкритий у АТ «Ідея банк», та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту у розмірі 6 506,76 грн згідно з умовами Договору добровільного страхування життя. Згідно з п. 1.6. Договору дата повернення кредиту 09.10.2021. Пунктом 1.5 Договору передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата як «Інші послуги банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Підписавши Договір кредиту та страхування №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019 [PERSON] підтвердила і засвідчила, що ознайомлена із ДКБОФО і Тарифами, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення, зобов`язується виконувати їх та Паспорта споживчого кредиту умови. Згідно з ордера-розпорядження № 1 про видачу кредиту від 09.10.2019 погоджено видачу кредитних коштів на суму 68 492,24 грн та ордера-розпорядження № 2 від 09.10.2019 сплачено страховий платіж на 6 506,76 від імені [PERSON] . Відповідачка у поданому до суду відзиві на позовну заяву факту укладення із АТ «Ідея Банк» Договору кредиту та страхування №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019 та суми кредитних коштів, погодженої умовами кредитних коштів не заперечувала. 19.12.2023 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторінг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, відповідно до якого останній прийняв права вимоги зокрема і до [PERSON] за кредитним договором №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019, що підтверджується відомостями Реєстру боржників № 2 від 19 грудня 2023 року. 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-23, відповідно до умов якого до п.2.1 Договору факторингу ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», а ТОВ «Фінансова Компанія «Профіт Капітал» приймає права вимоги до боржників, серед яких і [PERSON] за кредитним договором №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019, що вбачається із Реєстру боржників № 2 від 22 грудня 2023 року. Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610, 611 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, згідно із вказаними нормами щодо заміни кредитора, за своєю правовою природою договір відступлення права вимоги є договором про заміну кредитора у певному зобов`язанні, яка здійснюється без згоди боржника. В такому договорі сторони мають право самостійно визначити обсяг прав, які переходять до нового кредитора і цей обсяг не вичерпується лише існуючим боргом та при цьому чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог. Згідно з довідки-розрахунку заборгованості по кредитному зобов`язанню [PERSON] за кредитним договором №Z06.00207.005798330 від 09.10.2019 заборгвоаність [PERSON] становить 152 592,33 грн, з яких заборгованість за основним боргом 61 862,15 грн; заборгованість за нарахованими процентами 40 113,17 грн, заборгованість за несплаченими комісіями 50 617,01 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Суд при розгляді справи виходить з того, що позивач, як правонаступник сторони договору, яка виконала свої зобов`язання за договором, має право вимагати від другої сторони належного виконання її грошових зобов`язань, а саме в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків. Разом з тим, що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення суми комісії за обслуговування кредиту у розмірі 50 617,01 грн, суд бере до уваги слушні заперечення сторони відповідача та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині виходячи з такого. Відповдіно до п. 1.5. Договору кредиту та страхування № Z06.00207.005798330 від 09.10.2019 під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги із щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 Додатку 1 як «Інші послуги Банку». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих Тарифів Банку. Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, положення укладених між сторонами кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів, є нікчемними. Відповідно до частину 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Правова позиція про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною, викладена у постанові Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01 квітня 2020 р. у справі №583/3343/19 ( провадження №61-22778св 19), а у постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19. Згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі (а) за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи (б) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи (в) за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. Встановлення судом нікчемності наведених умов Договору є підставою для відмови у стягненні нарахованої позивачем комісії. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 вказано, що «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». У даному випадку Банк не зазначив та не надав належних доказів наявності, переліку таких послуг і погодження зі споживачем саме таких послуг при укладенні оспорюваного кредитного договору. Так, в матеріалах справи відсутній Договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, посилання на який містяться у п.1.5 Договору кредиту та страхування № Z06.00207.005798330 від 09.10.2019, а Додаток ж №1 до договору кредиту та страхування № Z06.00207.005798330 від 09.10.2019 не містить переліку послуг, що включають обслуговування кредитної заборгованості, лише покликання на «Інші послуги банку», без будь-якого роз`яснення, що саме в себе включають такі послуги. До того ж матеріали справи не містять доказів надання банком відповідачці таких послуг за вказаним договором, однак при цьому здійснювались щомісячно нарахування за такі послуги та із внесених відповідачкою платежів на погашення кредитнох коштів здійснювались перерахування, зокрема на погашення плати за обслуговування, відтак враховуючи ту обставину, що банком у кредитних договорах була встановлена плата за послуги (кредитне обслуговування), які повинні надаватися безоплатно, та при цьому у матеріалах справи відсутні докази надання таких послуг банком, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог в частині щодо стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту у сумі 50 617,01 грн. В той же час, сторона відповідача у відзиві на позовну заяву покликається на те, що [PERSON] в рахунок погашення боргу за вказаною нікчемною умовою кредитного договору сплачено 25 566,24 грн, які просить врахувати як незаконно стягнуті. У відзиві на позовну заяву міститься розрахунок списання банком комісії за обслуговування проведений стороною відповідача щодо здійснення погашення відповідачкою за обслуговуванням кредиту саме у сумі 25 566,24 грн, з якого вбачається, що представником включену у наведену суму також страховий внесок у розмірі 6 506,76 грн, однак при цьому відсутнє будь-яке обгрунтування заперечення відповідачки з приводу неправомірності сплати страхового внеску, з огляду на те, що при укладенні із АТ «Ідея Банк» кредитного договору відповідачкою на добровільній основі самостійно було обрано різновид кредитування саме у виді Договору кредиту та страхування, умовами якого сторонами погоджено також, що вона як позичальник доручає Банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту у сумі 6 506,76 грн. Стаття 627 ЦК України передбачає принцип свободи договору, зокрема відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи із добровільної згоди відповідачки, за відсутності доказів протилежного, та її вільного вибору як позичальника на стадії укладення договору щодо кредитування із страхуванням чи без такого, суд враховує також і те, що сума страхування була чітко визначена умовами договору, і на відміну від послуг комісії за обслуговування кредиту, які дійсно не розкриті в укладеному Договорі кредиту, сума 6 506,76 грн була перерахована за прямою визначеною у договорі вказівкою позичальниці, відтак не може прирівнюватись як нікчемна умова договору у розумінні ЗУ «Про споживче кредитування». Поруч з цим, при ознайомленні із відомостями наявної у матеріалах справи виписки заборгованості по кредитному зобов`язанню [PERSON] за кредитним договором № Z06.00207.005798330 від 09.10.2019, встановлено, що останньою дійсно вносились платежі на погашення заборгованості та частина грошових коштів з таких платежів перераховувалась на погашення плати за обслуговування по кредитному договору. Так, згідно виписки по кредитному зобов`язанню [PERSON] встановлено наступні перерахування погашень на сплату послуг обслуговування кредиту: 11.11.2019 у сумі 625,02 грн та 1796,92 грн; 09.12.2019 1721,09 грн та 625,85 грн; 09.01.2020 -1685,63 грн та 586,31 грн; 10.02.2020 1630,00 грн та 566,95 грн; 10.03.2020 1536,58 грн та 585,37 грн; 27.04.2020 528,25 грн; 27.04.2020 1518,70 грн; 21.07.2020 525,85 грн, 1446,10 грн та 1180,86 грн; 29.07.2020 383,91 грн, 489,54 та 226,55 грн; 07.08.2020 952,19 грн та 47,81 грн, 10.08.2020 400,00 грн, загалом на суму 19 059,48 грн. Із врахуванням положень закону, з огляду на те, що банком без належних на те правових підстав нарахована заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту, та неправомірно стягнуто такі оплати із внесних нею платежів на погашення кредитної заборгованості, відтак покликання відповдіачки щодо зменшення суми заявлених позовних вимог в цій частині є обгрунтованими. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1645,35 грн. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать також витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову на відповідача покладаються судові витрати, пов`язані з розглядом справи. У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20). Згідно наявного у матеріалах справи Договору про надання правової допомоги № 02-24 від 01 липня 2024 року укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» та Адвокатським бюро «Правовий курс», Додатковою угодою № 1/1 від 01 липня 2024 до Договору про надання правової допомоги № 02-24 від 01 липня 2024 року та Акта прийому-передачі реєстру боржників за Договором про надання правової допомоги № 02-24 від 01 липня 2024 року, Акта прийому-передачі правничої допомоги від 24 липня 2025 встановлено факт погодження сторонами та надання позивачу послуг правової допомоги, зокрема у межах вказаної справи на суму 7 000,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, з відповідача на виконання вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню на користь позивача також 3 804 грн понесених витрат на правову допомогу. На підставі наведеного та

Outcome: partial