Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ЕТАЛОН" ернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди у порядку регресу в розмірі 54100,97 грн, 3028 грн судового збору та 5000 грн витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12.10.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі за текстом - «ДТП») за участю автомобіля «Daewoo Nexia», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , під керуванням [PERSON] , автомобіля «Jeep Cherokee», державний номерний знак [NUMBER] , власницею якого є [PERSON] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Fiat Tipo», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , страховиком якого є АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ», під керуванням [PERSON] , внаслідок чого потерпілим було заподіяно матеріальну шкоду. Після зазначеної ДТП, [PERSON] самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, чим порушив вимоги п.2.10 Правил дорожнього руху України. На момент настання страхового випадку діяв договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AО-2334829 від 20.12.2019 року, укладений з ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» та [PERSON] , згідно якого страхова компанія прийняла на себе ризики щодо відшкодування збитків заподіяних внаслідок ДТП. Постановою Печерського районного суду міста Києва у справі № 757/48077/20-п від 02.02.2021 [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення. У зв?язку із заподіянням матеріальної шкоди потерпілим під час зазначеної ДТП, страховою компанією було здійснено виплату страхового відшкодування на користь першого потерпілого в сумі 23 571,60 грн. Згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі № 910/21486/21 на користь другого потерпілого було виплачено страхове відшкодування в сумі 30529,37 грн, що підтверджується страховими актами та платіжними дорученнями. Оскільки, ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» виконало у повному обсязі зобов?язання за полісом, то згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» набуло права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до винної особи, яка самовільно залишила місце ДТП. Ухвалою суду від 26.08.2025 відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до розпорядження керівника апарату суду від 21.11.2025 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 382/1809/25, оскільки рішенням Вищої ради правосуддя № 2378/0/15-25 від 11.11.2025 року достроково закінчено відрядження судді Савчака С. П. до Яготинського районного суду Київської області. Ухвалою від 27.11.2025 року цивільну справу прийнято до свого провадження. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2)день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідач відзиву на позов не надіслав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідачу направлялися судові повістки на судові засідання, кореспонденція повернулася з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Тож відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. Будь-яких клопотань чи заяв від нього не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про правовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що постановою Печерського районного суду міста Києва від 02.02.2021 у справі №757/48077/20-п визнано винним [PERSON] за ст. ст. 122-4, 124 КУпАП внаслідок порушень ним вимог п. 13.1, п.2.3(б), 2.10, п.10.9 Правил дорожнього руху України. Так, 12.10.2020 року о 13 год 40 хв на Кловському Узвозі 7а в м. Києві, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Део», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись заднім ходом не впевнившись у безпечності, здійснив зіткнення з автомобілем «Джип», реєстраційний номер [NUMBER] , та автомобілем марки «Фіат», реєстраційний номер [NUMBER] , у зв`язку з чим транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Також [PERSON] 12.10.2020 року о 13 год. 40 хв., керуючи автомобілем «Део», державний номерний знак [NUMBER] , на Кловському узвозі, 7а у м. Києві, став учасником ДТП, після чого продовжив рух, залишивши місце пригоди. Водій порушив п.2.10 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.122-4 КУпАП. Внаслідок ДТП пошкодження завдано трьом автомобілям. В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 20.12.2020 року між позивачем та [PERSON] укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО-2334829, забезпечений транспортний засіб Daewoo Nexia, номерний знак [NUMBER] . Строк дії договору 22.12.2019 - 21.12.2020. Оскільки цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом «Део», реєстраційний номер [NUMBER] , водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована у позивача відповідно до полісу № АО/2334829 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов`язкового страхування цивільної відповідальності, є позивач. Поряд з цим, 12.10.2020 року до позивача надійшло повідомлення про настання ДТП від [PERSON] власниці автомобіля «Jeep Cherokee», державний номерний знак [NUMBER] , який перебував під керуванням [PERSON] , що підтверджується повідомленням, планом схемою ДТП, копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , посвідчення водія. 06.11.2020 року складено протокол огляду транспортного засобу "Jeep Cherokee", державний номерний знак [NUMBER] ; [PERSON] подано заяву про виплату страхового відшкодування; складено ремонтну калькуляцію на суму 26171,60 грн та страховий акт № 712-19466 від 24.02.2021 року; відповідно до розрахунку суми трахового відшкодування позивачем відповідно до платіжного доручення № 424 від 24.02.2021 року перераховано 23571,60 грн. Також, відповідно до полісу добровільного страхування «ПРОСТО-КАСКО ПЛЮС» №2000357 серії PKS, інший потерпілий [PERSON] (який керував автомобілем «Fiat Tipo», державний номерний знак [NUMBER] , страховиком якого є АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ») звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 31718 грн. Згідно з рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2022 у справі № 910/21486/21 стягнуто з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЕТАЛОН" на користь Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" суму страхового відшкодування та в подальшому виплачено страхове відшкодування в сумі 30529,37 грн, що підтверджується страховим актом та платіжним дорученням № 804 від 14.06.2022 року. Позивач звертався до відповідача з претензію від 24.10.2024 року, яка залишена без реагування. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка її завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 22.1. ст. 22, ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-ІV від 01.07.2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: - з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; - з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Відповідно до підпункту в) п-п. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" № 1961-ІVвід 01.07.2004 року (в редакції, чинної момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі. Оскільки, ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» виконало у повному обсязі зобов?язання за полісом, то суд погоджується з доводами позивача про те, що згідно зі ст. 1191 Цивільного кодексу України та ст. 38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» він набув права зворотної вимоги (регресу) до відповідача, як до винної особи, яка самовільно залишила місце ДТП. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача є обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню та з відповідача в порядку регресу належить стягнути суму виплаченого страхового відшкодування в заявленому розмірі 54100,97 грн. Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Так, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Судом враховується, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19). Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved