Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» 24 квітня 2025 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії за період із 01.10.2014 по 01.02.2025 року у сумі 38044,27 грн., за період із 21.11.2014 по 01.02.2025 індекс інфляції у сумі 13899,22 грн. та 3% річних у сумі 4105,78 грн. та 3028 грн. судового збору. Позовні вимоги обгрунтували тим, що відповідачу надавались послуги з постачання теплової енергії за адресою - [ADDRESS] . Покладені законодавством зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання відповідач не виконував належним чином, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в сумі 56049,27 грн. Просили стягнути з відповідача суму заборгованості та судовий збір. Ухвалою судді від 06.05.2025 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 01.09.2025 року до суду надійшов відзив від відповідача, у якому в задоволенні позовних вимог прохали відмовити посилаючись на їх необгрунтованість. Також прохали стягнути із позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у сумі 10000 грн. Вказують на те, що між позивачем та відповідачем відсутній договір на постачання теплової енергії. З 2010 року відповідач, як жителька вказаного помешкання, за заявою, погодженою керівником ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відмовилась від централізованого постачання теплової енергії до вказаної квартири і відповідачу було встановлено індивідуальну систему опалення. Гарячу воду від позивача відповідач ніколи не отримувала і не оплачувала за неї. Вважають заявлені позовні вимоги безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах закону. 10.09.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив , у якому вказують на те, що заперечення відповідача, викладені у відзиві є безпідставними та необгрунтованими, а позовні вимоги підприємства є правомірними. Вказують на те, що [PERSON] є споживачем послуг з теплової енергії, яка надається підприємством за адресою - [ADDRESS] . Нарахування плати за комунальні послуги проводилось підприємством відповідно до вимог законодавства та існуючих нормативних документів і в установленому законом порядку. Співвласники багатоквартирного будинку за адресою - [ADDRESS] самостійно не обрали одну з моделей організації договірних відносин, між позивачем та кожним співвласником будинку були укладені публічні індивідуальні договори приєднання про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Тест таких договорів опубліковано на офіційному сайті товариства. Зобов`язання, які виникли між позивачем та відповідачем обов`язкові до виконання. До 01.12.2021 мешканцям квартир, в яких встановлено автономне опалення проводились нарахування за послуги з централізованого опалення місць загального користування розрахунковим способом. З 01.12.2021 року введено в дію нові договори приєднання зі споживачами послуг з постачання теплової енергії. Розподіл та нарахування плати за спожиті послуги проведено підприємством відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315. Згідно з 01.01.2022 обсяг теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби (навіть за відсутності приладів опалення на сходових клітинах) визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будинку і складає для 4-поверхової будівлі 25% від загальногоспожитого обсягу. Нарахування за послугу з постачання теплової енергії споживачу за адресою - [ADDRESS] , проводиться підприємством згідно чинного законодавства, на підставі показів загальнобудинкових вузлів комерційного обліку теплової енергії. Відсутність приладів опалення в під`їзді не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку, а тому доводи відповідача не заслуговують на увагу. Крім того прохали визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду із даним позовом враховуючи поважність причин, таких як воєнний стан, який і на даний час не скасований на всій території України. У задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу у сумі 10000 грн. прохали відмовити, оскільки такі витрати документально не підтверджені та не відповідають принципам розумності розміру таких послуг та реальності. У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та прохала його задовольнити. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх необгрунтованість. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . До матеріалів справи позивачем було додано Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01 грудня 2021 року. Вказаний договір не містить підпису відповідача. Згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості за період із 01.10.2014 по 01.02.2025 року у відповідача утворилася заборгованість за послуги теплопостачання за вищевказаною адресою у сумі 38044,27 грн. Крім того за період із 21.11.2014 по 01.02.2025 відповідачу нараховано індекс інфляції у сумі 13899,22 грн. та 3% річних у сумі 4105,78 грн. Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках, регулюються ЗУ « Про житлово-комунальні послуги»(далі Закон № 2189-VIII). Згідно із п.5, 10 ч.2 ст.7, ст. 26 Закону № 2189-VIII, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. У разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг, визначається Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22 листопада 2018 року № 315 (у редакції наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28 грудня 2021 року № 358)(далі Методика № 315). Так, відповідно до Методики № 315 загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; опалюване приміщення - приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря; приміщення з індивідуальним опаленням - приміщення, що забезпечується тепловою енергією від індивідуального джерела, встановленого у ньому, та що на законних підставах від`єднано від внутрішньобудинкової системи опалення, у якому забезпечується нормативна температура повітря. Відповідно до вимог Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відтак, споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. У судовому засіданні відповідач та його представник вказували на той факт, що з 2010 року відповідач відмовилася від послуг, які надавалися позивачем та встановила індивідуальну систему опалення на газу. Вказують на те, що договірні відносини між позивачем та відповідачем виникли тільки з 01 січня 2022 року, оскільки до вказаного терміну відповідач не виявляла бажання укладати з позивачем договір. Такий договір діяв до кінця 2024 року, а потім був припинений за заявою [PERSON] . Тому стягнення коштів за послуги з 2014 року є безпідставним. У свою чергу представник позивача вказує на той факт, що саме з 01.10.2014 по 01.02.2025 підприємство надавало послуги з постачання теплової енергії за вищевказаною адресою. Нарахування за послуги з постачання теплової енергії споживачу за адресою - [ADDRESS] проводиться підприємством згідно чинного законодавства, на підставі показів загальнобудинкових вузлів комерційного обліку теплової енергії. Відсутність приладів опалення на поверсі, на якому розташована квартира відповідачки, у під`їзді не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку, а тому доводи відповідачки не заслуговують на увагу. Допитані у судовому засіданні у якості свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили, що проживають у сьомому під`їзді за адресою: [ADDRESS] . Підтвердили факт надходження теплової енергії до будинку, але зауважили, що послуга надається неякісно, оскільки у під`їзді зберігається досить низька температура повітря (нижче норми). Відсутність батарей у під`їзді на окремих поверхах не означає, що будинок не опалюється, оскільки система теплопостачання включає труби, стояки та арматуру, що забезпечують обігрів місць загального користування (МЗК). Верховний Суд підтвердив, що плата за МЗК нараховується, навіть якщо радіатори відсутні. Функціонування системи це витрати енергії на весь будинок. Верховний Суд (постанова №357/4664/16) зазначив, що відсутність приладів опалення в окремому під`їзді не є доказом відсутності послуги. У квартирі відповідачки встановлено індивідуальне газове опалення. Вказаний факт представником позивача не заперечується. Власники приміщень з індивідуальним опаленням не звільняються від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на загально будинкові потреби опалення будівлі/будинку. Нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування, у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається не лише з приладів опалення, а й трубопроводів та арматури. З архівних даних (показників кількості спожитої теплової енергії) вузла комерційного обліку теплової енергії житлового будинку по [ADDRESS] за період із 01.11.2023 по 31.03.2025 вбачається, що вузол обліку теплової енергії за указаний період обраховував температуру в подавальному та зворотньому напрямках, містяться показники енергії MWh та об`єм у м3. Відповідно до актів прийняття на абонентський облік вузла обліку теплової енергії №1268Ж після проведення повірки 18 січня 2022 року, 20 січня 2022 року,18 квітня 2025 року було проведено державну повірку вузла обліку за адресою [ADDRESS] та прийнято на абонентський облік. Відповідно до акта перевірки системи теполопостачання від 10.01.2012 було проведено перевірку системи теплопостачання в кв. [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Відповідно до частини 1 статті 1 зазначеного Закону індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. За приписами пункту 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 грудня 2023 року у справі № 607/2611/22. Відповідно до абз. 1, 2 ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" y разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Водночас, розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг. Отже, законодавством факт укладення вказаного договору пов`язується зі спливом 30-денного строку з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги, якщо протягом цього строку співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. У матеріалах справи відсутні докази того, що співвласники багатоквартирного будинку, в якому розташоване житлове приміщення відповідача, приймали рішення про вибір моделі договірних відносин або уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Таким чином, суд прийшов до висновку, що між сторонами договірні відносини врегульовані саме типовим індивідуальним договором, копія якого додана позивачем по справі, що є публічним договором приєднання. Згідно з статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Таким чином, споживач, за умови отримання ним відповідних послуг, несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії. Положенням статей 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Правовідносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулювалися (на час відключення відповідача від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення) «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005 № 630 (далі - Правила). Відповідно до пункту 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Квартира відповідача обладнана індивідуальної системою опалення. Відтак, пункт 28 Правил є спеціальною нормою, яка регулює порядок розрахунку споживачами, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, за послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку. Відповідачу проведено нарахування за опалення місць загального користування та утрати теплової енергії трубопроводами, розташованим у будинку. Підтримання температури вище 0° C протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних і технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. У будинку, в якому знаходиться квартира відповідача, належний температурний режим вище 0° C підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи, яка знаходиться в підвальному приміщенні будинку. Оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, оплачувати послуги згідно з встановленими тарифами. Висновок суду базується на висновках Верховного Суду, висловлених у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 357/4664/16-ц. Крім того суд зазначає, що відповідно до пункту 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України 21 серпня 2019 року № 830, відокремлення (відключення) від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 р. № 315 (далі Методика). У підпункті 13 пункту 45 Правил надання послуги з постачання теплової енергії зазначено, що у разі відключення приміщення індивідуального споживача від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку він зобов`язаний відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції). Об`єктом теплопостачання є багатоквартирний будинок в цілому, в який надходить теплова енергія з метою опалення усіх приміщень будинку і житлових, і нежитлових приміщень. Тепло поширюється всередині будинку від усіх елементів системи опалення, від кожної її ділянки, і поширюється по всіх приміщеннях, незалежно від наявності або відсутності в конкретному приміщенні окремих елементів системи опалення. Теплоносій на вказаний будинок подається у повному обсязі для забезпечення нормативної температури внутрішнього повітря як в житлових, так і в нежитлових приміщеннях будинку. Постановою Верховного суду від 22 грудня 2020 року по справі №311/3489/18 визначено, що споживач, який відключений від системи централізованого опалення, зобов`язаний брати участь у загальних витратах на опалення, зокрема, місць загального користування. Така позиція Верховного суду ґрунтується на тому, що спільним майном у багатоквартирному будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Враховуючи, що квартира відповідача обладнана індивідуальної системою опалення, проте це не звільняє її від обов`язку нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир будинку, розташованого за адресою- [ADDRESS] . Відповідно до пунктів 1, 2 розділу ІІ Методики загальний обсяг теплової енергії на опалення будівлі/будинку визначається за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати. Загальний обсяг спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на опалення у кожному розрахунковому періоді розподіляється на потреби безпосередньо опалення житлових/нежитлових приміщень, забезпечення загальнобудинкових потреб на опалення будівлі/будинку та сумарного обсягу теплової енергії, що надходить до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення. Згідно пункту 12 розділу IV Методики обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи ГВП, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень у будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) незалежно від обсягу спожитої гарячої води у кожному розрахунковому періоді в опалювальний та міжопалювальний період пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (пункт 8 розділу V Методики). Як було установлено судом квартиру відповідача було відключено від мережі централізованого опалення, про що не заперечується і самим позивачем. З огляду на вищевказані положення законодавства, для квартир з індивідуальним опаленням нарахування витрат на теплову енергію здійснюється за транзитні ділянки трубопроводів та за загальнобудинкові потреби (забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення). Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18 вказав, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення належать до інженерного (технічного) обладнання житлового будинку та є його невід`ємною частиною. Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язанні брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення мешканців від такої участі. Відповідач зазначає, що оскільки була відключена від послуг, які надавалися позивачем, має індивідуальну систему опалення спірної квартири, послугами товариства не користується, а тому у неї відсутній обов`язок за них оплачувати. Суд критично ставиться до тверджень відповідача та її представника про відсутність отриманих послуг з централізованого опалення у місцях загального користування та обов`язку їх оплачувати, оскільки відповідне нарахування плати проводиться за втрати теплової енергії розподільчими трубопроводами опалення будинку, які розподіляються рівномірно на всіх мешканців - користувачів багатоквартирного будинку, незалежно від того, підключений цей мешканець до централізованого опалення чи має індивідуальну систему опалення. Посилання на те, що в місцях загального користування в будинку відповідача прилади опалення не функціонують чи відсутні взагалі і тому не можуть вважатися утепленими є помилковими, оскільки нормативно-правовими актами, що регулюють спірні правовідносини не передбачено звільнення споживачів від обов`язку з оплати теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування у разі відсутності окремих опалювальних приладів, оскільки система опалення (теплопостачання) складається також з трубопроводів (по яким проходить гаряча вода) та арматури. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові №357/4664/15-ц від 20 листопада 2019 року. Нарахування відповідачу плати за опалення місць загального користування та функціонування систем є законним, здійснене у відповідності до вимог чинного законодавства. Судом також враховано, що факт надання послуг з опалення співвласникам вищевказаного багатоквартирного будинку підтверджується долученими позивачем актами перевірки системи теплопостачання, а розмір заборгованості наданим позивачем розрахунком, поясненнями та рахунками на оплату. Стосовно застосування строків позовної давності до даних правовідносин, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1-2 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання . Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався. Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК Українидоповнено, зокрема пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Отже, враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину в межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові 26 лютого 2025 року у справі №754/4237/22. У постановах Верховного Суду від 7 вересня 2022 року, прийнятій у справі № 679/1136/21 та від 20 квітня 2023 року, прийнятій у справі №728/1765/21 зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IXперелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)». Крім того, на даний час на всій території України запроваджений режим воєнного стану. Окрім того у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Воєнний стан триває і на даний час. Позивач звернувся до суду 24 квітня 2025 року. Отже, враховуючи пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину в межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Між тим позивач просив стягнути заборгованість, починаючи з жовтня 2014 року. Таким чином, стягненню із відповідачки [PERSON] підлягає заборгованість, яка виникла з березня 2017 року до 31.03.2025 року у сумі 28689,03 грн, тобто в межах позовної давності. Крім цього позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заявлено вимогу про стягнення трьох процентів та інфляційних втрат за період з листопада 2014 по лютий 2025 року. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Уразі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17). Тобто на дані правовідносини також поширюється норма статті 625 ЦК України, а тому позивач має законне право на стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних. Суд покладає в основу рішення розрахунок наданий позивачем, оскільки він не спростований відповідачем. Свого контрозрахунку відповідачем суду надано не було. Так, стягненню підлягають 10815,06 грн інфляційних втрат та 3691,97 грн 3% річних. Загальна сума , яка підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача з урахуванням індексу інфляції та 3% річних складає 43196,06 грн. Позивач прохав стягнути із відповідача на їхню користь 56049,27 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивач сплатив до суду 3028,00 грн. судового збору за подачу вказаного позову. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволенню на 77,07% , тому із відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 2472,41 грн. Враховуючи ту обставину, що позовні вимоги задоволено частково, вимоги відповідачки про стягнення витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Outcome: partial