Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У липні 2024 року до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Тернівської районної в місті ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала про те, що з відповідачем з 27.07.1996 перебувала у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду від 02.05.2024 було розірвано. 08.04.2024 судовим наказом з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , до його повноліття. До моменту розірвання шлюбу з відповідачем, син проживав в квартирі, в якій він зареєстрований разом з позивачем. Після розірвання шлюбу з відповідачем, син після чергового відвідування батька, який проживає окремо, залишився з ним. Раніше, коли син повертався від батька, вона помічала як змінювалася поведінка сина, який всю вину за розірвання шлюбу покладав на неї, тому вважає, що таке рішення сина було прийнято під впливом батька, який відібрав дитину та чинить перешкоди у спілкуванні з сином. Позивач зверталась до Служби у справах дітей щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. З наданої відповіді слідує, що відповідач не буде чинити перешкоди у спілкуванні, але останній її ображав та вимагав повернення стягнутих з нього аліментів. Відповідач, нав`язуючи свої погляди на життя, які не є загальноприйнятними, спотворюють у дитини формування моральних та соціальних цінностей, не займається вихованням сина, а займається тим, що нав`язує негативне ставлення до позивача. Позивач просила визначити місце проживання дитини з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де дитині створено умови для проживання та розвитку, стягнути судові витрати. 08.08.2024 року провадження по даній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання. В підготовчому засіданні представник відповідача заявив клопотання про об`єднання позовної заяви із зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, про визначення місця проживання дитини, звільнення від сплати аліментів та повернення безпідставно набутих коштів. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетрорвської області від 25.11.2024 пийнято до провадження зустрічну позовну заяву та об`єднано із зустрічним позовом. Продовжено підготовче провадження. Третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Тернівської районної у місті ради, отримали копію позовної заяви, про місце, дату та час підготовчого розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду висновок щодо визначення місця проживання дитини, для приєднання до матеріалів справи, в якому просять проводити розгляд за їх відсутності, а також суду надано акт обстеження умов проживання (а.с.71-76). В підготовчому засіданні представник позивача підтримав раніше подані клопотання про виклик свідків (а.с.77 вх№16863 від 27.09.2024) та про витребування доказів (а.с.78 вх№16862 від 27.09.2024), а також надав суду відзив на зустрічну позовну заяву (вх№518 від 09.01.2025) разом з підтвердженням про направлення копії іншій стороні. Враховуючи думку інших учасників головуючим по справі приєднано надані документи до матеріалів справи. За клопотанням представника відповідача за первісним позовом, з урахуванням думки усіх учасників, до матеріалів справи приєднано заяву про збільшеня позовних вимог за зустрічним позовом, довідку про доходи [PERSON] та копію постанови суду, а також задоволено клопотаня про виклик свідків та про допит малолітньої дитини. Обгрунтовуючи зустрічний позов, позивач вказує, що на момент видачі судового наказу 08.04.2024 син дійсно проживав з відповідачем, але з кінця квітня 2024 року син, у зв`язку з тим що, мати постійно в агресивній манері почала з ним спілкуватися, за власним бажанням почав проживати разом з позивачем у житловому будинку, який належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу у с.Ганнівка Олександрійського району Кіровоградської області. Враховуючи, що син [PERSON] , з квітня 2024 року проживає разом з позивачем, а відповідач продовжує безпідставно отримувати аліменти не здійснюючи цільового використання отриманих коштів просить визначити місце проживання дитини разом з батьком, звільнити його від сплати аліментів на утримання сина [PERSON] та стягнути з відповідача на його користь 39999,35гривень отриманих відповідачем в якості аліментів на утримання сина. Представником відповідача [PERSON] подано відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вказує, що не надано доказів на підтвердження необхідності дитини проживати разом з батьком в іншій місцевості, так як дитина соціалізована за місцем проживання разом з матір`ю у Тернівському районі м.Кривого Рогу, а не в селі Ганнівка Кіровоградської області. Також вважає, що вимога про звільнення від сплати аліментів та повернення безпідставно набутих коштів суперечить приписам статті 1212 ЦК України, виходячи зі змісту цієї норми, тому як кондиційне зобов`язання виникає за наявності набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої особи (потерпілої), чи набуття майна відбулося за відсутності правової підстави, а підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. При цьому зазначає, що саме стягнення з позивача аліментів слугувало втягненням сина [PERSON] до з`ясування стосунків між сторонами з наданням безсторонньої характеристики матері дитини батьком, тому просить у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні позивач наполягала на задоволенні первісного позову та відмові у задоволенні зустрічного позову, виходячи з наступного. Проживання сина [PERSON] обумовлено психологічним впливом відповідача на сина, тому останній не бажає проживати з матір`ю. Відповідач не займається належним вихованням сина, тому як внаслідок віддаленості місця проживання перестав відвідувати спортивні секції та літературний гурток, знизилися показники у навчанні. Також відповідач, працюючи в нічну зміну, не забезпечує належного контролю, залишаючи сина самого в хаті в нічний час доби. В свою чергу вона, проживаючи з сином, забезпечувала належні умови виховання, здійснюючи контроль за навчанням сина, відвідуванням спортивних секцій та гуртків, залучала його до церкви. Заперечуючи проти зустрічного позову, вказала що не мала можливості витрачати аліменти на сина, тому як останній з нею не проживав та уникав спілкування, але кошти не витрачала на власні потреби, тому як має дохід від підприємницької діяльності. Будь-якого насильства над сином не вчиняла, але вимагала від нього виконання поставлених перед ним завдань. Представник позивача, підтримуючи позовні вимоги, вказує що проживання сина з матір`ю забезпечить належний розвиток дитини у стійкому середовищі, що не позбавляє прав відповідача на тісне спілкування з дитиною, у зв`язку з чим просить позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити за його безпідставністю та недоведеності належними доказами. Відповідач в судовому засіданні наполягав на задоволенні зустрічного позову та відмові у задоволенні первісного позову з наступних підстав. Дитина самостійно обрала місцем проживання разом з батьком, у зв`язку з агресивною поведінкою матері, яка у кожному випадку кричить на нього, обзиває, а також застосовує фізичне насилля. Він в свою чергу не забороняє позивачу спілкуватися з дитиною. Але після кожного спілкування дитини з матір`ю, син повертається пригніченим, пояснюючи що спілкування з матір`ю закінчилося сваркою. Він як батько забезпечує сина усім необхідним, має з сином довірливі стосунки, цікавиться його життям та навчанням. Син наразі тимчасово не відвідує спортивні секції, але фізичними вправами займається самостійно, допомагає по господарству. Крім того, він забезпечує спілкування сина з друзями, привозячи його до Тернівського району та до школи. Просить зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача заперечуючи позовні вимоги, просить задовольнити зустрічний позов, виходячи з того що дитина обрала своїм місцем проживання разом з батьком, який належним чином виконує свої батьківські обов`язки та має дружні стосунки з сином. Також просить стягнути з позивача гроші, які позивач отримувала з відповідача на утримання сина, у зв`язку з їх використанням не за призначенням, тому вважає вимогу правомірною, оскільки підставою отримання відповідачкою за зустрічним позовом цих грошових коштів був судовий наказ про стягнення аліментів, а правовою підставою виконання якого було знаходження дитини на утриманні матері. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що була класним керівником Назара у початкових класах. Назар навчався добре, в школу приходив нагодований, охайно одягнутим. Батьки відвідували школу, цікавилися шкільним життям дитини. Зі спілкування дитини з батьками вбачалося, що [PERSON] ставиться до матері та батька з повагою, доброзичливо. При зустрічі з [PERSON] , при святкуванні Дня вчителя, останній повідомив що буде жити з батьком, тому як мати його ображає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що працює вчителем української мови та літератури в центрі дитячої зайнятості та веде літературний гурток, який декілька разів відвідував [PERSON] . Характеризує його як здібного учня. Коли [PERSON] перестав відвідувати гурток, вона дзвонила та запрошувала продовжити відвідувати гурток, але останній відмовився. З позивачем раніше спілкувалася та характеризує її як турботливу матір. З відповідачем не спілкувалася. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що має дружні стосунки з позивачем та відповідачем, але з січня 2025 року тісно спілкується тільки з відповідачем. Зі слів відповідача йому відомо, що позивач вчиняла по відношенню до [PERSON] психічне та фізичне насилля. Коли він неодноразово залишався на ночівлю в будинку відповідача, то [PERSON] повідомив, що проживає з батьком, тому яка мати дуже його ображає. Батько повністю займається вихованням сина, купує одяг, готує їжу. Назар у його присутності самостійно готував домашнє завдання та самостійно себе обслуговує. Суд заслухавши пояснення сторін, свідків, з`ясувавши думку малолітнього, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 27.07.1996 сторони зареєстрували шлюб, про що 27.07.1996 відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Тернівської районної ради народних депутатів міста Кривого Рогу зроблено запис №256 ( а.с.7). [INFO] у сторін народився [PERSON] , про що 21.08.2013 відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Тернівської районної ради народних депутатів міста Кривому Рогу зроблено запис №658 ( а.с.6). 02.05.2024 відповідно до рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №215/1537/24 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано ( а.с. 108). 08.04.2024 відповідно до судового наказу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №215/1834/24 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі однієї чверті його заробітку (доходу), щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідно віку. Починаючи з 22.03.2024 на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до його повноліття на ім`я одержувача аліментів - матері дитини [PERSON] ( а.с. 10). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади [PERSON] , [INFO] , 10.09.2013 зареєстрований за адресою місця проживання: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно із довідкою №63 дошкільного навчального закладу від 31.05.2024, виданої [PERSON] , в тому, що він дійсно навчається в 5-А класі Криворізької гімназії №78, КМР ( а.с. 12). Відповідно до декларації №0001-41РР-65 про вибір лікаря, [PERSON] , [INFO] , отримує медичну допомогу у Комунальному некомерційному підприємстві «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 Криворізької міської ради», законним представником дитини зазначено [PERSON] ( а.с.13). Згідно талону - повідомлення Єдиного обліку прийняття і реєстрацію заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення та іншу подію, [PERSON] зверталася 26.05.2024 до СКП ВП №5 з приводу погрози фізичною розправою (а.с.15). домашнього насилля. В порядку досудового врегулювання спору [PERSON] звернулася із заявою 16.05.2024 до начальника служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради про надання допомоги по встановленню зв`язку з сином [PERSON] , який проживає разом з батьком [PERSON] , оскільки останній чинить перешкоди (а.с.19). З наданого листа - відповіді за підписом заступника начальника служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради вбачається про проведення з [PERSON] профілактичної бесіди, в ході якої останній пояснив, що не має наміру перешкоджати зустрічі матері з сином (а.с.21). Відповідно до наданих доказів, позивач є особою-підприємцем, має стабільний дохід, є співвласником частини квартири [ADDRESS] (а.с.14,16-18,22). Відповідно до Висновку щодо визначення місця проживання дитини, [PERSON] було встановлено, [PERSON] , зареєстрована та проживає в трьохкімнатної квартирі, яка належить на праві спільно часткової власності їй та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , умови проживання добрі, квартира оснащена необхідними меблями, побутовою технікою, санітарний стан житла відповідає нормі та для дитини створені комфортабельні умови проживання ( а.с. 118). В бесіді зі спеціалістами служби надати інформацію щодо розміру своїх доходів [PERSON] відмовилася, але повідомила, що отримує аліменти від колишнього чоловіка на утримання сина [PERSON] . Відповідно до інформації адміністрації Криворізька гімназія №78, в якій навчається малолітній [PERSON] , як мати, так і батько приділяють увагу вихованню сина, тримають зв`язок з класним керівником та адміністрацією закладу. У 2023-2024 навчальному році постійний контроль за освітнім процесом здійснювала мати. Згідно інформації за вих.№10-14/180/1, яка надійшла від служби у справах дітей Петрівської селищної ради Олександріївського району, Кіровоградської області, 16.09.2024 спеціалістами служби було здійснено обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та було встановлено що, дитина проживає разом з батьком у вищевказаному будинку, придбаному подружжям [PERSON] під час шлюбу. Умови проживання добрі, будинок обладнаний необхідними меблями, побутовою технікою, санітарний стан житла відповідає нормі. Назар має свою кімнату, окреме ліжко, облаштоване місце для навчання. Дитина забезпечена одягом, взуттям згідно віку та сезону, шкільним приладдям. Під час відвідування спеціалістами [PERSON] займався навчанням онлайн. Між батьком та дитиною спостерігаються теплі та дружні взаємостосунки, любов та повага, відповідальне ставлення батька до батьківських обов`язків. На момент візиту малолітній [PERSON] був спокійним, охоче спілкувався зі спеціалістами та в особистій бесіді повідомив, що з мамою має складні та напружені стосунки, з цієї причини спілкується з нею неохоче. Іноді залишається у мами з ночівлею, але часто такі зустрічі закінчуються з`ясуванням стосунків. Назар висловив бажання проживати з батьком, з яким почувається більш комфортно та спокійно, про що надав письмові пояснення. Згідно із акту обстеження умов проживання [PERSON] від 05.09.2024, здійсненого спеціалістами служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради за адресою: [ADDRESS] , санітарно-гігієнічний стан житла відповідає нормі, наявні всі комунікації, бойлер, квартира обладнана необхідними меблями, побутовою технікою. Дитина має окрему кімнату, обладнану меблями, має спальне місце, стіл для навчання, спортивний куточок, для дитини створені комфортні умови проживання (а.с. 74). Згідно із акту обстеження умов проживання [PERSON] від 16.09.2024, здійсненого начальником служби у справах дітей Петрівської селищної ради за адресою: [ADDRESS] . Житло складається з 2 кімнат, наявне електропостачання, пічне та газове автономне опалення. Кімнати мебльовані, є побутова техніка, наявний біотуалет та ємність для прийняття ванн, санітарно-гігієнічний стан житла відповідає нормі. Дитина має окрему кімнату, обладнану меблями, має спальне місце, стіл для навчання (а.с. 75). Малолітній [PERSON] навчається у Криворізькій гімназії №78 з першого класу, з 01.09.2021 є учнем 5-ого класу. У характеристиці на дитину зазначено, що дитина в школу приходить охайна, доглянута. Не брав активної участі у громадському житті гімназії та класу, оскільки не систематично відвідував освітній заклад у дні навчальних консультацій визначених адміністрацією закладу. Батьки приділяють увагу вихованню сина, тримають зв`язок з класним керівником. Постійний контроль за навчальними досягненнями й освітнім процесом здійснює мати учня. Батько дитини, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.94). Відповідач не одружений, працює електрогазозварником у ПАТ «Північний гірничо - збагачувальний комбінат», має стабільний дохід, характеризується за місцем роботи позитивно (а.с.117,147). Відповідно до довідки №330 від 14.12.2024 з [PERSON] за період січень - жовтень 2024 року утримано аліменти на загальну суму 39999,35грн. (а.с.145). Згідно висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину [PERSON] , начальником служби у справах дітей виконкому районної у місті ради Алєнічевою С.В. 17.07.2025 встановлено, що мати дитини, [PERSON] не забезпечує харчування дитини, не купує одяг, взуття, засобів гігієни для дитини, шкільного приладдя. Дитина з моменту розлучення батьків перебуває на повному утриманні батька. В ході бесіди малолітній [PERSON] повідомив, що мати коштів на його утримання не дає, одяг, подарунки не купує, не відвідує його. Останнім часом з мамою майже не спілкується (а.с. 232). 05.12.2024 постановою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 - 2 КпАП України. З встановлених судом обставин вбачається, що 19.01.2024 приблизно о 20.00 год [PERSON] вчинила стосовно свого сина [PERSON] насильство в сім`ї, а саме умисні дії психологічного характеру, душила його та побила, завдала шкоди його фізичному здоров`ю (а.с.155). Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Спір виник щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частин другої - четвертої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» (далі - Закон) сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону). Суд зазначає, що міжнародні та національні законодавчі акти не містять норм, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини). Дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків. У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і для дотримання такої рівноваги особливу увагу необхідно приділити найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява № 31111/04). Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на норми, які регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, суд має з`ясувати, чи виконав відповідач обов`язок доведення обставин, за наявності яких суд має право відмовити у визначенні місця проживання дитини з матір`ю, чи довів позивач за зустрічним позовом, що проживання дитини з ним відповідатиме найкращим інтересам дитини. Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. В судовому засіданні малолітній [PERSON] , в присутності представника служби у справах дітей суду повідомив, що на даний час проживає з батьком у селі Ганнівка. Навчається у режимі он-лайн у гімназії №77. Після навчання півгодини відпочиває, потім обідає та прибирає після себе. Читає книги, грає по телефону в «Майкрафт», потім готує домашнє завдання. Самостійно займається спортом, гантелями, та допомагає батькові по господарству. Коли проживали всі разом він відвідував спортивні секції боксу, плавання, стрільбу. Не дивлячись на те, що наразі він цього тимчасово позбавлений, висловив бажання проживати з батьком, оскільки останній його поважає, рахується з його думкою та ставиться до нього з повагою і йому з ним спокійніше. Тоді як під час проживання з мамою він відчував тиск та приниження. Спори між батьками відбувалися за ініціативи мами. Мама вже зранку у поганому настрої, та на кожну його дію кричить, обзиває та б`є. Коли він спілкується з друзями по телефону, забирає його та змушує читати молитви, а в неділю заставляє ходити з нею до церкви. Останній раз бачив маму, зустрівши її на вулиці у вересні 2025 року, та замість того, щоб обійняти його, забрала сумку, почала обзивати та сказала, щоб він йшов до неї додому, бо якщо залишиться з батьком, він стане наркоманом або п`яничкою. Також на запитання представника служби у справах дітей відповів, що вже дуже давно мама його не обіймала та не говорила що любить. Крім того доповнив, що краще залишатися вдома, коли батько працює в нічну зміну, тому як почуває себе більш в безпеці ніж з мамою. Тобто встановлено, що син сторін малолітній [PERSON] з кінця 2024 року проживає з батьком із власної ініціативи, без примусу та матеріальної залежності з боку батька, за наявності конфліктних відношень між сином та матір`ю. Після цього дитина бачилася з матір`ю, та залишався на ночівлю в квартирі, але такі відвідування закінчувалися сваркою, що підтверджується постановою суду (а.с.155). Потім протягом більш ніж півроку з матір`ю не бачився, та по телефону не спілкувався за наявності образи на неї. Суд, детально проаналізувавши інші докази у справі, встановив, що дитина позитивно ставиться до батька, та бажає проживати з батьком, не дивлячись на деякі побутові складнощі. Позивач не довів того, що відповідач за час проживання з дитиною не дбав про здоров`я дитини, чи не брав участі у його вихованні. Навпаки, документи зі школи, показання свідка, підтверджують, що на час звернення до суду обоє батьків брали однакову участь у житті хлопчика, а наданий позивачем доказ, роздруківка з ВАЙБЕР… на підтвердження, що відповідач не дбав про здоров`я дитини, суд відхиляє, як такий, що лише свідчить про наявний особистий конфлікт між позивачем та відповідачем (а.с.23-36, 138). Враховуючи вищенаведені обставини щодо участі обох батьків у вихованні дитини, які змінились таким чином, що в інтересах дитини необхідно змінити місце проживання дитини в судовому порядку на користь батька. На час вирішення спору дитина більше півтора роки проживає з батьком та фактично пристосувався до іншої форми життя, що є однією з переваг на користь визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на те, що надаючи пояснення віддавав перевагу на користь визначення постійного місця проживання з батьком та категорично висловив не бажання проживати з матір`ю, що він добре адаптувався вже до саме такої ситуації, його вона влаштовує, йому комфортно та спокійно. Суд виходить з того, що сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їхніх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини, зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини) (статті 3, 6). Суд дійшов висновку, що позивач за зустрічним позовом надав достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання дитини з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків. Враховуючи норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення її якнайкращих інтересів, її права бути заслуханою, бажання самої дитини, якій виповнилося 12 років на час ухвалення рішення, дійшов висновку про обґрунтованість зустрічних позовних вимог та наявності підстав для задоволення зустрічного позову. Згідно з частиною третьою статті 160 СК України малолітній [PERSON] з 14 років сам визначатиме, з ким із батьків йому проживати. Необхідно зазначити, що у справі відсутні докази, які б дозволили дійти висновку, що визначення місця проживання дитини з матір`ю, буде мати більш позитивний вплив на дитину, тому як особливості її виховної поведінки, не впливають позитивним чином на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини. Дитина прижилася в новому середовищі, тому змінювати її місце проживання вагомих підстав немає. У постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 761/25544/19, провадження № 61-20015св21, Верховний Суд дійшов висновку, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення між дитиною й батьками належних стосунків, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Крім того, у кожній зі справ, яка стосується інтересів дитини, суд виходить із найкращих її інтересів з урахуванням усіх обставин справи, які у кожній конкретній справі є різними. З огляду на викладене, суд виходить з того, що проживання малолітнього сина з батьком відповідатиме інтересам дитини, позитивно сприятиме як психологічному, так і фізичному його розвитку. Дитина, якій виповнилося 12 років, виявила бажання залишатись з батьком, що має переважне значення для остаточного висновку про найкращі її інтереси. Вищенаведені обставини спростовують доводи позивача, що проживання дитини з нею відповідатиме інтересам дитини, тому з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про необхідність у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити позовні вимоги в цій частині по зустрічному позову. Також підлягає задоволенню вимога позивача за зустрічним позовом про звільнення від сплати аліментів виходячи з наступного. За правилами ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У постанові Верховного Суду від 04.09.2019 у справі № 711/8561/16-ц (провадження № 61-21318св18) зроблено висновок про те, що аліменти це кошти, спрямовані на забезпечення дитини всім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає з дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. У цьому аспекті доведенню підлягають саме ті обставини, що діти постійно, а не тимчасово проживають із тим з батьків, хто сплачував аліменти. Наявність рішення про стягнення аліментів не є перешкодою для вирішення спору про припинення такого стягнення і стягнення аліментів на користь іншого з батьків, бо саме у зміні обставин, які існували на момент ухвалення першого рішення, полягає новий спір (постанова Верховного Суду від 03.02.2021 у справі №520/21069/18 (провадження № 61-1347св20). Припинення стягнення аліментів можливе, зокрема, тоді, коли дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю утримує. У такому разі відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача (постанова Верховного Суду від 28.09.2022 у справі №686/18140/21 (провадження №61-6611св22)). Отже, обов`язковою умовою для стягнення аліментів на користь одного з батьків є проживання з нею чи з ним самої дитини, на утримання якої власне і стягуються аліменти. При цьому, факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання аліментів з боку того з батьків, з ким стала проживати дитина на користь того з батьків з ким вона проживала. Отже враховуючи вищенаведене та те, що судом раніше було позовну вимогу за зустрічним позовом задоволено та визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] , є підставою, яка вказує на необхідність звільнення платника аліментів від подальшої сплати таких періодичних платежів, тому суд дійшов висновку, що подальше стягнення аліментів із батька на користь матері є безпідставним, та підлягає припиненню оскільки більше не відповідає інтересам дитини та реальним обставинам справи. Крім цього, розглядаючи позовну вимогу по зустрічному позову про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 39999,35грн. отриманих останньою в якості аліментів на утримання сина [PERSON] суд зазначає наступне. Як убачається з вимоги позивача за зустрічним позовом та її обґрунтування, предметом спору є повернення грошових коштів (аліментів) позивачу внаслідок їх нецільового витрачання користувачем аліментів, які було стягнуто з нього на користь відповідача. Відповідно до ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Стаття 15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2 ст. 186 СК України, у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Аналізуючи надані позивачем докази, а саме, висновок щодо цільового витрачання аліментів на дитину [PERSON] (а.с. 232), та враховуючи пояснення сторін, суд приходить до висновку щодо нецільового використання аліментів матір`ю дитини, [PERSON] , яка не забезпечує харчування дитини, не купує одяг, взуття, засобів гігієни для дитини, шкільного приладдя. Метою позову є повернення переплачених коштів, а спосіб, який обрав позивач (не собі) - зарахування переплати в рахунок аліментних зобов`язань перед іншою особою, не змінює предмету позову - повернення коштів. Оскільки судом встановлено, щодо нецільового використання аліментів матір`ю дитини, [PERSON] , то суд зазначає, що належному способу захисту прав та інтересів позивача відповідає позовна вимога про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, яка є власником одержаних аліментів, відповідно до статей 179, 186 СК України Такий позов позивачем не був заявлений, а одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Аналогічні положення містяться і у частині другій статті 20 Господарського кодексу України. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 Цивільного кодексу України. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц, на які посилається скаржник у касаційній скарзі). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Отже, відповідно до норм статті 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обрання ж ним неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (узгоджується із постановою Верховного Суду від 10.10.2024 у справі № 760/5871/18). Однак, вимога про стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] 39999,35грн отриманих останньою в якості аліментів на утримання сина [PERSON] , не відповідає належному способу захисту у цій справі, що є самостійною підставою для відмови в цій частинрі заявлених вимог. Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Оскільки позовні вимоги за первісним позовом залишено без задоволення, а зустрічний позов задоволено частково, суд, відповідно до ст.141 ЦПК України, стягує з відповідача за зустрічним позов на користь позивача документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а саме, 2959,20 грн судового збору, та 5000грн. правової допомоги (а.с.89, 101).

Outcome: partial