Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Ухвалою суду від 12.11.2025 позовну заяву залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст. 188, 175, 177 ЦПК України, позивачу надано десятиденний строк на усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду. 28.11.2025 через від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків, в якій представник, на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, надав суду уточнену позову заяву із вимогою про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. В обґрунтування поданої заяви про стягнення аліментів, представник зазначила, що 05.07.2023 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін у справі народилась донька, [PERSON] , [INFO] . Наразі шлюбні відносини між сторонами припинені, дитина проживає разом із позивачем, він займається вихованням та утриманням дитини, створює дитині всі необхідні умови для повного та гармонійного розвитку. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. У зв`язку з чим, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до повноліття дитини. Ухвалою суду від 01.12.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено розгляд справи у судовому засіданні, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, за змістом якої позовні вимоги підтримують у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечують. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце судових засідань повідомлялась у встановленому законом порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Крім того, відповідачу направлялись судові виклики на адресу її проживання як ВПО: [ADDRESS] . Причини неявки у судове засідання відповідач не повідомила, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву до суду відповідач не подала, жодних заяв чи клопотань не надіслала, у зв`язку з чим, суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд дійшов висновку. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим 31 серпня 2023 року Виконавчим комітетом Бугринської сільської ради Рівненського району Рівненської області. Відповідно до довідки про фактичне місце проживання/не проживання особи, виданою районною адміністрацією Запорізької міської ради по Шевченківському району від 17.11.2025 року, позивач [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з неповнолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , складом родини дві особи. Відповідач не надає допомоги на утримання спільної донькм, яка проживає разом з батьком та знаходяться на його утриманні. Судом не встановлено, що сторони домовились про способи виконання обов`язку утримувати дитину в досудовому порядку, а також щодо укладання нотаріальних договорів. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. В силу ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, або визначаються судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Як зазначено в ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст.70 Закону України від 21квітня 1999 року №606-XIV«Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів, суд виходить з інтересів дитини та її потреб на достатній рівень життя та розвитку, та, з урахуванням всіх обставин справи та вимог ст.ст. 182, 183 СК України, та, враховуючи, що відповідачем не надано будь-яких доказів про надання матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи те, що відповідач в добровільному порядку не виконує свій обов`язок по утриманню дитини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. У відповідності до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Outcome: approved