Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

ТОВ "ФК Дебт коллекшн" звернулося до суду з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з [PERSON] на користь товариства заборгованість за кредитним договором №3319504942/202534 від 08.01.2020 в розмірі 10428,25 грн. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 08.01.2020 ТОВ «Гоуфінгоу» та відповідачка уклали кредитний договір №3319504942/202534. Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 3500,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,85 %. 31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп» належні йому права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників в тому числі і право вимоги за кредитним договором №3319504942/202534 від 08.01.2020 укладеним з [PERSON] 03.06.2021 ТОВ «ФК «Сіті фінанс груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відступив право за кредитним договором №3319504942/202534 від 08.01.2020 ТОВ «ФК Дебт Коллекшн». В зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, загальна сума заборгованості становить 10428,25 грн., яку позивач, як правонаступник кредитора просить стягнути з [PERSON] на свою користь. Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 10.12.2025 року позовну заяву було залишено без руху (а.с.62). Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 17.12.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій (а.с.74). 09.01.2026 від представника відповідачки - адвоката Гуменюка О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що не погоджується із позовними вимогами та вважає їх безпідставними. Зокрема, позивачем на підтвердження позовних вимог не надано жодного належного доказу виконання первинним кредитором обов`язку щодо видачі кредитних коштів відповідачці Щодо нарахування відсотків, то згідно п.1.2 кредитного договору строк користування кредитом встановлено 30 днів. Відповідно до Графіку розрахунків, строк кредиту - 30 днів, загальна вартість кредиту в частині відсотків становить 1942,50 грн. Разом з тим, відповідно до змісту позовних вимог позивач просить стягнути заборгованість за відсотками - 6928,25 грн., що вказує на те, що відсотки нараховувалися поза межами строку кредитування. Позивачем до матеріалів справи не додано щоденного розрахунку заборгованості за кредитом, що позбавляє можливість суду оцінити правильність розрахунків позивача із врахуванням положень кредитного договору. Зазначає, що позивачем не підтверджено належними доказами факт набуття права вимоги за кредитним договором, оскільки не долучено Акти приймання-передачі Реєстру боржників. Також просив зменшити розмір компенсації витрат на правничу допомогу до 1000 грн. 12.01.2026 представником ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» - адвокатом Пархомчук С.В. подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що між первісним кредитором та відповідачкою було укладено кредитний договір в електронній формі, підписання якого здійснювалося шляхом застосування електронного підпису відповідачки. Зазначений підпис було сформовано із використанням одноразового ідентифікатора, направленого на номер мобільного телефону, зазначений відповідачкою під час укладення договору. Відповідачка, діючи добровільно та усвідомлено, без жодного зовнішнього тиску чи примусу, скористалася доступом до мережі Інтернет та перейшла на офіційний веб-сайт первісного кредитора, де самостійно, з використанням інтегрованого калькулятора, обрала бажану суму кредиту та строк кредитування. Після цього нею було надано персональні дані, зокрема реквізити банківської картки, на яку в подальшому були зараховані кошти. Тобто, для укладання кредитного договору, відповідачкою вчинено ряд дій без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. Відповідачка, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може самостійно отримати виписку по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Щодо нарахування відсотків, вказує, що позичальник погодилася на умови визначені договором, щодо його пролонгації та нарахування відсотків у випадку прострочення повернення кредиту, тому твердження про незаконність нарахування процентів є необґрунтованими. Також звертає увагу на те, що позивач надав суду належні та допустимі докази, що підтверджують факт переходу до нього права грошової вимоги. Твердження представника відповідачки про не доведення такого факту є необґрунтованими та не відповідають дійсності. Позивачем належними та допустимими доказами підтверджено розмір витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, з урахуванням кваліфікації, досвіду та завантаженості адвоката. Відтак, заперечення представника відповідачки щодо недоведеності понесених витрат є безпідставними. За наведених обставин, наполягає на задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.01.2020 між ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №3319504942/202534, згідно умов якого відповідачка отримала кредит в сумі 3500,00 грн. строком на 30 днів, тобто до 06.02.2020, відсоткова ставка встановлена в розмірі 1,85 % на добу. В договорі зазначено рахунок, на який позичальник просить перерахувати кредитні кошти - [NUMBER] та фінансовий номер телефону [NUMBER] (а.с. 22-27). Невід`ємою частиною договору є Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, в якому зазначено суму кредиту - 3500 грн, процентну ставку - 1,85 % за день, сума нарахованих процентів - 1942,50 грн, строк кредитування - 30 днів (а.с. 27 - 28). Договір підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором R28269, що підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.16). ТОВ «Гоуфінгоу» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало [PERSON] кредит в сумі 3500 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується інформаційною довідкою по платіжним операціям ТОВ «Платежі онлайн» (а.с. 41). 31.05.2021 між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК Сіті Фінанс груп» укладено договір факторингу №1-31/05/21, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором №3069300532/251704 від 26.02.2020 перейшло до ТОВ «ФК Сіті Фінанс груп» (а.с. 29-36 ). На підтвердження факту виконання умов договору позивачем додано до позову платіжне доручення №37 від 10.06.2021 про переказ грошових котів в рахунок оплати ціни відступлення права вимоги за договором факторингу №1-31/05/21 від 31.05.2021 (а.с. 37). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-31/05/2021 від 31.05.2021, ТОВ «ФК Сіті Фінанс груп» набуло права грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за кредитним договором №3319504942/202534 від 08.01.2020 в розмірі 10428,25 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3500,00 грн., заборгованість за відсотками 6928,25 грн. (а.с. 15). 03.06.2021 ТОВ «ФК Сіті Фінанс груп», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відступив право за кредитним договором №3319504942/202534 від 08.01.2020 - ТОВ «ФК Дебт Коллекшн», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3319504942/202534 від 08.01.2020 в розмірі 10428,25 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3500,00 грн., заборгованість за відсотками 6928,25 грн. (а.с. 17-20). Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №1-03/06/21 від 03.06.2021, ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №3319504942/202534 від 08.01.2020 в розмірі 10428,25 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3500,00 грн., заборгованість за відсотками 6928,25 грн. (а.с.14). На підтвердження факту виконання умов договору факторингу позивачем додана до позову платіжна інструкція кредитового переказу коштів №1 від 04.06.2021 та №2 від 09.06.2021 про оплату згідно відступлення права вимоги №1-03/06/21 від 03.06.2021 (а.с. 43 - 44). Згідно Виписки з особового рахунка за кредитним договором №3319504942/202534 від 08.01.2020, наданої ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» за період з 08.01.2020 по 26.05.2025 за [PERSON] рахується заборгованість в розмірі 10428,25 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 3500,00 грн., заборгованість за відсотками 6928,25 грн. (а.с.13). 27.05.2025 позивачем на адресу [PERSON] надіслано вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.21). Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. При цьому, виходячи з положень ст. 16 ЦК України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права. Згідно ч.1 ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Судом встановлено, що 08.01.2020 ТОВ «Гоуфінгоу» та [PERSON] уклали електронний договір про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 3500,00 грн. на строк 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,85 %. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та стороною відповідачки не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору, зазначений договір недійсним не визнано, доказів того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать волевиявленню позичальника, було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Викладені істотні умови, права і обов`язки сторін, зокрема, способи та терміни погашення кредиту погоджені сторонами, про що свідчить їх підписання ними. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс14), від 04.07.2018 в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 14) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами договору про надання споживчого кредиту строк кредитування був погоджений сторонами на 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціювала продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Таким чином, загальна вартість кредиту [PERSON] становить 5442,50 грн, з яких: 3500,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 1942,50 грн. - заборгованість за відсотками (3500,00 грн. х 1,85 відсоткова ставка за один день користування кредитом/ 100 х 30 днів кредитування = 1942,50 грн.). Та обставина, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, не позбавляє позивача обов`язку надати суду належні та допустимі докази щодо розміру заборгованості за відсотками, оскільки саме таким чином діють принципи диспозитивності та змагальності сторін у цивільному процесі. Відтак, надані позивачем витяги з Реєстру боржників до договорів факторингів та розрахунок заборгованості за кредитним договором №3319504942/202534 від 08.01.2020 не можуть вважатися належними доказами наявності такої заборгованості. Враховуючи, що відповідачка не повернула кредитні кошти, отримані на підставі договору фінансового кредиту №3319504942/202534 від 08.01.2020, а також позивачем не надано доказів, що відповідачка ініціювала продовження строку користування кредитними коштами та зміну дати повернення всієї суми кредиту, суд дійшов про часткове задоволення позову, стягнувши з відповідачки заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3500,00 грн. та відсотками, нарахованими в межах строку кредитування 1942,50 грн. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів повернення відповідачкою отриманих в кредит коштів зі сплатою відсотків за користування кредитом, в межах визначеного сторонами строку кредитування. З урахуванням вищенаведеного, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №3319504942/202534 від 08.01.2020 в розмірі 5442,50 грн, з яких: 3500,00 грн - тіло кредиту, 1942,50 грн - проценти. Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу які позивач просить стягнути у розмірі 10 500 грн, суд доходить таких висновків Частиною 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду договір № 11/07/2025 про надання юридичних послуг, укладений 11.07.2025 між адвокатом Пархомчуком С.В. та ТОВ ФК "Дебт коллекшн", Акт про отримання правової допомоги від 11.12.2025 з переліком послуг, що входять до складу правничої допомоги: зустріч та консультацію щодо перспективи врегулювання кредитної заборгованості за договором №3319504942/202534 від 08.01.2020 - 2000 грн, складення та подання до суду позовної заяви - 5000 грн, інші клопотання, заяви до суду - 3000 грн, канцелярські витрати - 500 грн; рахунок на оплату послуг адвоката та платіжна інструкція переказу коштів №9769 від 11.12.2025 на суму 10 500 грн (правнича допомога згідно договору про надання правової допомоги від 11.07.2025) (а.с.45-48). Згідно з положеннями частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат; - обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; - ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є їх розмір обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, зокрема впливу вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови, що відповідна заява була зроблена до завершення дебатів. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для його зміни, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація й досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається за погодженням між адвокатом і клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною згодою. Суд не має права змінювати його або втручатися у правовідносини адвоката та клієнта. Однак суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням фактичності витрат і обґрунтованості їх суми. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зазначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом і клієнтом, у контексті розподілу судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані, з урахуванням фактичності та необхідності таких витрат. Подібний висновок викладено у п. 5.44 постанови ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру з -рахуванням конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додатково постанови ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, п. 5.40 постанови ВП ВС від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18). Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати за статтею 41Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід: витрати мають бути фактичними, неминучими та обґрунтованими (mutatis mutandis, справа "East/West Alliance Limited v. Ukraine", заява № 19336/04, § 268). Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо встановить, що визначений гонорар є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи та витрачений адвокатом час. Отже, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, включаючи репутаційні чи публічні аспекти. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, як зазначено у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України» (заява № 19336/04, п. 268), витрати мають бути фактичними, неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Вказаний правовий висновок викладено в постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі ВС від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат слід враховувати: складність справи, обсяг та час, витрачений адвокатом; пов`язаність витрат із розглядом справи; обґрунтованість і пропорційність предмета спору; ціну позову; значення справи; вплив на репутацію; публічний інтерес; поведінку сторін; наявність дій щодо досудового врегулювання. У постанові ВС від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати гонорар, суд має право оцінювати вартість правничої допомоги за критеріями співмірності (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У постанові ВП ВС від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 вказано: суд може не присуджувати стороні повне відшкодування витрат на правничу допомогу, якщо встановить їх надмірність. При цьому рішення суду має містити чітку мотивацію які саме витрати не підлягають компенсації і чому. Суд зазначає, що правовідносини між сторонами є однотипними, не містять складнощів, не потребують тривалого аналізу доказів або значного часу на підготовку й подання позову. Суд вважає завищеними витрати на канцелярські послуги, оскільки позовна заява до суду подавалася через підсистему "Електронний суд". Крім того, представник позивача не подавав до суду заяв, клопотань, визначених ЦПК України. За подання заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, витрати за яку адвокатом та позивачем погоджено в розмір 3000 грн суд вважає необґрунтованими. Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження розміру понесених ним судових витрат, ураховуючи складність справи, ціну позову, пропорційний до ціни позову розмір задоволених позовних вимог (заявлені витрати на правничу допомогу вдвічі перевищують задоволені позовні вимоги), часткове задоволення позовних вимог, обсяг виконаної адвокатом роботи в контексті критерію реальності адвокатських витрат, враховуючи принципи справедливості та верховенства права, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» та стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 22.05.2024 року у справі № 205/5969/15-ц. Отже, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у розмірі - 4264,25 грн (1264,25 грн судового збору та 3000,00 грн на професійну правничу допомогу). Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд частково задовольнив позов з відповідачки на користь позивача слід стягнути 1264,25 грн сплаченого судового збору, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Outcome: partial