Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ЄВРОКРЕДИТ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просило стягнути з відповідача заборгованість що виникла за договором № TDB.2021.0011.21274 від 26.07.2021 у розмірі 29 425,22 грн та витрати по сплаті судового збору, мотивуючи вимоги неналежним виконання відповідачем грошових зобов`язань шодо повернення кредиту та сплати відсотків. В обґрунтування підстав звернення до суду представник позивача вказує, що 26.07.2021 року між АТ «Мегабанк» та [PERSON] було укладено заяву-договір № TDB.2021.0011.21274 про приєднання до умов договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, Яким є Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками та індивідуальної частини, якою є вказана Заява-Договір, які у своїй сукупності складають договірну основу, яка закріплює домовленості банка та клієнта. Банк надав позичальнику кредит у гривні на поточний рахунок, встановивши ліміт кредитної лінії у межах максимального ліміту кредитної лінії, що встановлений у п.4. розділу «Запевнення та умови» кредитного договору, та надав можливість користуватись кредитними коштами, що свідчить про виконання банком взятих на себе зобов`язань. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за коритсування кредитною лінією відповідач не виконав, внаслідок чого у позичальника сформувалась заборгованість перед банком на загальну суму в розмірі 29 425,22 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9 962,62 грн, та суми заборгованості за по сплаті відсотків в розмірі 19 462,60 грн. 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладено Договір відступлення прав вимоги №GL1N426240, у відповідності до умов якого ТОВ «Мустанг Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржників за основними договорами, у тому числі і до відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0011.21274 від 26.07.2021. 27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» укладено Договір відступлення прав вимоги №1/12, у відповідності до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» набуло право грошової вимоги до боржників за основними договорами, у тому числі і до відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0011.21274 від 26.07.2021. Відповідно до додатку №1 до вищевказаного договору відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Єврокредит» набуло право грошової вимоги до відповідача, яка згідно з розрахунком заборгованості складає 29 425,22 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9 962,62 грн, та суми заборгованості за по сплаті відсотків в розмірі 19 462,60 грн. Зазначає, що всі нарахування здійснювались первісним кредитором, ані ТОВ «ФК «Мустанг» ані ТОВ «ФК «Єврокредит» не здійснювало жодних додаткових нарахувань. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості в розмірі 29 425,22 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9 962,62 грн, та суми заборгованості за по сплаті відсотків в розмірі 19 462,60 грн. Ухвалою від 27.11.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач в судові засідання не з`явився, у зв`язку з чим суд зазначає таке. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України). Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України). Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на "усне слухання". Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року). Відповідач відзив на позов не надіслав, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно з вимогами ст. ст. 128, 130 ЦПК України. Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, про час, місце та дату проведення судових засідань повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання та відповідно до ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. Відповідач про поважність причин не з`явлення суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. На підставі зазначеного, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив, без постановлення окремого документу, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Судом встановлено, що 26.07.2021 АТ "Мегабанк" та [PERSON] уклали кредитний договір № TDB.2021.0011.21274. Відповідно до умов договору, підписанням цієї заяви-договору, клієнт беззастережно підтверджує: Прийняття в повному обсязі публічної пропозиції АТ "Мегабанк" на приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Банк відкриває клієнту поточний рахунок, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою. Сума максимального ліміту кредитної лінії 200000,00 грн. Орієнтовна загальна вартість кредиту 273293,00 грн. Строк кредиту 12 місяців, пільговий період 62 дні, тип кредиту кредитна лінія, мета кредиту споживчі цілі. Базова процентна ставка у пільговий період 0,0001 %. Орієнтовна реальна річна процентна ставка 87,30 %. Реальна річна процентна ставка 87,30 %. Обов`язковий мінімальний платіж, % від використаного доступного ліміту становить 5,0 %. Виконання умов договору з боку первісного кредитора підтверджується наявною у матеріалах справи випискою по особовому рахунку відповідача. Як вбачається з довідки-розрахунку, заборгованість відповідача станом на 03.09.2024 року за кредитним договором № TDB.2021.0011.21274 від 26.07.2021 складає 29 425,22 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9 962,62 грн, та суми заборгованості за по сплаті відсотків в розмірі 19 462,60 грн. 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладено Договір відступлення прав вимоги №GL1N426240, у відповідності до умов якого ТОВ «Мустанг Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржників за основними договорами. Відповідно до додатку №1 до вищевказаного договору факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму в розмірі 29 425,22 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9 962,62 грн., та суми заборгованості за по сплаті відсотків в розмірі 19 462,60 грн. 27.12.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» укладено Договір відступлення прав вимоги №1/12, у відповідності до умов якого ТОВ «Мустанг Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржників за основними договорами, у тому числі і до відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0011.21274 від 26.07.2021. Як вбачається з додатку №1 до вищевказаного договору відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Єврокредит» набуло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № TDB.2021.0011.21274 від 26.07.2021 на загальну суму 29 425,22 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9 962,62 грн, та суми заборгованості за по сплаті відсотків в розмірі 19 462,60 грн. Згідно зі ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За змістом ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові від 30 січня 2018 року в справі №161/16891/15 Верховний Суд вказав, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає. Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.ст.12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. У зв`язку з порушеннями відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором № TDB.2021.0011.21274 від 26.07.2021, відповідач станом на 03.09.2024 року згідно з розрахунком позивача має заборгованість у сумі 29 425,22 грн, яка складається із заборгованості за кредитом в розмірі 9 962,62 грн, та суми заборгованості за по сплаті відсотків в розмірі 19 462,60 грн. Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не подав належних письмових доказів сплати заборгованості та власного контррозрахунку за кредитним договором, не спростував наявність фактичних та правових підстав звернення позивача з позовом до суду у цій справі, визнав позов, подавши відповідну заяву. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає докази позивача належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе за договором зобов`язання, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у заявленому розмірі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд прийшов до наступного. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаннях з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, витрати на правову допомогу відшкодовуються лише у тому випадку, якщо правова допомога реально надавалася у справі тими особами, які одержали за це плату. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З урахуванням наведеного, оцінюючи об`єктивно складність цієї справи, предмет спору з урахуванням ціни позову за майновою вимогою, задоволення судом позовних вимог частково, враховуючи, складання заяв по суті та неучасть представника у судових засіданнях у цій справі; з огляду на приписи ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення з відповідача у даній справі витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 2000 грн, що відповідає критерію реальності та розумності, та є співмірним, виходячи зі складності, категорії справи, виконаних адвокатом робіт та наданих адвокатських послуг, а відтак заяву представника позивача задовольнити частково.

Outcome: approved