Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

25.09.2025 року [PERSON] звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , [INFO] , який до дня смерті проживав та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з: 11/24 часток у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за згаданою вище адресою. За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому спадкування відбувається за законом. Співвласниками даної квартири є позивач, якому належить 1/6 частка у праві спільної часткової власності на дану квартиру, мати позивача [PERSON] , якій належить 1/4 частка у праві спільної часткової власності на дану квартиру та [PERSON] , якій належить 1/8 частка у праві спільної часткової власності на дану квартиру. Спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв фактично, оскільки проживав разом з ним на момент смерті у спадковій квартирі. Померлий [PERSON] в 2000 році розлучився з матір`ю позивача [PERSON] , але через деякий час вони поновили стосунки і стали проживати разом, як чоловік та дружина в спадковій квартирі. Вона могла б відноситись до спадкоємців четвертої черги, тому позивач залучає її до участі у справі в якості відповідача. Після поховання батька, у зв`язку з повномасштабною війною на території України, для забезпечення безпеки життя та здоров`я позивач разом з родиною був змушений виїхати з м. Нікополя до Канади, де перебуває і на сьогодні. 12.10.2024 року він видав нотаріально посвідчену довіреність на ім`я [PERSON] . 19.08.2025 року від його імені [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашової В.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу №60/2025. Але, постановою від 20.08.2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки ним було пропущено шестимісячний строк для подання відповідної заяви. Позивач змушений звернутись з даним позову до суду, оскільки поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини не забезпечить належного захисту його інтересів, так як відсутні також оригінали правовстановлюючих документів на спадкову квартиру. З цих підстав просить визнати за ним право власності на 11/24 часток у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2025 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу роз`яснено його право на підготовку відзиву на позовну заяву (а.с.33-34). Листом суду від 23.10.2025 року у державного нотаріуса Балашової В.М. витребувано матеріали спадкової справи після смерті [PERSON] (а.с.35). Сторони в судове засідання не з`явились. 27.01.2026 року до канцелярії суду надійшла заява [PERSON] (представник позивача з правом підпису) про розгляд справи без участі позивача, на позовних вимогах наполягає (а.с.61). 16.01.2026 року від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти визнання права власності на 11/24 часток у праві спільної часткової власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , за її сином [PERSON] (а.с.56). Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Враховуючи положення ч.4 ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як встановлено судом, [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.4). Факт родинних відносин підтверджується наданим позивачем свідоцтвом про його народження серії [NUMBER] (а.с.7). На момент смерті [PERSON] проживав та був зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою голови правління ОСББ «НІКА-58» (а.с.19). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з: 11/24 часток у праві спільної часткової власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , з яких 1/6 (4/24) частка належала спадкодавцеві на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Південнотрубним заводом від 19 січня 1994 року (а.с.6), 1/12 (2/24) частка належала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. від 19 серпня 2013 року за реєстровим № 3-1596 (а.с.9), 1/12 (2/24) частка належала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. від 19 серпня 2013 року за реєстровим № 3-1598 (а.с.11) та 1/8 (3/24) частка належала на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. від 19 серпня 2013 року за реєстровим № 3-1602 (а.с.13). Інші 1/6 (4/24) частка у праві спільної часткової власності на дану квартиру належить позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Південнотрубним заводом від 19 січня 1994 року (а.с.6), (6/24) частка належить його матері [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло виданого Південнотрубним заводом від 19 січня 1994 року (1/6 частка) та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. від 19 серпня 2013 року за реєстровим № 3-1596 (1/12 частка) (а.с.9), та 1/8 (3/24) частка належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Апальковим Є.В. від 19 серпня 2013 року за реєстровим № 3-1602 (а.с.13) За життя [PERSON] заповіту не склав. Частина 2 ст. 1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, інших спадкоємців після смерті [PERSON] , які претендують на спадщину, судом не встановлено. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадщину [PERSON] після смерті батька прийняв фактично, оскільки проживав разом з ним у спадковій квартирі на момент смерті останнього. Після поховання батька, у зв`язку з повномасштабною війною на території України, для забезпечення безпеки позивач разом з родиною був змушений виїхати з м. Нікополя до Канади, де перебуває і на сьогодні. 12.10.2024 року він видав нотаріально посвідчену довіреність на ім`я [PERSON] . Зазначену довіреність було перекладено та апостилізовано згідно вимог чинного законодавства. 19.08.2025 року від його імені [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Балашової В.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, на підставі якої нотаріусом було заведено спадкову справу №60/2025 (а.с.38-53). Постановою від 20.08.2025 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, оскільки ним пропущено шестимісячний строк для подання відповідної заяви (а.с.53). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З огляду на викладене вище, суд вважає введення в Україні положення воєнного стану, виїзд позивача разом з сім`єю за кордон з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я та проживання в іншій країні є безумовно поважними причинами пропуску строку для звернення до нотаріальної контори за оформленням спадкових прав. Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] обрав спосіб захисту свого майнового права, визначений п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права, посилаючись на відсутність в нього оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, що унеможливлює оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Згідно приписів ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналогічна думка викладена в роз`ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема через органи нотаріату, суд вважає, що його право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене вище, дослідивши представлені докази в їх сукупності, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає за можливе позов задовольнити та визнати за [PERSON] , право власності на 11/24 часток у праві спільної часткової власності на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON] . На підставі викладеного й у відповідності зі ст.ст. 15, 16, 1216, 1218, 1225, 1266,1268 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 51, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

Outcome: approved