Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

АТ «Універсал Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 11.01.2020 року в розмірі 56 913 грн. 65 коп. та судовий збір у розмірі 3028 грн. 00 коп. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 11.01.2020 року [PERSON] звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала Анкету - заяву до Договору про надання банківських послуг від 11.01.2020 року. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 45 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка [NUMBER] . АТ «Універсал Банк» свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору (не сплатила щомісячні мінімальні платежі), що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Станом на 28.12.2022 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення п.п.5.17 п.5 Розділу ІІ Умов і правил обслуговування в АТ "Універсал Банк", відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк 28.12.2022 року направив повідомлення "пуш" про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. Проте, відповідач на контакт не виходила та не вчиняла жодної дії, направленої на погашення заборгованості, в зв`язку з чим та відповідно до п.п.5.18, 5.19 Умов кредит 26.01.2023 року набув форми «на вимогу». На підставі вищезазначеного загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» за Договором станом на 26.05.2024 року становить 56 913, 65 грн. та складається із заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Зазначену заборгованість позивач просить стягнути на його користь з відповідача. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 06.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути у його відсутності. Відповідач в призначені судові засідання жодного разу не з`явилася, хоча належним чином, неодноразово повідомлялася про час та місце проведення останніх. Як вбачається із відповіді ГУ ДМС України у Львівській області, зареєстрованим місцем проживання відповідача є: [ADDRESS] . На вказану адресу відповідачу засобами поштового зв`язку скеровувалися повістки про виклик в судові засідання, однак, такі повернуті на адресу суду із зазначенням «адресат відсутній», що відповідно до положень ст.128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про час і місце розгляду справи. Також щоразу судові повістки скеровувалися відповідачу в електронному варіанті на номер її мобільного телефону, які згідно даних електронної системи діловодства суду були отримані абонентом. Разом із тим, у перше судове засідання, призначене на 26.02.2025 року, [PERSON] не з`явилася без пояснення будь-яких причин, а в усі наступні судові засідання відповідач тричі подавала на адресу суду заяви про відкладення розгляду справи, щоразу мотивуючи такі бажанням ознайомитися з матеріалами справи. Так, 07.10.2025 року відповідач [PERSON] звернулася до суду із заявою про перенесення розгляду справи та надання їй поданих до суду документів для ознайомлення. Окрім того, 25.11.2025 року відповідач ще раз звернулася до суду із клопотанням про перенесення розгляду справи та направлення їй копій поданих документів для ознайомлення на адресу: [ADDRESS] . Також 29.01.2026 року від відповідача надійшла чергова заява про відкладення розгляду справи, яка обгрунтована тим, що відповідач не встигла забрати надіслане судом на її адресу поштове відправлення і таке було повернуто адресату. В контексті наведеного суд наголошує, що відповідачу тричі направлялися повістки про виклик до суду за адресою її зареєстрованого місця проживання: [ADDRESS] . На цю ж адресу [PERSON] після відкриття провадження у справі скеровувалися також копії матеріалів позовної заяви з додатками, які 26.02.2025 року повернуті поштовою установою на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. Окрім того, відповідно до поданого відповідачем клопотання від 25.11.2025 року копія позовної заяви та доданих до неї документів направлялися відповідачу на вказану нею ж адресу, за якою вона бажала їх отримати, а саме: [ADDRESS] . Проте, і за цією адресою відповідач [PERSON] не вчинила дій для отримання надісланого їй судом поштового відправлення і, як наслідок, таке було повернуто поштовою установою до суду з відміткою «адресат відсутній». Такі дії відповідача суд розцінює як зловживання процесуальними правами та спосіб затягування розгляду справи, а тому, вважає за доцільне розгляд справи здійснювати у відсутності відповідача. При цьому, враховується, що усі заяви [PERSON] про відкладення розгляду справи подані безпосередньо через канцелярію суду в дні проведення судових засідань, а саме 07.10.2025 року, 25.11.2025 року та 29.01.2026 року. Однак, незважаючи на те, що у вказані дні відповідач подавала до канцелярії суду відповідні заяви, безпосередньо в судові засідання вона жодного разу не з`явилася. При цьому, про поважність причин неявки відповідач не заявляла. Так, у своїх заявах від 07.10.2025 року та 25.11.2025 року відповідач [PERSON] лише в загальному зазначила, що не може бути присутньою у судових засіданнях, однак, конкретних причин неприбуття для розгляду справи не навела, як і не надала будь-яких доказів існування об`єктивних обставин, що перешкоджають її явці за викликами суду. Звертає на себе увагу і той факт, що, декларуючи у кожній своїй заяві про відкладення розгляду справи бажання ознайомитися з матеріалами справи, відповідач жодного разу не прибула в суд з цією метою. Водночас неодноразово не вживала належних дій для отримання скерованих на її адресу матеріалів позовної заяви з додатками, в тому числі і за адресою, на яку сама ж просила їх направити згідно заяви від 25.11.2025 року (м. Львів. вул. Мартовича, 2). Така поведінка відповідача вказує на свідоме ухилення відповідача від отримання надісланих судом на її адресу матеріалів з метою штучного створення підстав для подальшого заявлення необгрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи. Наведене є очевидним зловживанням сторони відповідача своїми процесуальними правами з метою затягування розгляду справи, в якій здійснюється спрощене провадження з викликом учасників, та наслідком такого є створення штучних перешкод позивачу у реалізації його права на судовий захист та доступ до правосуддя. Суд наголошує, що жодних перешкод у відповідача для ознайомлення з матеріалами справи, яка тривалий час перебуває на розгляді у суді, не було. Невчинення [PERSON] активних дій для цього і її пасивна процесуальна поведінка, як і незаявлення нею своєї позиції у справі, попри те, що відповідачу достеменно було відомо про наявність у провадженні суду справи за позовом, заявленим до неї, і суд неодноразово відкладав розгляд справи для створення усіх належних умов для відповідача в реалізації її прав як сторони у справі, є у даному випадку процесуальним ризиком самої відповідача і не може використовуватися останньою як спосіб перешкоджання розгляду справи та створення невизначеності для протилежної сторони у спорі щодо строків завершення судового провадження і вирішення спору. Відповідно до ч.4 ст.44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. А тому, у даному випадку розгляд справи за відсутності відповідача відповідає зазначеному завданню суду та загальним засадам здійснення цивільного судочинства. За змістом ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч 3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 11.01.2020 року між [PERSON] та АТ «Універсал Банк» укладено кредитний договір у формі Анкети - заяви до Договору про надання банківських послуг. На підставі укладеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 45 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом (не сплатила щомісячні мінімальні платежі), що вбачається з розрахунку заборгованості за договором, відповідно до якого загальний розмір заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» станом на 26.05.2024 року становить 56 913 грн. 65 коп. та складається із заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання, згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч.2 ст. 1048 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 1049 Цивільного кодексу України). Разом із тим, як вбачається із п. 5.16 Умов і правил обслуговування АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів monobank, у разі порушення терміну сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, вся заборгованість за кредитом вважається простроченою (істотне порушення клієнтом зобов`язань). Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст.ст.76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відтак, суд вважає, що позов є обґрунтованим, оскільки встановлено, що дійсно у [PERSON] перед банком наявна заборгованість у розмірі 56 913 грн. 65 коп. Відповідач не надала суду належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача, в тому числі контррозрахунку заборгованості, а тому, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у сумі 3028 грн., а тому, у зв`язку із задоволенням позову, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved