Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позов мотивує тим, що розпорядженням міського голови Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за від 25.02.2020 року «Про призначення на посаду начальника КП «ЕТС», [PERSON] було призначено начальником Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради. Розпорядженням міського голови м. Підгородне від 09.06.2020 року «Про звільнення [PERSON] » позивача було звільнено 10.06.2020р. з посади начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 р. було поновлено [PERSON] на роботі на посаді начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради та Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2021 р. по справі №175/2459/20, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 р. по справі № 175/2459/20 залишено без змін. 18.01.2022 р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області був винесений судовий наказ та стягнуто з Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради на користь [PERSON] суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі станом на 10.06.2020 р. у розмірі 80 595,86 грн. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.05.2023 р. по справі №175/4267/22 стягнуто з Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 80 595 грн. 86 коп. за період з 11.06.2020 року по 23.11.2021 року. 26.07.2023 року на підставі розпорядженням міського голови Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 16.06.2023 року № 04-04/143-к/тр (Позивач ознайомився 26.07.2023 р.) та розпорядженням міського голови Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 26.07.2023 року № 04-04/207-к/тр (Позивач ознайомився 26.07.2023 р.) [PERSON] було поновлено на посаді начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради. Зауважив, що з розпорядженням про поновлення на посаді Позивач був ознайомлений 26.07.2023 року і відповідно фактичне поновлення позивача на посаді відбулось 26.07.2023 року. Таким чином, оскільки поновлення Позивача на посаді (незважаючи на необхідність негайного виконання судового рішення про поновлення на роботі ) після незаконного звільнення відбулось 26.07.2023 року а Позивачем вже було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.06.2020 року по 23.11.2021 року, Позивач вважає за необхідне звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 24.11.2021 року по 26.07.2023 року. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв не подавав. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Тому суд у відповідності до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 р. по справі № 175/2459/20 вирішено поновити [PERSON] на роботі на посаді начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.11.2021 р. по справі №175/2459/20 (провадження № 22-ц/803/2693/21) апеляційну скаргу міського голови Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області Горб Андрія Івановича залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11.12.2020 р. по справі № 175/2459/20 залишено без змін. Таким чином, судовими рішеннями поновлено Позивача на посаді начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради. 18.01.2022 р. Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області був винесений судовий наказ та стягнуто з Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради (код ЄДРПОУ 37707563, адреса місцезнаходження: 52001, вул. Центральна, 43-А м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровська обл.) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) суму заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі станом на 10.06.2020 р. у розмірі 80 595,86 грн. Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.05.2023 р. по справі №175/4267/22 стягнуто з Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 80 595 грн. 86 коп. за період з 11.06.2020 року по 23.11.2021 року. 26.07.2023 року на підставі розпорядженням міського голови Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 16.06.2023 року № 04-04/143-к/тр (Позивач ознайомився 26.07.2023 р.) та розпорядженням міського голови Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 26.07.2023 року № 04-04/207-к/тр (Позивач ознайомився 26.07.2023 р.) [PERSON] було поновлено на посаді начальника Комунального підприємства «Експлуатаційна технічна служба» Підгородненської міської ради. З розпорядженням про поновлення на посаді Позивач був ознайомлений 26.07.2023 року і відповідно фактичне поновлення позивача на посаді відбулось 26.07.2023 року. Таким чином, оскільки поновлення Позивача на посаді (незважаючи на необхідність негайного виконання судового рішення про поновлення на роботі ) після незаконного звільнення відбулось 26.07.2023 року, а Позивачем вже було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11.06.2020 року по 23.11.2021 року, Позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.11.2021 року по 26.07.2023 року. Згідно із ч.1 ст.3та ст.4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч. 1ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Також, абзацом 3 пункту 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100(100-95-п) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). (Абзац третій пункту 32 із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України N 18 ( v0018700-95 ) від 26.10.95). Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 10 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. Тлумачення положень ст. 235 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що вимушений прогул це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію. У п.2 ч.1ст.232 КЗпП України передбачено, що безпосередньо в місцевих загальних судах розглядаються трудові спори за заявами: працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Разом з тим у ч. 2 ст. 235 КЗпП України визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. В той же час, у постанові від 08.02.2022 року у справі № 755/12623/19 Велика Палата Верховного Суду висновує, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Також, позивач не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо такі вимоги не розглянуті у справі про поновлення на роботі. Таким чином право позивача на звернення до суду з даним позовом не обмежене вимогами ст. 235 КЗпП. Згідно з пунктом 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, (далі Порядок) цей Порядок застосовується, зокрема у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Згідно з пунктом 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Так, в межах цивільної справи № 175/4267/22 Позивачем наводився розрахунок середньої заробітної плати, і оскільки судом по вказаній справі прийнято до уваги вказаний розрахунок, Позивач вважає, що обставина щодо суми середнього заробітку є встановленою (преюдиція). Так, заробітна плата Позивача складала 17 000,00 грн. на місяць. Таким чином: - заробітної плати протягом 2-х місяців, яка передувала даті звільнення, складає 17000,00 грн. + 17 000,00 грн. = 34 000,00 грн.; - кількість фактично від`працьованих робочих днів протягом 2-х місяців, яка передувала даті звільнення, складає: 22 (кількість робочих днів в квітні 2020) + 19 (кількість робочих днів в травні 2020 рок) = 41 робочих дня. Середньоденна заробітна плата складає: 34000,00 (заробітна плата за два місяці) / 41 (робочі дні за два місяці) = 829,27 грн. У постанові Верховного Суду від 05.09.2023 у справі № 910/11761/21 викладено висновок про те, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №910/11287/16, від 19.12.2019 у справі № 520/11429/17. Як уже встановлено, таке рішення набрало законної сили. Ні позивачем, ні відповідачем наведений у ньому розрахунок не оскаржувався. Відтак, такий розмір береться за основу судом і при розрахунку суми стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період з 24.11.2021 року по 26.07.2023 року. Розрахунок заборгованості середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу: період - з 24.11.2021 року (наступний день після дати вже стягнутого середнього заробітку по цивільній справі № 175/4267/22) по 26.07.2023 року (дата наказу про поновлення на посаді). Кількість робочих днів: В 2021 році (з 24.11.2021 р. по 31.12.2021 р.) 26 робочих дня. В 2022 році (з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р.) 249 робочих дня. В 2023 році (з 01.01.2023 р. по 26.07.2023 р.) 147 робочих дня. Загальна кількість робочих днів складає 422 робочий день Загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу складає: 829,27 грн. (середньоденна заробітна плата) * 422 (кількість робочих днів у розрахунковому періоді) = 349 951 грн. 94 коп. Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин, оскільки особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах. Отже, суд приходить до висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача повинен становити 349 951 грн. 94 коп. ЄСПЛ визначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23, ЄСПЛ). Як передбачено ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А ст.81 ЦПК України встановлює обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного суд вважає задовольнити позовні вимоги [PERSON] до Комунального підприємства "Експлуатаційна технічна служба" Підгородненської міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України враховуючи висновок суду про задоволення позову, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved