Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Цалованська-Луференко Яна Леонідівна, з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.08.2000 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради, актовий запис №804, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у позивача та відповідача є спільна неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачем. Протягом останніх років, до моменту подачі позову, відношення позивача з відповідачем поступово погіршувались, в результаті чого між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби в свій час примиритися не дали бажаних результатів, оскільки у позивача з відповідачем різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На даний час позивач з відповідачем проживають окремо, спільне господарство не веде. Спір з приводу майна, набутого за час перебування у шлюбі, відсутній. Дитина від шлюбу проживає разом з позивачем, спір між батьками про місце проживання дитини відсутній. Оскільки подальше спільне проживання і збереження шлюбу позивач вважає неможливим та таким, що суперечить особистим інтересам, шлюб між позивачем та відповідачем має бути розірваним. На підставі наведеного, просить розірвати шлюбу, актовий запис №804, вчинений відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради, який уклали [PERSON] та [PERSON] 18.08.2000 року. Ухвалою суду від 15.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, відповідачу запропоновано подати відзив на позов. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник, адвокат Цалованська-Луференко Я.Л. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та наполягають на їх задоволенні, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяви про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність на подав. Відзив на позовну заяву не надходив. На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних матеріалів, ухваливши заочне рішення. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як передбачено ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши доводи позовної заяви та надані письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 105 ч. 3 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Відповідно до ст. 110 ч. 1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, при розірванні шлюбу особа, яка змінила прізвище при державній реєстрації шлюбу, визначає для себе чи далі іменуватися цим прізвищем або відновити дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, який зареєстрований 18 серпня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Полтавської міської ради, актовий запис за №804, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 18.08.2000. Сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.08.2025. З доводів позивача, викладених у позовній заяві, випливає, що спільне життя подружжя не склалося через діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Подальше спільне життя позивача та відповідача як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідач заперечень щодо доводів позовної заяви не висловив, правом на подання відзиву не скористався. Приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, причини розлучення, вказані в позовній заяві, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки у родині немає, тобто морально-правові основи шлюбу відсутні, заходи щодо примирення подружжя та збереження родини неможливі, оскільки жодна із сторін не висловила бажання щодо надання строку для примирення. Враховуючи наведені вище обставини, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved