Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Кордиш А.А. звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що з 28 грудня 2012 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції (актовий запис №1596). Вказує, що від даного шлюбу вони мають спільну малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що відповідач перестав цікавитися сімейним життям, майбутнім подружжя, тому позивачка вважає збереження їхнього шлюбу суперечить її інтересам. Представник позивачки зазначає, що шлюбне життя позивачки з відповідачем не склалося, так як вони мають різні характери та погляди на подружнє життя та майбутнє. Позивачка вважає, що шлюб між ними існує формально, так як вони разом як сім`я не проживають, фактичних шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, між ними відсутні будь-які формальні ознаки, які характеризують сім`ю. Вказує, що протягом останніх двох років шлюб між ними існує формально, так як вони разом як сім`я не проживають, фактичних шлюбних відносин не підтримують, проживають окремо, між ними відсутні будь-які формальні ознаки, які характеризують сім`ю. Вказує, що позивачка з малолітнім сином зареєстровані в [ADDRESS] , та на даний час тимчасово проживають у [ADDRESS] Республіки Польща, де син відвідує школу. Подальший зміст підтримувати сімейні відносини між сторонами вважає недоцільним, що й спонукало позивачку звернутися до суду з вищевказаним позовом. Просить позовні вимоги задовольнити стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати в розмірі 1 211,20 грн. та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1 000 грн. Ухвалою суду від 24.12.2025 року відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник позивачки звернувся до суду із заявою, в якій просить позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснювати у його відсутності та відсутності позивачки. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у відповідності до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, зокрема через оголошення на сайті Острозького районного суду веб-портал судова влади України http://ost.rv.court.gov.ua/sud1713/, правом подати до суду відзив на позовну заяву не скористався, заперечень щодо позову до суду не подав, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України у разі відсутності заяви про зміну місця про\-живання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони з 28 грудня 2012 року перебувають у шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції (актовий запис №1596), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28 грудня 2012 року. Під час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від14.02.2013 року. З відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 600/01-17-25 від 21.03.2025р., договору про тимчасову оренду квартири укладеного 15.01.2023р., посвідченим перекладом з польської мови на українську мову, довідки початкової школи №362 від 03.11.2025р. та посвідченим перекладом з польської мови на українську мову, позивачка разом з малолітнім сином зареєстровані в [ADDRESS] та на даний час тимчасово проживають в [ADDRESS] , де малолітній син відвідує школу. Відповідно до довідки Острозької міської ради Рівненської області від 23.12.2025 року №6065/01-17-25 [PERSON] зареєстрована за адресою :[ADDRESS] . З доводів представника позивачки судом встановлено, що сторони разом як сім`я не проживають та наведена обставина відповідачем не заперечується та не спростована. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Аналогічне положення містить ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, в якій також зазначено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, згідно ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] втратили почуття любові один до одного, на даний час шлюб фактично припинено, оскільки як сім`я вони разом не проживають протягом останніх двох років, спільного господарства не ведуть, спроби відновити шлюбні відносини сторони не роблять. Таким чином, шлюб існує формально, а тому вбачаються підстави для його розірвання в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що сім`я фактично розпалася, оскільки сторони спільного побуту, бюджету, взаємних прав та обов`язків не мають, подружніх стосунків не підтримують, що свідчить про формальне існування шлюбу, а відтак суд приходить до висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, у зв`язку із чим визнає причину розірвання шлюбу поважною і розриває шлюб між сторонами без вжиття заходів щодо примирення. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами існує формально. На даний час фактично шлюб припинено і подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливим. Окрім того, суд бере до уваги, що позов про розірвання шлюбу було подано до суду 11.12.2025 року, сторони з клопотанням про надання строку на примирення до суду не звертались, у зв`язку з цим суд приходить до висновку про те, що у позивачки та відповідача було достатньо часу для прийняття виваженого рішення про необхідність розірвання шлюбу. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до п.1 ст.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 12 березня 2025 року між позивачкою [PERSON] та адвокатом Кордишем А.А. укладано договір про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до п.4.2. якого, розмір гонорару між сторонами встановлюється у розмірі 1 000 грн. 15 січня 2026 року між [PERSON] та адвокатом Кордишем А.А. складено акт наданих послуг, відповідно до п.1 якого адвокат надав, а клієнт отримав наступну правничу (правову) допомогу: складення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу для подання до Острозького районного суду Рівненської області; представництво [PERSON] при розгляді цивільної справи в суді першої інстанції - Острозькому районному суді Рівненської області, та відповідно до п.2 вищевказаного акту клієнт надав, а адвокат отримав гонорар в розмірі 1 000 грн. Відповідно до вимог п.1 ст.2 ст.137, ст.141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 211,20 грн. та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1 000 грн., які було сплачено позивачкою при зверненні до суду із вказаним позовом. На підставі викладеного та

Outcome: approved