Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

1. Стислий виклад позиції позивача. У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося до Хаджибейського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] (далі Відповідач), в якому просило стягнути з останньої заборгованість за Договором позики № 2142311 у загальному розмірі 19 140,00 грн, а також судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що 01 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (первісний кредитор) та [PERSON] було укладено Договір позики № 2142311 в електронній формі. Відповідно до умов вказаного Договору, первісний кредитор надав позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити відсотки за користування нею. Укладення договору відбулося шляхом використання інформаційно-телекомунікаційної системи вебсайту кредитодавця із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію». Позивач вказує, що 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено Договір факторингу № 14/06/21. На підставі вказаного договору та Реєстру боржників № 41 від 24 січня 2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вищевказаним Договором позики. Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобов`язання, порушила строки повернення коштів та сплати процентів, у неї утворилася заборгованість перед новим кредитором. Станом на дату подання позову заборгованість становить 19 140,00 грн, яка складається з: -5 800,00 грн заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту); -16,82 грн заборгованість за відсотками; -11 600,00 грн заборгованість за пенею; -1 723,18 грн комісія за надання позики. Позивач стверджує, що відповідач була повідомлена про наявність боргу, проте добровільно його не сплатила, що змусило кредитора звернутися до суду за захистом своїх прав. 2. Стислий виклад заперечень відповідача. 28 січня 2026 року через систему «Електронний суд» від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Не заперечуючи факту укладення 01.09.2024 року Договору позики № 2142311 з первісним кредитором та отримання коштів, відповідач не погоджується з розміром нарахованої заборгованості, зокрема в частині процентів та неустойки. В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на те, що умови п. 2.3 Договору позики, якими передбачено денну процентну ставку 1,5% в день, відсотки за понадстрокове користування у розмірі 2,7% в день та пеню у розмірі 2,7% в день, є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач зазначає, що орієнтовна річна процентна ставка за такими умовами становить 73 355,17%, що значно перевищує розумну межу плати за послугу та створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідач стверджує, що вказані пункти договору суперечать принципам добросовісності, справедливості та розумності (ст. 3, 509 ЦК України), а також вимогам ч. 5 ст. 11, ч. 2, ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлюють вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань. У зв`язку з цим, відповідач вважає дані умови договору недійсними (нікчемними) та просить суд відмовити у стягненні спірної заборгованості. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06 січня 2026 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 23 січня 2026 року з визначенням резервної дати 04 лютого 2026 року. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву. 09 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від відповідача [PERSON] надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи та надання електронної копії позовної заяви, оскільки вона не отримувала позов поштою. Заяву судом задоволено, доступ до матеріалів справи надано в електронному вигляді. 28 січня 2026 року через підсистему «Електронний суд» відповідач подала відзив на позовну заяву. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечував. Враховуючи наявність відзиву відповідача, суд здійснює розгляд справи у загальному порядку (не заочному). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, скористалася своїм правом на подання відзиву, в якому виклала свою позицію по суті спору. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 01 вересня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» (первісний кредитор) та [PERSON] (далі Відповідач) було укладено Договір позики № 2142311 в електронній формі. Укладення договору відбулося за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця. Відповідач, використовуючи особистий кабінет на веб-сайті кредитора, пройшла ідентифікацію та підписала електронний договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Факт отримання грошових коштів Відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечувала. 14 червня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Позивач, ТОВ «ФК «ЄАПБ») було укладено Договір факторингу № 14/06/21. Відповідно до умов вказаного договору та Реєстру боржників № 41 від 24.01.2025 року, право грошової вимоги за Договором позики № 2142311 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». Згідно з розрахунком заборгованості, наданим Позивачем, станом на дату подання позову заборгованість Відповідача становить 19 140,00 грн, яка складається з: -5 800,00 грн заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту); -16,82 грн заборгованість за відсотками; -1 723,18 грн комісія за надання позики; -11 600,00 грн заборгованість за пенею. У відзиві на позовну заяву Відповідач проти позову заперечувала, посилаючись на те, що умови пункту 2.3 Договору позики, якими встановлено непропорційно високі відсотки та штрафні санкції, є несправедливими в розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а тому є недійсними. 5. Мотиви суду та застосовані норми права. Відповідно до ст. 639 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20-ц, згідно з якою укладення кредитного договору в електронній формі через особистий кабінет із застосуванням одноразового ідентифікатора відповідає вимогам законодавства та внутрішній волі позичальника. Докази переходу права вимоги (Договір факторингу, Реєстр боржників) є належними та допустимими, що відповідає вимогам ст. 512, 514 ЦК України. Таким чином, ТОВ «ФК «ЄАПБ» є належним позивачем у справі. Відповідно до ст. 526, 1054 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти. Вимога про стягнення тіла кредиту у розмірі 5 800,00 грн та нарахованих відсотків у розмірі 16,82 грн є обґрунтованою, підтверджується матеріалами справи та визнається Відповідачем (в частині отримання коштів), а отже підлягає задоволенню. Щодо комісії за надання позики Позивач просить стягнути комісію за надання позики у розмірі 1 723,18 грн. Відповідно до положень ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та усталеної судової практики (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17), надання грошових коштів за укладеним кредитним договором є обов`язком банку (фінансової установи), а не супутньою послугою, за яку може встановлюватися плата (комісія). Встановлення комісії за дії, які кредитор вчиняє на власну користь (видача кредиту, його адміністрування), є незаконним. Враховуючи викладене, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. Щодо стягнення пені та застосування ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» Позивач просить стягнути пеню у розмірі 11 600,00 грн, що майже вдвічі перевищує тіло кредиту. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Зокрема, несправедливими є умови про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань. Суд погоджується з доводами Відповідача, викладеними у відзиві, що нарахування штрафних санкцій, які в сукупності з відсотками складають надмірно високу річну ставку та значно перевищують суму позики, порушує принципи справедливості, добросовісності та розумності (ст. 3, 509 ЦК України). Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 наголосив, що споживач є слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту. Враховуючи явну невідповідність розміру пені наслідкам порушення зобов`язання, а також те, що умови договору щодо таких санкцій є несправедливими, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 11 600,00 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення основного боргу та нарахованих відсотків. Щодо розподілу судових витрат Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Загальна ціна позову: 19 140,00 грн. Задоволено вимог на суму: 5 816,82 грн (5800 + 16,82), що становить 30,39% від ціни позову. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Стягненню з Відповідача підлягає: 3 028,00 грн * 30,39% = 920,21 грн.

Outcome: partial