Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - Позивач, Постачальник, ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернулося до суду з вимогою про стягнення боргу з [PERSON] (далі - Відповідач, Споживач), за спожитий природний газ в сумі 49645,42 гривень, яка складається з суми основного боргу. Відповідачем по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в період з жовтня 2021 року по липень 2025 року (включно) було спожито природний газ на загальну суму 49645,42 гривень вартість якого залишилась не оплаченою відповідачем. Позивач, як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 року «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ...» на території України. Ухвалою Миколаївського районного суду Одеської області від 22 серпня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача, ТОВ «Гозопостачальна компанія «Нафтогаз України», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву та просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача. У разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що він не являєся абонентом ТОВ «Гозопостачальна компанія «Нафтогаз України», будь-яких договірних відносин на постачання газу з позивачем у нього немає. Абонентом по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідач не користується газом із загальної мережі газопостачання. Відповідач також суду повідомив, що показники лічильника, який на даний час встановлений в будинку та запломбований за несплату, має показник 206 кубів про що ним суду було надано фотознімок лічильника ВК-G4МТ № 13089591 і даний лічильник встановлений ще на ім`я абонента [PERSON] . Будинок по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] , право власності на який він зареєстрував у 2023 році. На даний час він бажає укласти з відповідачем договір на постачання природного газу, однак зробити цього не може, оскільки попередній власник будинку, [PERSON] має борг. Крім того, до цього часу йому надходять платіжки по сплаті за використаний природній газ на ім`я [PERSON] . А тому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача за безпідставністю. Суд, вислухавши в судовому засіданні доводи відповідача, дослідивши наявні в справі докази, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, приходить до наступних висновків. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, та ст.ст. 6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Позивач зобов`язаний постачати природний газ Споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а Споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Пунктом 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Статтею 4 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства. Пунктом 32 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» встановлено, що Регулятором є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Постачання природного газу постачальником «останньої надії» здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» є публічним. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу (п. 2 ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про ринок природного газу»). За змістом статтей 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» побутовим споживачам є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статтей 205, 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання за відсутності іншого постачальника. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. Згідно наявної у справі заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (для побутового споживача) між ТОВ «Газопостачальна компанія Нафтогаз України», як оператором ГРМ та побутовим споживачем, договір постачання природного газу побутовим споживачам, на підставі типової форми, затвердженої постановою НКРЕКП від 30.09.2015р. № 2500 не укладався ( а.с. 12). Згідно інформації з сайту «Опендадабот» власником будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] ( а.с. 11). Згідно інформації по рахунку, фінансовий стан, яка не підписана стороною позивача, особовий рахунок споживача [NUMBER] [PERSON] , загальна сума заборгованості за надану послугу за споживання природного газу за період з 01.10.2021 по 31.07.2025 року становить 49645,42 гривень ( а.с. 20-21). Згідно Акту монтажу б/н від 10.11.2022 року, побутовим споживачем природного газу за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] ( а.с. 97). Відповідно до фотокопії лічильника ВК-G4МТ № 13089591, наданого відповідачем в судовому засіданні, показник лічильника становить 26 кубів ( а.с. 100). З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно дост. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно зіст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Визначення об`ємів (обсягів) споживання природного газу проводиться Оператором ГРМ згідно з Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою НКЕРКП від 30 вересня 2015 року № 2494 (далі Кодекс ГРМ). Крім того, відповідно до п. 1 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ, визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору. Для визначення фактичного об`єму спожитого (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу Оператора ГРМ. В судовому засіданні встановлено, що показник лічильника газу відповідача станом на 31.07.2025 доводиться інформацією по рахунку, фінансовий стан особовий рахунок споживача [NUMBER] [PERSON] , яка не має дати скдадання, не підписана стороною позивача та не завірена нею, загальна сума заборгованості за надану послугу за споживання природного газу за період 01.10.2021 по 31.07.2025 становить 49645,42 гривень. Суд до доданого доказу відноситься критично та не бере його до уваги. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що побутовим споживачем по об`єкту що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є [PERSON] . На сьогоднішній день, покази лічильника газу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становлять 206 кубів., а не 6239,3 кубів, як вказує позивач в інформації по рахунку. Відповідно до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представник позивача не додав інших доказів, які є належними та допустимими, на обґрунтування розміру суми заборгованості та того, що відповідач є побутовим споживачем по об`єкту, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За таких обставин, враховуючи, що позивачем не доведено обґрунтування заявлених вимог, [PERSON] є неналежним відповідачем по справі, а тому суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2422,40 гривень, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Outcome: dismissed