Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

06 листопада 2025 року [PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з цим позовом, в обґрунтування якого зазначив те, що він є повнолітнім сином [PERSON] (надалі відповідач), що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Новомосковську Новомосковського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області 12 лютого 2007 року. Вказує, що на момент подання позову навчається в Дніпровському державному університеті внутрішніх справ на денній формі навчання на 2 курсі на контрактній основі, стипендію не отримує. Наголошує, що під час навчання він не має доходу, не може забезпечувати себе самостійно, оскільки навчається на денній формі та не може працевлаштуватися. При цьому він потребує матеріальної допомоги для оплати проживання, проїзду, харчування, придбання навчальних матеріалів та інших витрат, пов`язаних із навчальним процесом. Позивач указує, що його мати, [PERSON] надає йому допомогу настільки, наскільки це можливо, однак цих коштів недостатньо для забезпечення необхідного рівня утримання. Водночас його батько, маючи можливість надавати матеріальну допомогу, цього добровільно не робить, не бере участі у його утриманні, не допомагає фінансово, незважаючи на неодноразові прохання, хоча відповідач є працездатним, працює, інших дітей, окрім позивача, не має, аліментів нікому на сплачує, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання. Внаслідок викладеного позивач змушений звернутися до суду з метою забезпечення реалізації його права на утримання від батька. Постановленою суддею ухвалою від 22 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 29 грудня 2025 представник відповідача в приміщенні суду отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви разом з додатками. 02 січня 2026 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник зазначив, що в обґрунтування своїх вимог позивач надав копію довідки навчально-наукового інституту права та інноваційної освіти Дніпровського державного університету внутрішніх справ від 21 жовтня 2025 року за вих. № 4281, яка дійсна до 30 грудня 2025 року. Також відповідач не визнає твердження позивача про те, що він добровільно не надавав матеріальну допомогу своєму сину позивачеві у справі, та письмові докази надання такої матеріальної допомоги, зокрема, за період з 21 жовтня до 30 грудня 2025 року, відповідач направить до адреси суду до 02 лютого 2026 року. Представник указує, що до позовної заяви позивачем не наданий письмовий доказ з інформацією від податкової служби про відсутність доходу (заробітку) позивача за період з 21 жовтня 30 грудня 2025 року. За наведених обставин, враховуючи, що належних та допустимих доказів про продовження навчання після 30 грудня 2025 року позивачем не надано, відсутні підстави для задоволення означеного позову. Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Станом на день розгляду справи відповідь на відзив позивач не подавав. Відповідач у судове засідання не з`явився, представник відповідача надав заяву, в якій просив вирішити справу на підстав наявних доказів, з урахуванням позиції відповідача, яка викладена у відзиві на позовну заяву, без участі відповідача та його представника. Станом на день розгляду справи будь-яких інших доказів відповідач, його представник не подавали. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке. Судом установлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що підтверджується належним чином засвідченою копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с.7/. Також установлено, що [PERSON] досяг повнолітнього віку. З належним чином засвідченої довідки директора ННІ права та інноваційної освіти Дніпровського державного університету внутрішніх справ В. Шаблистого від 21 жовтня 2025 року № 4271 вбачається, що [PERSON] у 2025 році вступив до Дніпровського державного університету внутрішніх справ. Наказ про зарахування на 1 курс від 27 серпня 2025 року № 650 о/с. Зарахований з 01 вересня 2025 року. На теперішній час навчається на 2 курсі денної форми навчання Навчально-наукового інституту права та інноваційної освіти, на контрактній основі, і стипендією не забезпечується. У довідці зазначено про її дійсність до 30 грудня 2025 року /а.с.8/. З заяв по суті справи вбачається, що між сторонами існує спір з приводу сплати відповідачем аліментів на утримання позивача, як сина, який продовжує навчання. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Так, судом установлено, що позивач, як повнолітній син відповідача навчається на денній формі навчання. Доказів того, що позивач має самостійний дохід та, у зв`язку з цим, матеріальної допомоги від батьків не потребує суду не надано. При цьому, суд приймає до уваги довідку від 21 жовтня 2025 року № 4271, як достовірний доказ, навіть з урахуванням закінчення строку її дії на момент розгляду справи, оскільки доказів на підтвердження того, що станом на 02 лютого 2026 року навчання [PERSON] завершене й він відрахований з навчального закладу, суду не подано. Таким чином суд відхиляє доводи представника відповідача в цій частині, як необґрунтовані. Також суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем доказу з інформацією від податкової служби про відсутність доходу (заробітку) позивача за період з 21 жовтня 30 грудня 2025 року, оскільки, з огляду на процесуальний розподіл обов`язку доказування у справах, пов`язаних зі стягненням аліментів та норми ст. 199-200 СК України, доказів на спростування доводів позивача щодо необхідності надання йому матеріальної допомоги відповідачем, його представником суду не надано. Крім того, не надано стороною відповідача і доказів на підтвердження доводів відповідача щодо надання ним матеріальної допомоги позивачеві, зокрема, за період з 21 жовтня до 30 грудня 2025 року. Таким чином, оскільки позивач, як повнолітній син відповідача продовжує навчання, у зв`язку з навчанням не може працювати, суд приходить переконання, що він потребує матеріальної допомоги. Обставин, які свідчать про те, що відповідач не має можливості надавати допомогу повнолітньому синові, судом не встановлено. На підставі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Виходячи з принципів змагальності, процесуальних особливостей розгляду справ про стягнення аліментів, розподілу обов`язку доказування у таких справах, суд висновує, що відповідач може надавати матеріальну допомогу його повнолітньому синові на час навчання. Відповідачем не надано суду доказів наявності обставин, що мають істотне значення, при визначенні розміру аліментів на утримання його повнолітнього сина на час його навчання, неможливості надання утримання синові, матеріального становища відповідача, яке зумовлює таку неможливість, або матеріального становища позивача. Отже, у зв`язку з наведеним, приймаючи до уваги матеріальне становище сина відповідача, який навчається на денній формі навчання, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, відсутність доказів наявності на утриманні відповідача інших осіб, суд висновує, що з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на його утримання, як повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів (заробітку) відповідача, щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 06 листопада 2025 року і до досягнення позивачем двадцяти трьох років, за умови його навчання, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», суд вважає, що судовий збір у розмірі 1 211,20 грн слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі, викладеного,

Outcome: approved