Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» (далі ТОВ «ФК «Ейс») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 169 грн 16 коп. Також, просить стягнути сплачений судовий збір в розмір 2 422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у сумі 7 000 грн 00 коп. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.05.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9779995 на суму 10780, 00 грн. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, що підтверджується довідкою про ідентифікацію. На виконання умов вказаного договору від 19.05.2024 ТОВ «Макс Кредит» передало відповідачу у власність грошові кошти шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача. 25.11.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу №25112024-МК/Ейс, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором. Позивач не здійснювала жодних нарахувань за Кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки Позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за Кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором, становить 23169,16 грн, яка складається з: 10780,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 12389,16 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. У зв`язку із невиконанням договору, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 23169,16 грн, а також судові витрати у справі, в тому числі витрати на правову допомогу в сумі 7 000,00 грн. Ухвалою суду від 20.10.2026 відкрито провадження у справі за вказаним позовом, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, призначено справу до судового розгляду по суті, а також задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ КБ "ПУМБ" докази. Запитувана інформація надійшла до суду 05.11.2025. У судове засідання представник позивача ТОВ "ФК "ЕЙС" не з`явився, однак у позовній заяві просив провести розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, зокрема шляхом направлення їй судових повісток за адресою зареєстрованого місцем проживання, відзиву на позов не подала, про поважність причин неможливості прибуття її в судове засідання суд не повідомила. Тому суд у відповідності до статті 280 ЦПК України, вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 19.05.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-97799955, за умовами якого ТОВ «Макс Кредит» надав відповідачу грошові кошти (сума кредитної лінії) 9800,00 грн строком на 360 днів, строк повернення кредиту 14.05.2025 зі сплатою процентів у розмірі 1,47% в день за стандартною процентною ставкою (п.1.5.1 Договору). Одноразова комісія за надання кредиту 10,00% від суми кредиту (980,00 грн) (п.1.6 Договору). Відповідно до п.1.7.1 Договору денна процентна ставка при застосуванні стандартної процентної ставки з урахуванням комісії 1,5%. Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 74940, що був надісланий на вказаний відповідачем номер мобільного телефону, що підтверджується довідкою про ідентифікацію, виданою ТОВ «Макс Кредит», з якої слідує, що [PERSON] уклала з ТОВ «Макс Кредит» договір №00-9779995 від 19.05.2024, акцепт договору підписано позичальником одноразовим ідентифікатором «74940» 19.05.2024 о 21:39:52, номер мобільного телефону [NUMBER] (а.с.25-30). Також відповідачем підписаний графік платежів, що є додатком до договору та паспорт споживчого кредиту (а.с.30 звор., 18-19). На виконання умов договору ТОВ «Макс Кредит» 19.05.2024 перерахувало [PERSON] на платіжну картку № [NUMBER] 9800,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» від 18.12.2024. Отримання [PERSON] 19.05.2024 9800,00 грн на належну їй картку № [NUMBER] підтверджується також відомостями АТ «ПУМБ» (а.с. 13-16, 41, 71). [PERSON] в порушення умов договору кредитні кошти не повернула, у зв`язку з чим станом на 25.11.2024 утворилась заборгованість згідно розрахунку ТОВ «Макс Кредит», яка складалась із заборгованості за основною сумою боргу 9800,00 грн, заборгованості за відсотками 12389,16 грн, заборгованості за нарахованими комісіями 980,00 грн., штрафні санкції 4900,00 грн.(а.с. 42). 25.11.2024 між Первісним кредитором ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» укладено Договір факторингу №25112024-МК/Ейс, відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором №00-9779995 від 19.05.2024 (а.с.47-49). Відповідно до Реєстру Боржників від 25.11.2024 за Договором факторингу №25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 від ТОВ «Макс Кредит» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 23169,16 грн (а.с.45). Факт переходу прав вимог за кредитним договором, який зазначений у Реєстрі Боржників до Позивача, підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу №25112024-МК/Ейс від 25.11.2024 (а.с.44). За умовами вказаного кредитного договору [PERSON] зобов`язалася повернути отримані грошові кошти у визначений договорами строк та сплатити відсотки за користування коштами. Фінансова установа виконала свої зобов`язання за договором кредиту та надала відповідачу кредитні кошти згідно умов договору, однак [PERSON] свої зобов`язання за договором не виконала та не повернула отримані в борг грошові кошти, внаслідок чого у неї перед кредитором виникла заборгованість. Позивач заявляє вимогу про стягнення заборгованості в сумі 23169,16 грн, яка складається з: 10780,00 грн заборгованості за основною сумою боргу, 12389,16 грн заборгованості за відсотками. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України). Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015. Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону). Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу частини першої статті 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Макс Кредит» і [PERSON] уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. [PERSON] підписала цей договір одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем 74940), направленим товариством на телефонний номер відповідача. При укладанні кредитного договору відповідачем вчинено ряд дій, без здійснення яких договір був би не укладеним, що в свою чергу підтверджує укладання вказаного договору в електронній формі. [PERSON] був належним чином ознайомлена з умовами вищевказаного кредитного договору, однак не виконала грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, а тому заборгованість по договору кредиту в межах строку кредитування підлягає стягненню за рішенням суду. Судом встановлено, що відповідач, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти ТОВ "ФК «Ейс» не повернула, чим порушила умови договору. Разом з тим, перевіряючи обґрунтованість заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за кредитним договором суд зазначає, що у позові позивач вказує, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить: 23169,16 грн, яка складається із 10780,00 грн заборгованість по тілу кредиту, 12389,16 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Однак, всупереч зазначеному, із поданого розрахунку ТОВ «Макс Кредит» слідує, що сума заборгованості 23169,16 грн складається із: 9800,00 грн тіло кредиту, 12389,16 грн заборгованість за нарахованими відсотками, 980,00 грн заборгованість за нарахованими комісіями. Крім того, пунктом 1.2 Договору визначено, що сума ліміту кредитної лінії (сума кредиту) складає 9800,00 грн, в пункті 1.6 Договору вказано, що кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10,00% від суми кредиту, яка складає 980,00 грн. Тобто, позивачем у тіло кредиту включено також заборгованість по комісії. При цьому, щодо стягнення комісії у сумі 980,00 грн, суд зазначає, що позичальнику були надані кошти на споживчі цілі, а тому, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до пункту 17 частини першої статті 1Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Пункт 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що затверджені Постановою Національного банку України № 168 від 10.05.2007 визначає, що Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Як вказано у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. В зв`язку з цим, Верховний Суд дійшов висновку про те, що кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. За таких обставин, пункти кредитного договору про сплату комісій за надання кредитних коштів є нікчемними. За вказаних обставин, вимога про стягнення комісії задоволенню не підлягає. Також, у відповідності до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-ІХ від 15.03.2022, доповнено розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Щодо стягнення суми заборгованості по несплаченим відсоткам в розмірі 12389,16 грн. за кредитним договором, суд враховує, що з наданих розрахунків заборгованості по кредитному договору №00-9779995 від 19.05.2024 вбачається, що загальний розмір заборгованості, нарахований за відсотками за період з 19.05.2024 по 25.11.2024 та становить 12389,16 грн. При цьому, останнє нарахування відсотків було здійснено 12.08.2024. Отже, з урахування наведеного вище, суд вважає, що стягненню підлягає заборгованість за кредитним договором №00-9779995 від 19.05.2024 в розмірі 22 189,16 грн, що складається із: суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9800,00 грн та суми заборгованості за відсотками у розмірі 12389,16 грн. Суд також враховує, що відповідно до укладеного між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «Ейс» договору факторингу №25112024-МК/Ейс від 25.11.2024, ТОВ «Макс Кредит» передало ТОВ «ФК «Ейс» право вимоги до відповідача [PERSON] . Таким чином, ТОВ «ФК «Ейс» наділено правом грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-9779995 від 19.05.2024. Так, відповідно до вимог частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В силу вимог статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з вимогами статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 року, справа №910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні, саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. Такий правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах: від 14 лютого 2018 року у справі №756/668/15-ц (провадження №61-153св18) та від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18). Враховуючи, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання, суд вважає доведеними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у доведеному розмірі 22189,16 грн, що складається із: суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9800,00 грн та суми заборгованості за відсотками у розмірі 12389,16,00 грн. Отже, позовні вимоги слід задовольнити частково. Щодо вимоги у позовній заяві представника позивача ТОВ «ФК «Ейс» про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у сумі 7000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частина третя статті 133 ЦПК України). Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Правнича допомога позивачу надавалася Адвокатським бюро "Соломко та партнери" на підставі договору про надання правової допомоги від 20.08.2025 №20/08/25-01 (а.с.39-40). Вартість послуг згідно акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги №20/08/25-01 від 20.08.2025) стосовно боржника [PERSON] складає 7 000,00 грн та полягає у вивченні матеріалів справи про стягнення заборгованості з боржника [PERSON] , складанні позовної заяви щодо стягнення заборгованості з [PERSON]., підготовки адвокатського запиту та підготовки і подання клопотання про отримання інформації. При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у Теребовлянському районному суді Тернопільської області, суд виходячи із критеріїв реальності, розумності та пропорційності, робить висновок про те, що слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача витрати на правничу допомогу, понесені при розгляді даної справи в суді, у розмірі 3 000,00 грн, так як на думку суду, саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам та складності справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на часткове задоволення судом заявленого банком позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2 319,93 грн (ціна позову 23169,16 грн, що становить 100%, з яких задоволено вимог на суму 22189,16 грн, що становить 95,77%, а тому при частковому задоволенні позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача 2 319,93 грн = 2422,40х 95,77%).

Outcome: partial