Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

ТОВ "Споживчий Центр" 06.11.2025 року звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8868,21 гривень. Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 06 січня 2023 року між ТОВ "Споживчий Центр" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір (оферти) №06.01.2023- 100002229 на суму 7000 гривень строком на 70 календарних днів, фіксована незмінна процентна ставка 1,2% за один день користування, стандартна фіксована незмінна процентна ставка 1,5% за один день користування кредитом, комісія 15 % від суми кредиту - 1050,00 гривень, неустойка 70 гривень за кожен день невиконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного зобов`язання, розмір процентів становить 438% річних. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема, відповідачем договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Вказаними коштами відповідач скористався. За умовами кредитного договору [PERSON] зобов`язався погасити суму кредиту одним платежем в останній день строку, на який надається кредит, а саме 16 березня 2023 року. Відповідач умови договору не виконав, грошові кошти не повернув, внаслідок чого станом на дату подання позову утворилась заборгованість у сумі 8868,21 грн., з яких: 5447,91 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 3420,30 грн. - заборгованість по процентам. Разом з тим, відповідачем [PERSON] були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищевказаному кредитному договору на суму: 2457, 59 гривень від 19 січня 2023 року, 1137,09 гривень від 02 лютого 2023 року, 2457,59 від 22 лютого 2023 року, що було враховано під час формування довідки про заборгованість та суму позовної вимоги. Позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 8868,21 гривень та витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 гривень. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому позов не визнав та вказав, що позивач посилається на укладення кредитного договору від 06 січня 2023 року, проте відповідно до матеріалів справи і технічних даних ідентифікація особи через систему BankID була здійснена ще 07 листопада 2021 року, тобто понад рік до укладення договору, що становить під сумнів дійсність електронної ідентифікації на момент підписання угоди. Позивач не надав суду доказів, що саме він вчиняв дії, спрямовані на укладення цих договорів. Відсутні підтвердження перерахування коштів, та не надав жодного банківського документа, який би підтверджував, що кошти за кредитними договорами №23069-01/2024 та №14802-01/2024 були перераховані на його рахунок. В матеріалах справи відсутнє будь-яке підтвердження реального переказу коштів на рахунок відповідача. Виписок з банку, підтверджень надходження суми 7000 гривень на картку № [NUMBER] не надано. Крім того, позивач надав квитанцію №2406299474 від 21 грудня 2023 року 01:50, яка містить номер картки № [NUMBER] , тоді як у договорі зазначено № [NUMBER] , вказує іншу дату майже рік після укладення договору (06.01.2023), має іншу суму 6000гривень а не 7000 гривень, зазначає інший номер договору №21.12.2023-100000144 та у графі платник зазначено "Швидкий кредит" а не ТОВ "Споживчий Центр". Отже, це свідчить, що переказ здійснювався іншою юридичною особою, яка не є позивач у справі. Довідка розрахунок, підписана співробітником І. Латіною не містить: дати її складання, посади, статусу та повноваження підписанта, жодного посилання на бухгалтерські документи чи виписку. Процентна ставка за договором становить 1,2-1,5% на день, що дорівнює 438% річних, а з урахуванням комісій та пролонгації - фактично понад 21732% річних, такі умови суперечать ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» - умови, які ставлять споживача у завідомо невигідне становище, визнаються несправедливими; ч.5 ст.1056-1 ЦК України - відсоткова ставка повинна бути обґрунтованою, а зміна її в односторонньому порядку заборонена; ст.509, 627, 629 ЦК України забов`язання мають ґрунтуватися на добросовісності, справедливості та розумності. Також, ТОВ «Споживчий Центр» не надало жодних доказів наявності чинної ліцензії станом на 06 січня 2023 року, що відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України, правочин, який укладено без необхідного дозволу (ліцензії) є нікчемним. У поданих додатках є копія договору між ТОВ «Споживчий Центр» та АК КБ «ПриватБанк» від 01 листопада 2020 року, цей документ лише регулює співпрацю між позивачем та банком з еквайрінгу та масових виплат і не підтверджує жодних дій щодо [PERSON] .. Отже, він не є належним доказом на підтвердження факту перерахування відповідачу кредитних коштів. В зв`язку з викладеним відповідач [PERSON] просив відмовити у задоволенні позовних вимогах позивачу. До суду представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього поступила заява про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, подав заяву про розгляд справи без його участі. Також подав письмове заперечення на заяву позивача в котрій вказав, що у квитанції №2183947051, яку було подано позивачем відповідно до ст.84 ЦПК України зазначено платника «Швидкий кредит» сайт «sgroshi.com.ua» а не ТОВ «Споживчий центр», що ставить під сумнів сам факт видачі кредитних коштів саме позивачу. Також у квитанції зазначена картка № [NUMBER] , але позивач не довів, що ця картка належить [PERSON] . Суд, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до наступного. 06 січня 2023 року між ТОВ "Споживчий центр" та [PERSON] укладено кредитний договір ( оферта) №06.01.2023-100002229 шляхом підписання Заявки, що є невід`ємною частиною цього договору. Додатком до кредитного договору №06.01.2023-100002229 від 06.01.2023 року є : пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепту) кредитного договору №06.01.2023-100002229 кредитної лінії), заявка, в яких зазначені основні умови кредитування, підписані [PERSON] одноразовим ідентифікатором Р425 ( відправлено на номер телефону [NUMBER] ). Відповідно до умов кредитного договору, ТОВ "Споживчий центр" надає [PERSON] кредит у розмірі 7000,00 грн., шляхом перерахування коштів на електронний платіжний засіб [NUMBER] ХХ ХХХХ-3436, строком на 70 днів з дати його надання, дата повернення кредиту 16 березня 2023 року . Пунктом 3.1.Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) передбачено, що кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів - на банківський рахунок споживача ( п.4.1 Пропозиції). Відповідно до п. 6.1 Пропозиції позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу Кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок Кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії- у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойка, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором - негайно, з моменту пред`явлення Кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Між ТОВ "Споживчий кредит" та АТ КБ «ПриватБанк» укладено договір №4507 для надання послуг в системі LigPay від 01 листопада 2020 року. З наданої позивачем довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №06.01.2023-100002229 від 06.01.2023 слідує, що заборгованість [PERSON] станом на 30.03.2023року становить 8868,23 грн., яка складається із : 5447,91 грн. - основний борг, 3420,32 грн. проценти. На підтвердження перерахування грошових коштів позивач надав квитанцію LigPay №2406299474 про те, що 21.12.2023 о 01:50 перераховано 6000,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , платник «Швидкий кредит» сайт «sgroshi.com.ua» призначення платежу: видача за договором кредиту №21.12.2023-100000144. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, установлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. В порядку, визначеному ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що 06 січня 2023 року між ТОВ "Споживчий Центр" та відповідачем виникли кредитні правовідносини на підставі договору про надання кредиту (оферти) №06.01.2023- 100002229. Вказаний договір передбачав, що кредитні кошти відповідач мав отримати у безготівковій формі шляхом перерахування на його банківський рахунок з використанням реквізитів платіжної банківської картки відповідача, маска картки - [NUMBER] . Позивачем на підтвердження позовних вимог не надано суду доказів того, що грошові кошти, відповідно до умов кредитного договору, перераховувались на банківський рахунок з використанням реквізитів платіжної банківської картки відповідача, маска картки - [NUMBER] , що належить відповідачу [PERSON] . Договір №4507 для надання послуг в системі LigPay від 01.11.2020 року, який укладений між ТОВ "Споживчий кредит" та АТ КБ «ПриватБанк» та квитанція Ligpay, відповідно до якої 21.12.2023 о 01:50 перераховано 6000,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , платник «Швидкий кредит» сайт «sgroshi.com.ua» призначення платежу: видача за договором кредиту №21.12.2023-100000144, не є підтвердженням заявлених позовних вимог до [PERSON] ( дата перерахування, номер договору та сума кредиту не відповідають вказаним в позовній заяві даті та номеру кредитного договору, сумі кредиту, номеру платіжної картки). Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій. Доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості за вказаними вище договором не є належним доказом надання відповідачу кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, так як позивачем не надано доказів на їх підтвердження. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed