Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

10 вересня 2025 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « Європейська агенція з повернення боргів» звернувся до Галицького районного суду м. Львова з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.08.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (далі ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 309872815. 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до якого, Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених цим Договором. 31.12.2020 року Додатковою угодою № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти тест Договору у новій редакції. 27.02.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру прав вимог № 1 від 27.02.2025 року до Договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 103 502,01 грн., з яких: 21 997,43 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу81 504,58 грн. сума заборгованості за відсотками. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за кредитним договором № 309872815 від 22.08.2023 року в розмірі 103 502,01 грн. та понесені судові витрати по справі. Ухвалою судді Галицького районного суду м. Львова від 15 вересня 2025 року постановлено передати дану справу за підсудністю на розгляд до Луцького міськрайонного суду Волинської області. Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 листопад 2025 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. 21 січня 2026 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Тертичного Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву.Просить відмовити у задоволенні позову та розгляд справи проводити за відсутності сторони відповідача. 23 січня 2026 року від представника позивача Миколаєнко В.М. надійшла відповідь на відзив. Також у прохальній частині відповіді на відзив просить розгляд справи здійснювати за відсутності представника позивача. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов до висновку, що не підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що 22 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 309872815 на суму 22 000 грн. строком до 1857 днів (дисконтний період 30 днів, з можливістю продовження). Базова процентна ставка становить 0,53 % від суми кредиту та застосовується по дату закінчення Дисконтного періоду, а за наступного дня після його закінчення позичальник зобов`язаний сплачувати 1,05 % від суми кредиту за кожен день користування ним (а.с. 6-10). 31.12.2020 року Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції (а.с.23-27). Тобто після укладення зазначеного договору факторингу, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» уклало 22 серпня 2023 року з [PERSON] кредитний договір № 309872815. Однак, сам договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року позивачем до позовної заяви не приєднаний. Додатковою угодою № 26 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеною цими сторонами 31.12.2020 п. 8.2. викладено у новій редакції і строк дії договору визначено до 31 грудня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. Жодних інших додаткових угод, які б укладалися цими ж сторонами до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 в частині зміни строку дії цього договору чи будь-яких інших договорів факторингу позивач не надав. Також, на підтвердження переходу права грошової вимоги від «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», позивач до матеріалів позовної заяви долучив додатки №1 Реєстр прав вимог боржників до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, який є його невід`ємною частиною,додаток №2 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, однак зазначені додатки однак містить не завершені речення та пусті стрічки (а.с. 26 зворот, 27). В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо). 27.02.2025 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 27/0225-01, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників (а.с.28-29). Відповідно до Реєстру прав вимог № 1 від 27.02.2025 року до Договору факторингу № 27/0225-01 від 27.02.2025 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 103 502,01 грн., з яких: 21 997,43 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу81 504,58 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.31). Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та відповідачем був укладений 22 серпня 2023 року, тобто після укладення 28 листопада 2018 року договору факторингу між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», за умовами якого клієнт ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» передав фактору ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Крім того, вищезазначений договір факторингу не наданий позивачем суду, а тому факт передачі права вимоги ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» не підтверджений належним чином. І лише 27.02.2025 року на підставі договору факторингу ТзОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги, зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги. Отже, до позивача ТОВ «ФК «ЄАПБ» не перейшло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 309872815, оскільки кредитний договір був укладений 22.08.2023 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ «Таліон Плюс» було передано право вимоги за кредитними договорами, був укладений 28 листопада 2018 року, тобто до укладення кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, на підтвердження права грошової вимоги позивача до відповідача за кредитним договором № 309872815, тому відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за вказаним кредитним договором. Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.04.2018 у справі №914/868/17; від 18.10.2018 у справі №910/11965/16. Крім того, Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Виходячи з вищевказаного, суд дійшов довисновку про безпідставність заявленого позивачем позову, оскільки ТОВ «ФК «ЄАПБ» є неналежним позивачем, бо не довів своє право вимагати від [PERSON] сплати заборгованості за кредитним договором, укладеним 22.08.2023 року між нею та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Зазначені висновки відповідають судовій практиці суду апеляційної інстанції, викладені у постанові Волинського апеляційного суду від 05.02.2024 року у справі № 161/14832/23 року. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58). Також, п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження, отже у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed