Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Підстави заявлених позовних вимог. [PERSON] звернувся з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди, завданої органом досудового розслідування і прокуратури. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що, він, [PERSON] , з березня 2014 року по листопад 2021 року був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності та звинувачений у скоєнні злочинів, у тому числі тяжкого злочину, внаслідок чого зазнав значної моральної шкоди, пов`язаної із моральними стражданням, завданих діями працівників поліції та прокуратури, та із репутаційними втратами, і як наслідку втрати бізнесу . Так 14.03.2014 року відносно позивача було порушене кримінальне провадження №12014160490001168, відповідно до витягу з ЄРДР, яке було зареєстровано в реєстрі органом досудового розслідування: Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області (слідчі [PERSON] , [PERSON] ) за ознаками правопорушення, передбаченого ст.185 ч.3 КК України. Підозрюваним значиться [PERSON] . Обвинувальний акт відносно [PERSON] у кримінальному провадженні за ст. 185 ч.2 та ст.190 ч.1 КК України спрямований до Суворовського районного суду м.Одеса і 14.04.2016 року відбулось перше судове засідання у справі №523/18603/15 к. Позивач викликався до Суворовського районного суду м.Одеса на розгляд кримінального провадження за його обвинуваченням за ст.185 ч.3, 190 ч.1 КК України та три роки щомісячно позивач відвідував судові засідання та отримував стрес та переживання з приводу несправедливого притягнення до кримінальної відповідальності за тяжкий злочин. Був порушений нормальний спосіб життя позивача. Відволікання на судові засідання не давали змоги планувати роботу, особисте життя. Три роки очікування справедливості, постійне очікування на судові засідання та необхідність підлаштовуватись під вказані засідання всі життєвих, професійних та особистих подій емоційно та морально виснажували позивача тривалий час. Вироком Суворовського районного суду м.Одеса у справі №523/18603/15-к від 16.07.2019 року позивач- [PERSON] обвинувачений у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.185 та ч.1 ст.194 КК України був виправданий. Після цього вирок був оскаржений прокурором Одеської місцевої прокуратури №4 Климовичем О.П. Відповідно до журналів судових засідань Одеського апеляційного суду, позивач знову отримував стрес у Одеському апеляційному суді: 1 жовтня та 25 жовтня 2020. 1.04.2021 Ухвалою Одеського апеляційного суду вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 16.07.2019 року, яким [PERSON] у пред`явленому обвинуваченні за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.1 ст.194 КК України виправдано, був залишений у силі. Однак потерпілий направляє касаційну скаргу на вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 16.07.2019 та ухвалу Одеського апеляційного суду від 1.04.2021 до Верховного суду України і позивач змушений ще раз переживати стрес та їхати до Верховного суду, відстоювати справедливість та доводити незаконність притягнення його до кримінальної відповідальності. 22 листопада 2021 року відповідно до журналу судового засідання Касаційного кримінального Верховного суду України. 22.11.2021 року по справі №523/18603/15-к була ухвалена постанова Верховного суду України, яка залишила у силі вирок Суворовського районного суду м.Одеси від 16.07.2019 року, та ухвалу Одеського апеляційного суду від 1.04.2021, яким [PERSON] у пред`явленому обвинуваченні за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 та ч.1 ст.194 КК України виправдано. За весь час досудового слідства та судового розгляду вказаної справи, яке тривало понад 7 років, позивач зазнавав моральних страждань. Позивач стверджує, що незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури були порушені конституційні його права, що завдало йому фізичних і моральних страждань та призвело до погіршення психологічного стану. Позивач дійсно зазнав істотної моральної шкоди у вигляді психічних страждань, перебування у стані безперервного нервового стресу внаслідок перебування у стані невизначеності, що підсилювався розумінням своєї невинуватості через надуманість обвинувачення. Від триваючих психічних хвилювань і переживань він не здатний був займатися будь-якими звичними для життя справами, нормально спілкуватися з рідними, друзями, колегами та іншими людьми, під час спілкування з якими він почував себе невпевненим. Крім того, [PERSON] стверджує, що він з 2010 р. по 2014 р. був власником успішного бізнесу, а саме був кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Укрметалпромпостач», проте в 09.08.2017 р. нібито через наявність кримінальної справи та погіршення його ділової репутації, був змушений передати свій бізнес [PERSON] . На підставі викладеного, позивач просить: стягнути з держави Україна у особі Державної казначейської служби України на користь [PERSON] [INFO] , РНОКПП [NUMBER] за завдану моральну шкоду за час перебування під слідством і судом шість мільйонів гривень та судові витрати у вигляді надання правової допомоги, та судового збору. (Т.1, а.с. 1-11) Рух справи. 15.11.2023р. позовна заява надійшла до Приморського районного суду м.Одеси. (Т.1, а.с. 1) Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 20.11.2023р. позовну заяву було залишено без руху. (Т.1., а.с. 164-165) Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 27.11.2023р. справу було передано за підсудністю до Суворовського районного суду м.Одеси. (Т.1, а.с. 170) 17.01.2024р. справа надійшла до Суворовського районного суду м.Одеси. (Т.1, а.с. 177) Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи від 18.01.2024р., було визначено до розгляду справи - судді Кисельову В.К. (Т.1, а.с. 178) Ухвалою суду Суворовського районного суду м.Одеси від 22.01.2024р. судом було відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06 березня 2014р. о 11.30. (Т.1, а.с. 179-180) 30.01.2024р. до суду надійшла заява від представник ГУНП в Одеській області Міняйла О.М. про направлення копії позовної заяви з додатками. (Т.1, а.с 192-193) 05.02.2024р. до суду надійшла заява від представника Одеської обласної прокуратури про ознайомлення з матеріалами справи на додання їх до системи «Електронний суд». (Т.1, а.с. 201) 09.02.2024р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від ГУНП в Одеській області. (Т.1, а.с. 207-221) 14.02.2024р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від Державної казначейської служби. (Т.1, а.с. 234 - Т.2, а.с. 1-59) 16.02.2024р. до суду надійшов відзив на позовну заяву від Одеської обласної прокуратури. (Т.2, а.с. 61-69) 20.02.2024р. від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив. (Т.2,а.с. 31-36) 27.02.2024р. від ГУНП в Одеській області надійшло заперечення на відповідь на відзив. (Т.2,а.с. 99-102) 06.03.2024р. від Одеської обласної прокуратури надійшли письмові пояснення. (Т.2, а.с. 114-117) 06.03.2024р. надійшли клопотання представника позивача [PERSON] - Бондаренко С.Г. про відкладення розгляду справи. (Т.2, а.с. 121-122) В підготовче судове засідання 06.03.2024р. з`явились представник прокуратури Карпова Є.Ю. та представник ГУНП Міняйло О.М., у зв`язку з неявкою позивача було оголошено перерву на 21.03.2024р. о 15.30. (Т.2, а.с. 129) 08.03.2024р. від [PERSON] надійшов відповідь на відзив. (Т.2, а.с. 130-135) 21.03.2024р. від представника [PERSON] - адвоката Бондаренко В.В. надійшло клопотання про приєднання доказів, та клопотання про призначення судової психологічної експертизи (Т.2, а.с. 139-161) У підготовчому судовому засіданні 21.03.2024р. було оголошено перерву та за клопотанням представника прокуратури з метою з ознайомлення з клопотаннями позивача та наступне судове засідання було призначено 23.04.2024р.. (Т.2, а.с. 162-164) 22.04.2024р. від представника позивача [PERSON] - адвоката Бондаренко В.В. надійшло клопотання про допит свідків. (Т.2, а.с.166-167) Ухвалою суду 23.04.2024р. заяву представника позивача - адвоката Бондаренко С.Г. про приєднання доказів - задоволено частково та приєднати до матеріалів справи - довідки КНП «ООМЦПЗ» Одеської обласної ради від 20.03.2024р., відмовлено у прийнятті в якості доказів - пояснення фізичних осіб, а також було вирішено викликати в судове засідання свідків, які заявлені у клопотання від 22.04.2024р. (Т.2, а.с. 174) Ухвалою суду від 23.04.2024р. судом було закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгляд справи по суті на 06.06.2024р. о 14.00 (резервні дати 18.06.2024р. о 15.00, 01.07.2024р. о 14.00). (Т.2, а.с. 175) 06.06.2024р. судове засідання не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні суду. (Т.2, а.с. 178-179) 18.06.2024р. судом почато розгляд справи по суті та було заслухано пояснення сторін у справі. (Т.2, а.с. 181-184) 01.07.2024р. судове засідання не відбулось у зв`язку з відсутністю електропостачання у приміщенні суду та наступне судове засідання було призначено на 22.07.2024р. о 14.00. (Т.2, а.с. 186-187) 22.07.2024р. до суду надійшло клопотання представника ГУНП в Одеській області про відкладення розгляду справи. (Т.2, а.с. 188) В судовому засіданні було вирішено продовжити розгляд справи, у зв`язку з явкою свідків та було опитано свідків - [PERSON] та [PERSON] . (Т.2, а.с. 198) У зв`язку з відпусткою головуючого у справі, наступне судове засідання відбулось 21.10.2024р.. В судовому засіданні 21.10.2024р. були опитані свідки - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 21.10.2024р. у справі була призначена судова психологічна експертиза, яка була доручена судовим експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. (Т.2, 216-217) Ухвалою суду від 14.02.2025р. судом було поновлено провадження у справі. (Т.3,а.с. 32) Ухвалою суду від 08.04.2025р. судом було повторно призначена судова психологічна експертиза, яка була доручена судовим експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. (Т.3, а.с. 46-47) 25.12.2025р. до суду повернулись матеріали справи. Ухвалою суду від 30.12.2025р. було поновлено провадження у справі у зв`язку з надходження експертного висновку. 03.02.2026р. судом ухвалено рішення у справі. Позиція Головного управління Національної поліції в Одеській області. Представник Головного управління Національної поліції в Одеській області подав відзив у справі наступного змісту. Так представник відповідача вважає, що обставини, викладені у позові, не обґрунтовують позовні вимоги [PERSON] , а лише містять його суб`єктивні міркування відносно певних обставин, що мали місце. Ці міркування не містять реальних посилань на докази, що можуть підтвердити доводи Позивача, стосовно фактичної понесеної ним моральної шкоди, її розміру та наявності в нього права на відшкодування такої моральної шкоди. Документи, що Позивач подає до суду, як докази, можуть лише підтвердити факти здійснення досудового розслідування за подіями злочинів, що відноситься до компетенції органів досудового розслідування та є їх прямим обов`язком і подальшого розгляду кримінальної справи в суді. Позивачем надано загальну інформацію щодо предмету спору та за наявними матеріалами неможливо достовірно встановити, чи дійсно була завдана Позивачу моральна шкода, якщо так, то у чому це виразилось, чи наявна вина саме ГУНП в Одеській області ГУНП в Одеській області не є правонаступником слідчого відділу, що порушував кримінальні справи та здійснював їх розслідування, а тому не має відповідати за дії останнього. Отже, враховуючи наведене, ГУНП в Одеській області є неналежним відповідачем по даній справі. [PERSON] не надає жодного доказу саме на підтвердження отриманої моральної шкоди та відповідних розрахунків стосовно того, що заподіяна йому моральна шкода має бути стягнута саме в сумі 6 000 000 грн. Крім того в позовних вимогах [PERSON] просить стягнути на його користь судові витрати у вигляді надання правової допомоги. Проте, розмір такої допомоги не зазначений Позивачем, крім того відсутні будь-які данні, що можуть підтвердити розмір наданої допомоги (копія акту приймання- передачі юридичних послуг, тощо. [PERSON] в позовній заяві вказує, що він був власником успішного бізнесу протягом 2010 - 2014 років, який мав намір розширювати, однак внаслідок проведення досудового розслідування відносно нього та розгляду його справи в суді, Позивач нібито поніс репутаційні та матеріальні витрати, наслідком чого стала передача 09.08.2017 р. бізнесу - фірми ТОВ «Укрметалпромпостач» [PERSON] , який став власником зазначеного підприємства.Однак зв`язок між передачею підприємства, що належало Позивачу, іншій особі нібито через наявність досудового розслідування та розгляду справи в суді, є надуманою підставою та не може бути прийнятий судом до уваги. [PERSON] не надав до суду будь-яких доказів щодо вжиття зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, відновлення стосунків з оточуючими людьми, тощо, обмежившись лише наведенням витягів із законодавчих актів. Позивач не підтверджує свої доводи жодними фактичними обставинами. На підставі викладеного, представник просить відмовити у задоволенні позову, а у разі стягнення обмежитись мінімальним встановленим Законом розміром. Т.1, а.с. 207-221) Позиція Державної казначейської служби України. Представник Державної казначейської служби України надіслав до суду відзив у справі наступного змісту. У позовній заяві представник позивача [PERSON] зазначає про те, що внаслідок незаконних, на його думку, дій органів досудового розслідування та прокуратури позивачу було завдано шкоди та просить суд стягнути з Держави Україна в особі Казначейства на користь [PERSON] , моральну шкоду за час перебування під слідством і судом у розмірі 6 000 000,00 грн. Однак позивача помилково ототожнює Казначейство з Державою Україна, а також визначає Казначейство в якості відповідача по справі. Відповідно до позиції Верховного Суду викладену в постановах від 17.04.2018 по справі №523/9076/16 та від 27.11.2019 у справі №242/4741/16: органи Казначейства не мають бути відповідачами по кожній судовій справі де однією з вимог є стягнення коштів з Державного бюджету України, а тому казначейство є неналежним відповідачем, оскільки підставою позову є стверджувані порушення прав позивача з боку органів досудового розслідування та прокуратури. Казначейство також не погоджується з вищевказаним обрахунком терміну перебування під слідством і судом, так як, відповідно до відомостей зазначених в позовній заяві 14.04.2016 - дата пред`явлення [PERSON] обвинувачення, а 01.04.2021 - дата постановлення ухвали Одеського апеляційного суду від 01.04.2021, якою виправдувальний вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2019 залишено без змін, тобто строк перебування під слідством та судом становить 59 місяців 18 днів, а не 92 місяці як зазначено в позовній заяві. Позивач не надає доказів для обґрунтування вказаної у позовній заяві суми моральної шкоди та на власний розсуд визначає розмір моральної шкоди, яка, на його думку, підлягає відшкодуванню у досить значному розмірі - 6 000 000,00 грн. Поряд з цим, розмір відшкодування моральної шкоди має визначатися залежно від характеру немайнових втрат, зокрема, враховуються ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Враховуючи вищевикладене та у разі якщо суд дійде висновку про доцільність задоволення позовних вимог, розмір моральної шкоди, що може бути відшкодована на користь [PERSON] становить: 7 100, 00 грн * 59 місяців + ( 7 100,00 грн / 30 днів) * 18 днів)) = 423 160,00 грн, де 7 100,00 грн розмір мінімальної заробітної плати на 2024 рік відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік». Отже, наведений мінімальний розмір шкоди у сумі 423 160,00 грн, який гарантований державою, є досить значним, а тому є достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, та виходячи з обставин цієї справи, підстав для його збільшення немає, оскільки відшкодування не повинно призводити до безпідставного збагачення. (Т.2, а.с. 21-34) Позиція Одеської обласної прокуратури. Представник Одеської обласної прокуратури подав відзив по справі наступного змісту. Так, прокуратура не визнає позовні вимоги, оскільки, як неодноразово зазначав Верховний Суд у справах з подібними правовідносинами відповідачем у справі є Держава та у справах про їй шкодування шкоди державою, остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Зокрема, аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16, постановах Верховного Куцу від 01.10.2020 у справі № 639/2981/19, від 24.02.2021 у справі № 522/4970/18, тощо. Звертаючись у цій справі з вимогами, позивачем вказано на заподіяння шкоди органами прокуратури, між тим прокуратура, досудове розслідування у кримінальному провадженні не здійснювала та жодних протиправних дій відносно позивача не вчиняла, через що не є тим органом, діяннями якого заподіяно шкоду, у розумінні вищевикладених висновків Верховного Суду. Окрім того, строк перебування позивачем під слідством та судом складає 65 місяців та 19 днів (тобто з 14.10.2015 - день повідомлення про підозру по 01.04.2021 - день набрання законної сили виправдувальним вироком), через що мінімальний розмір відшкодування станом на час розгляду справи у 2024 році, на який позивач має право претендувати складає - 465 997 грн (65міс.*7100 грн (мінімальна заробітна плата у 2024 році)+4497 грн(7100:30)*19. Отже, доводи позивача щодо перебування під слідством та судом упродовж 92 місяців, та відповідно мінімальний розмір відшкодування у сумі 616 400 грн є безпідставними. При цьому сума відшкодування у розмірі 6 000 000 грн, на стягненні якої наполягає позивач, є недоведеною, так само як й наслідки моральної шкоди та причинного зв`язку між шкодою та такими наслідками. Більш того, вказаний розмір відшкодування позбавлений засад розумності, справедливості та виваженості, та є значно більшим, ніж необхідно для розумного задоволення потреб особи, оскільки таке відшкодування не повинно приводити до безпідставного збагачення. (Т.2, а.с. 61-69) Пояснення сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а також він пояснив, що фактично відносно нього кримінальне переслідування майже сім років, що значно підірвало його стан здоров`я, а також суттєве вплинуло на його життя, він вимушений був роками доводити свою невинуватість, відвідувати слідчих, а далі тривалий судовий розгляд. Він побоювався, що може отримати реальний термін покарання за злочин, який він не вчиняв. Однак слідчі органи, прокуратура постійно вчиняли на нього тиск, у зв`язку з чим він вимушений був припинити підприємницьку діяльність, але займитись судовими справи. Вказана ситуація призвело до дуже пригніченого морального стану, він відчував страх за своє життя, невизначеної ситуації щодо його майбутнього. Окрім того, погіршились взаємовідносини у його сім`ї, з друзями, оскільки він не мав можливості приділяти їм увагу. Представник Одеської обласної прокуратури підтримала позицію, яка викладені у відзиві на позов, стверджуючи, що позивач не надав достатніх та переконливих доказів спричинення йому моральної шкоди, а розмір моральної шкоди, який визначений позивачем не відповідає характеру та тяжкості моральних страждань. Представник ГУНП в Одеській області, яка викладені у відзиві на позов, стверджуючи, що позивач не надав достатніх та переконливих доказів спричинення йому моральної шкоди. Окрім того, він вважає, що ГУНП в Одеській області не може бути належним відповідачем у справі, оскільки слідчі проводились слідчим відділом ГУМВС України в Одеській області. Представники Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Так в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] був засновником та кінцевим бенефіціарним власником Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрметалпромпостач», код 37281623, у період з 2012р. з 26.02.2012р. по 09.08.2017р. (Т.1,а.с. 42). 14.03.2014 р. було порушено кримінальне провадження за ч. 3 ст. 185 КК України № 12014160490001168, яке було зареєстровано в ЄРДР Суворовським РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, та наявні відомості, що підозрюється у вчиненні злочину [PERSON] (Т.1, а.с. 21,23) Відповідно до витягу з кримінального провадження №12014160490001168 № 1 від 14.03.2014 та № 2 від 17.03.2014 «24.02.2014 р. о 20 год 59 хв. невстановлені особи за адресою: [ADDRESS] навмисно пошкодили обладнання ліфтів, які належать ООО «Поіск Ніка», завдавши майнову шкоду в великих розмірах на суму 250 тис гривень. Особа, яку повідомлено про підозру: [PERSON] , [INFO] , директора ТОВ «Пошук Ніка», проживає за адресою [ADDRESS] , про те, що в ніч з 24 на 25.03.2014 року невстановлена особа знаходячись біля будинку [ADDRESS] , шляхом злому дверей, проникло в будівлю бізнес-центр, звідки з технічного поверху таємно викрала два двигуна від вантажного і пасажирського ліфтів заподіявши Родченко 1.1, збитків на загальну суму 8000 гривень». (Т.1, арк. 21) 14.03.2014 р. про початок досудового розслідування було повідомлено Суворовську районну прокуратуру м. Одеси. (Т.1, а.с. 23) 08.09.2014 р. прокурором Суворовського району м. Одеси Ісраєляном А.С. було об`єднано кримінальне провадження № 12014160490001168 та № 12014160490001224 від 18.03.2014 р., яке було розпочато за ч. 1 ст. 194 КК України. 27.03.2014 р. та 14.04.2014 р. слідчим були подані до суду клопотання про арешт майна, які були частково задоволені судом, внаслідок чого з оперативного управління Позивача виходить його майно, через що починаються проблеми з бізнесом, особистим життям. (Т.1., а.с. 24-25) 14.04.2014р. та 27.03.2015р. до слідчого судді Суворовського районного суду м.Одеси надходили клопотання слідчого про арешт майна. (Т.1, а.с. 26-32) 14.10.2015 р. [PERSON] повідомляють про підозру за ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 194 КК України, а саме, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого: - ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням в приміщення; - ч. 1 ст. 194 КК України - умисне пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах. Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.02.2014 року приблизно о 21:00 годині [PERSON] попередньо домовившись з групою невстановлених досудовим, розслідуванням осіб, розподіливши між собою ролі, діючи навмисно з прямим умислом, переслідуючи корисливі мотиви, нехтуючи охоронюваними державою правами особи та громадянина, закріпленим Конституцією України «...» без згоди законного власника, а також без наявності інших законних підстав, шляхом злому, яке виразилося в пошкодженні замка на дверях, проникли до нежитлових приміщень будівлі, а саме бізнес-центру ТОВ «Поіск-Ніка» (код ЄДРПОУ 13887559), яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Балківська 42-А, впевнившись, що їх злочинне діяння залишиться непомічним, таємно викрали з технічного приміщення ліфтове обладнання двох ліфтів (а саме: окремі вузли, механізми і пристрої, що входять до складу ліфта; станції управління, гальмо лебідка РЧ/-180 в зборі, двигун [NUMBER] ), чим завдали ТОВ «Поіск-Ніка» (код ЄДРПОУ 13887559) в особі директора Родченко Леоніда Миколайовича відповідно до товарознавчої експертизи № 91-Е від 14.09.2015 завдав матеріальну шкоду на загальну суму 49300,62 гривень. Після чого з викраденим майном зникли з місця вчинення кримінального правопорушення та розпорядившись ним на власний розсуд. Крім того 24.02.2014 року знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Балківська 42-А, перебуваючи на технічному поверсі, продовжуючи свої злочинні наміри [PERSON] за попередньою змовою з невстановленими досудовим слідством особами, попередньо розподіливши між собою свої ролі, діючи навмисно, протиправно привели агрегати ліфтового обладнання в повну непридатність, щодо його цільового призначення. В наслідок цього знищення, повністю припинилась робото здатність ліфтів за вищевказаною адресою. В результаті пошкодження ліфтового обладнання ТОВ «Поіск-Ніка» (код ЄДРПОУ 13887559) в особі Родченко Леоніда Миколайовича, відповідно до комплексної товарознавчої- економічної експертизи № 146 від 01.04.2014 року сума витрат по відновленню ліфтового обладнання та ремонту ліфтів № 2950, 2949, розташованих за адресою: [ADDRESS] має скласти 284 880 гривень. Ліфтові, обладнання двох ліфтів, а саме окремі вузли, механізми і пристрої, що входять до складу ліфта; станції управління, гальмо лебідка РЧ-180 в зборі, двигун [NUMBER] знаходилось на балансі ТОВ «Поіск-Ніка» (код ЄДРПОУ 13887559), з моменту передачі від підприємства Ремобувь «Будинок биту» з 2008 року. Крім цього усе ліфтове обладнання яке знаходиться на балансі ТОВ «Поіск-Ніка» (код ЄДРПОУ 13887559) неодноразово перевірялось Територіальним управлінням Держгірпромнаглядом України в Одеській області, ТОВ «Будтехсервис- Голосєєво», ПП «Ліфтстрой» тощо. Таким чином, [PERSON] [INFO] вчинив кримінальні правопорушення передбачені: - ч. 3 ст: 185 КК України - таємне викрадення чужого майна поєднане з проникненням в приміщення; - ч. 1 ст. 194 КК України,- умисне пошкодження чужого майна, шо заподіяло шкоду у великих розмірах». (Т.1, а.с. 40-42) 19.10.2015 р. слідчим Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 28.10.2025р. було подано клопотання до суду про застосування запобіжного заходу до Позивача у вигляді тримання під вартою. (Т.1, а.с. 45-48) Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 28.10.2015р. було відмовлено застосування запобіжного заходу до Позивача у вигляді тримання під вартою. (Т.1, а.с. 49-50) 16.11.2015 р. слідчим СВ Хаджибеївського відділку поліції Суворовського відділу поліції в м. Одесі ГУНП в Одеській області було подано клопотання до суду про застосування запобіжного заходу до Позивача у вигляді особистого зобов`язання. (Т.1, а.с. 51-55) Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17.11.2015р. було відмовлено застосування запобіжного заходу до Позивача. (Т.1, а.с. 56-57) З матеріалів справи також вбачається, що адвокати [PERSON] звертались до прокурора Одеської області з клопотанням про закриття провадження у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. (Т.1,а.с. 58-75) Постановою прокурора Суворовського району м.Одеси від 24.11.2015р. було відмовлено у задоволенні клопотання захисника [PERSON] (Т.1, а.с. 66-70) Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звертався зі скаргами на дії прокурора та слідчих. (Т.1, а.с. 71-75) Обвинувальний акт за ч. 3 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 190 КК України було направлено до Суворовського районного суду м. Одеси та 14.04.2016 р. відбулось перше судове засідання. 16.07.2019 р. вироком Суворовського районного суду м. Одеси № 523/18603/15-к, [PERSON] , [INFO] , за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 185 ч.3, 194 ч.1 КК України, на підставі ст.373 ч.1 п.1 КПК України визнати невинним та за відсутністю в його діяннях складу злочинів - виправдано. (Т.1, а.с. 106-114) Однак прокуратура Одеської області не погодилась з вироком суду та його було оскаржено до Одеського апеляційного суду. (Т.1, а.с. 115-119_) 01.04.2021 р. ухвалою Одеського апеляційного суду № 523/18603/15-к, апеляційні скарги представника потерпілого, цивільного позивача - адвоката Соболевої Олександри Костянтинівни та прокурора Одеської місцевої прокуратури № 4 Климовича О.В. - залишити без задоволення. Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2019 року, яким [PERSON] у пред`явленому обвинуваченні за скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185, ч.І ст. 194 КК України визнано невинуватим та на підставі п.1 ч.1 ст.373 КПК України виправдано - залишено без зміни. (Т.1, а.с. 122-139) Цивільний позивач ТОВ «Поіск-Ніка» в особі директора Родченка Л.М. оскаржило до Верховного суду вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2019р. та ухвалу Одеського апеляційного суду від 01.04.2021р. 22.11.2021 р. постановою Верховного Суду № 523/18603/15-к вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року щодо [PERSON] залишено без зміни, а касаційну скаргу цивільного позивача (потерпілого) ТОВ «Поіск-Ніка» в особі директора Родченка Л. М. - без задоволення». (Т.21, а.с. 141-150) Отже суд приходить до висновку, що строк перебування позивачем під слідством та судом складає 65 місяців та 19 днів (тобто з 14.10.2015 - день повідомлення про підозру по 01.04.2021 - день набрання законної сили виправдувальним вироком). Правові підстави ухваленого рішення. Статтею 3 Конституції України встановлено - «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Право і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави». Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України). Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року (далі - Закон № 266/94 ВР) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону № 266/94 ВР). Положеннями статті 3 Закону № 266/94 ВР передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода. Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону № 266/94 ВР). Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто вказаним Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати. Наведене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно із частинами п`ятою, шостою статті 4 Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 08.11.2018р. по справі № 296/2443/16-ц, провадження № 61-30248св18. У ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2026р» від 03.12.2025р. № 4695-IX установити з 1 січня 2026 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 8647 гривень. [PERSON] перебував під слідством та судом 65 місяців 19 днів, тобто з дня вручення підозри 14.10.2015р. по день набрання законної сили. Отже розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим ніж 567354 гривень 77 копійок. (65 * 8647= 562055) та 19 днів (8647/31*19= 5299,77) Суд вважає, що даний розмір моральної шкоди не відповідає характеру та тривалості моральних страждань позивача та підлягає стягненню у значно більшому розмірі. З висновку судової психологічної експертизи № 1823-34-25 від 18.12.2025р. Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз убачається, що тривалість кримінального переслідування [PERSON] є значущим психотравмувальним фактором, оскільки протягом зазначеного періоду підекспертний перебував в стані правової невизначеності, напруги та очікування можливих негативних наслідків (відповідно до результатів його психологічного дослідження та показів свідків, які містяться в матеріалах справи). Наразі у пана Вадима сформований високий рівень тривожності, що проявлявся у стійкому відчутті небезпеки, недовіри до оточення, настороженості, підвищеній емоційній вразливості, зменшення віри у свої можливості (зокрема і трудові) тощо (відповідно до результатів діагностування підекспертного шляхом методичного інструментарію). Тривалість кримінального переслідування виступила значним фактором психологічного травмування пана Вадима, спричинивши довготривалі зміни у його психологічному стані. З психологічного дослідження підекспертного вбачається, що з огляду на успішність кар`єри до події, сумлінність у виконанні власної роботи, бажання досягти більшого успіху (відповідно до сприйняття досліджуваним свого трудового шляху), притягнення пана Вадима до кримінальної відповідальності є подією, що має високий деструктивний вплив на ділову репутацію, професійний імідж та психологічну цілісність особистості [PERSON] . Професійна роль для пана [PERSON] є для нього ціннісною опорою, провідною потребою у його житті (відповідно до результатів діагностування). Водночас після завершення кримінальної справи у підекспертного спостерігається зміна ставлення до професійної самореалізації. Під час діагностичної бесіди підекспертний зазначав, що нині відчуває сумніви щодо подальшої роботи у сфері, яка раніше була для нього джерелом задоволення та натхнення. Такі переживання свідчать про наявність психологічних наслідків тривалого кримінального переслідування, які зумовили трансформацію ціннісної структури підекспертного: замість колишнього почуття впевненості та гордості за професійні досягнення домінує невизначеність, тривога та зниження професійної мотивації. Суттєвим психологічним наслідком також є трансформація мотиваційної сфери підекспертного, що проявляється у зниженні ініціативності, обережності у професійних рішеннях та переорієнтації на менш ризикові, але й менш значущі для нього сфери діяльності. Така зміна не є результатом вільного вибору, а має захисний характер, спрямований на уникнення повторної психотравматизації. З психологічної точки зору це свідчить про обмеження потенціалу самореалізації особистості внаслідок пережитого травматичного досвіду. З результатів діагностики підекспертного та діагностичного інтерв`ю, вбачається, що пан [PERSON] перебуває у стані довготривалого стресу. Спостерігається емоційне виснаження, ознаки пригніченості та внутрішньої напруги. Тривалість судових розглядів, правова невизначеність та неможливість реалізації має негативний вплив, що поглиблює переживання пана [PERSON] . У випадку пана [PERSON] втрата стабільного соціального середовища та соціальної підтримки, ймовірно, негативно вплинули на адаптаційні механізми підекспертного, що психологічно проявлялося у підвищеній тривожності, емоційній напрузі, зниженні самооцінки, формуванні соціальної ізоляції та відчутті втрати професійної й особистісної ідентичності (відповідно до показів свідків). Виявлені психологічні зміни не носять характеру короткочасної емоційної реакції, а сформувалися внаслідок тривалого психотравмуючого впливу (пов`язаного з кримінальним переслідуванням), порушенням ділової репутації та соціального функціонування. На підставі викладеного, експерти приходить до наступних висновків. 1.Індивідуально-психологічні особливості [PERSON] (відповідно до результатів його дослідження) є такими: підекспертний має високий інтелектуальний рівень (високу оперативність, рухливість мислення, розвинуту уяву), здатність до абстрактного мислення та самостійного прийняття рішень. Водночас пану Вадиму характерні емоційна нестійкість, високий рівень тривожності та внутрішньої напруженості, знижений фон настрою, схильність до фіксації на негативному досвіді, підвищена чутливість до стресу й соціальних оцінок, стриманість у вираженні емоцій, дистанційованість у міжособистісних взаєминах, інтровертованість. Важливе місце у структурі особистості займає потреба в професійному зростанні, самореалізації та підтвердженні власної компетентності, що має істотне значення для підтримання його самооцінки га психологічної рівноваги. Поєднання прагнення до автономії, контролю, безпеки та визнання формує внутрішній конфлікт і зумовлює підвищену вразливість до стресових ситуацій. 2.У [PERSON] наявні зміни в емоційному стані, індивідуально- психологічних проявах, які негативно впливають на активне соціальне функціонування його як особистості і виникли внаслідок обставин, що розглядаються за справою (притягнення його до кримінальної відповідальності, тривалість слідчих та судових дій відносно пана [PERSON] , подальші негативні наслідки для його життя). 3.Ситуація, що пов`язана з притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності є психотравмувальною для нього. 4.[PERSON] спричинені моральні страждання внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності, тривалості слідчих та судових дій відносно пана [PERSON] , подальших негативних наслідків для його життя. За умови оцінки та врахування судом наданих [PERSON] доказів щодо його високого матеріального становища на момент, шо передував притягненню пана [PERSON] до кримінальної відповідальності, а також, зниження цього рівня внаслідок тривалого кримінального переслідування, орієнтована сума грошового еквіваленту моральних страждань, спричинених підекспертному, може відповідати заявленим вимогам та становити - 6 000 000 (шість мільйонів) гривень. У разі якщо судом не буде враховано доведеність відповідного рівню матеріального стану пана [PERSON] , заявлене ним бачення грошової компенсації моральних страждань не втрачає свого психологічного обґрунтування, але сума підлягає зменшенню. Заразом зменшення суми має бути не більше, ніж на половину, адже, якщо розмір компенсації буде значно менший ніж той, який бачить для себе підекспертний, він не буде компенсувати страждання [PERSON] в мінімально-необхідному обсязі. Суд також враховує пояснення свідків у справі. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] ,[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Так свідок [PERSON] пояснив, що знає [PERSON] з 2001 р., оскільки вони разом навчалися у Одеському національному університеті ім. І.І. Мечникова. З березня 2014 р., як і до того часу спілкувалися майже щодня, оскільки разом займались юридичною практикою.. Він знає про суперечки між [PERSON] , який був директором ТОВ «Поіск-Ніка» та ТОВ «Ексімер-Оптикс», де довіреною особою був [PERSON] . Після того, як уже було заведено кримінальне провадження в кінці 2015 р., та йому вручили підозру то на нього почали тиснути слідчі та погрожувати, неодноразово бажали застосувати запобіжні заходи: тримання під вартою, особисте зобов`язання, арешт. Через це і інше він перебував в стані стресу. Він дуже переживав стосовно даної кримінальної справи. Після того, справу передали до суду він дуже змінився, закрився в собі, майже нічого не хотів розповідати. Було видно, що йому дуже неприємно спілкуватись стосовно кримінального переслідування. Знаходився в постійному стресі та переживаннях. Знає те, що він сім`ї не хотів нічого казати стосовно даної кримінальної справи. Боявся, щоб на фоні цього у рідних не було психологічних травм та переживань. Він просто закрився в собі. У нього поступово по роботі все почало зводитись нанівець. Його ціль та мрія про адвокатську діяльність була закрита. Стосовно цього він дуже сильно переживав, адже бачив в цьому направленні своє майбутнє. Окрім цього, свідок знає, що він займався ще бізнесом у сфері металу, де кримінальне переслідування теж відіграло для нього фатальну роль. Знає те, що контрагенти відмовлялись з ним співпрацювати після того, як дізнавались від своїх служб безпеки про відкрите кримінальне провадження стосовно. З кінця 2015 року психічний стан [PERSON] дуже погіршився. Він неодноразово жалівся на головні болі, переживання, печіння в грудях. Свідок знає те, що він неодноразово звертався за допомогою психолога і здається навіть проходив лікування. При спілкуванні було видно його психологічну пригніченість, постійні переживання, зневіру в правоохоронну систему. Одним словом, дане кримінальне переслідування дуже сильно змінило [PERSON] , як особистість. Він перестав бути як колись таким життєрадісним, цілеспрямованим, позитивним чоловіком. Свідок [PERSON] пояснив, що знайомий з [PERSON] з 2001 р., були колегами по роботі, разом навчались на одному курсі в університеті а також ми товаришуємо. До 2015 р. спілкувались періодично, пару раз на тиждень, стільки разів і особисто бачились. Після того, як відносно [PERSON] було складено обвинувальний акт і він втратив роботу та бізнес, спілкувались не дуже часто, можливо декілька раз на пару місяців. [PERSON] йому особисто розповів про ситуацію з кримінальним переслідуванням, також він представляв його інтереси, як адвокат при допиті [PERSON] в статусі свідка. Він був знайомий з ситуацією, яка склалася, та розумів, що дане досудове розслідування є надуманим та сфабрикованим, та взагалі не мало місця злочинам, в яких підозрювався а потім в скоєнні яких обвинувачувався. [PERSON] перебував у стані стресу оскільки він розумів, що хоч правда і на його боці, але віри у правоохоронні органи і у захист його зі сторони держави не було. Він скаржився на те, що навіть якщо людина є невинуватою, справи фабрикуються і він дійсно може потрапити за грати. Вже надалі, коли обвинувальний акт передали до суду, я не представляв [PERSON] у якості адвоката на стороні захисту, про справу дізнавався від спільних знайомих та від нього. Він сильно переживав з даного поводу. Осунувся, став похмурим, замкнутим. Постійно хвилювався за свою сім`ю. Дана справа тягнулася багато років, за цей час він втратив дуже багато, і кар`єру і бізнес. Це переслідування дуже вдарило по його репутації, оскільки він підозрювався в тяжких злочинах, його колеги та багато з друзів відвернулися від нього. Він вже не вірив, що все закінчиться добре, як на мене також втратив віру взагалі у майбутнє, був апатичним. Він також висловлював побоювання через те, що не зможе вже побудувати кар`єру, не зможе забезпечити своє майбутнє та майбутнє родини. Через обвинувачення у тяжких злочинах, [PERSON] був змушений продати бізнес за безцінь, оскільки з ним більше не хотіли співпрацювати контрагенти. Крім того, із-за тривалого строку незаконного кримінального переслідування, відновлення ділового престижу у підприємницької діяльності було неможливим. На мою думку, [PERSON] не зможе в повній мірі поновити свою репутацію та мати рівень життя, яке мав до переслідування. Він дуже багато втратив і деякі речі вже не повернути. Також, він вже не є тою життєрадісною, дружелюбною та відкритою людиною, якою був до цього. Мені відомо, що через сильний стрес, пов`язаний з кримінальним переслідуванням, [PERSON] потребував психологічної допомоги. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з [PERSON] з 2007р., та вона знала, що [PERSON] весела, активна, позитивна, така, врівноважена людина. Однак після того, як йому було повідомлено про підозру, [PERSON] став більш такий, пригнічений, він замкнений став. Він почав уникати спілкування із нами і друзями, ми намагалися його підбадьорювати його завжди. Казали йому що все буде добре, що все закінчиться позитивно, але, він, якось, був зневірений. І, взагалі, він вже в останній час, навіть, там, десь, в 2017 році, там, чи в 16-му році він взагалі, скаржився що в нього уже безсоння, що він погано спить, що він, взагалі, його нічого не радує в житті. Свідку також відомо, коли починалася кримінальна справа у Вадима почались якісь негаразди тому, що його клієнти почали від нього відходити, побоювались з ним працювати, а тому він був вимушений продати частку у своєму бізнесі і більше не займатися. З пояснення свідка [PERSON] убачається, що він знає [PERSON] з 2001 року, коли вони разом навчалися у Одеському національному університеті ім. І.. Мечникова, товаришуємо з того часу, також певний час були колегами по роботі. З березня 2014 р., почалися суперечки між [PERSON] , який був директором ТОВ «Поіск-Ніка» та ТОВ «Ексімер-Оптикс», де довіреною особою був [PERSON] .. Надалі, коли вже було заведене кримінальне провадження і почалось досудове розслідування, та [PERSON] викликали на допити, де він пояснював всю ситуацію, що він ніяк не міг викрасти майно, оскільки це є майно фірми, де він є довіреною особою і приміщення, в які він «проникав» є приміщеннями фірми, де він був довіреною особою, тобто ТОВ «Ексімер-Оптикс». Ситуація загострилася в кінці 2015 р., коли йому вручили підозру і на нього почали тиснути слідчі та погрожувати йому. Слідчі та прокурор до нього неодноразово хотіли застосувати запобіжні заходи, зокрема тримання під вартою. Через це і інше він перебував в стані стресу, потрапив в лікарню. Надалі в нього ще більше погіршилося здоров`я. Спочатку, він переконував його та інших друзів, що він невинний і що все швидко вирішиться. Свідок пояснив, що [PERSON] втратив бізнес та майже всі бізнес партнери від нього пішли, він також переживав, що не зможе забезпечувати своє життя та життя своєї родини. Він страждав та хвилювався з того приводу, чи зможе забезпечити сім`ю, своїх батьків, яким він також завжди допомагав. Він висловлював жаль, що взагалі ця ситуація склалася та забрала в нього нормальне життя, нарікав на те, що життя до нього с несправедливим. Також, він постійно висловлював побоювання, що якщо з ним раптом щось станеться, щоб він та інші наші спільні друзі не залишали його дружину та дітей без допомоги. Після вручення йому підозри він перестав бути схожим на себе, майже не підтримував спілкування, став замкнутий в собі. Він досі стає пригніченим щоразу, як хтось згадає за всю цю ситуацію. З кінця середини 2015 р. він перестав з`являтися в офісі. Всі його клієнти, яким він надавав юридичні послуги розірвали з ним ділові відносини, оскільки через кримінальне провадження він втратив репутацію. З ним також припинили спілкування частина колег, коли він став підозрюваним у кримінальному провадженні, я неодноразово чув від колег осуд в нього сторону. Через репутаційні ризики він був змушений передати свій бізнес, замовників в нього більше не було і пропозицій по роботі також. Знаю від нього та від його дружини, що з жовтня 2015 р. мали місце часті госпіталізації [PERSON] каретами швидкої допомоги, в той час як до порушення кримінальної справи у 2014 році таких випадків за час знайомства із ним не було. Свідку відомо, що він постійно приймав заспокійливі препарати. Свідок [PERSON] пояснив, що, він знаю [PERSON] з початку 2014 р. У січні 2014 р. ТОВ «Агентство Безпеки «Еталон»», де він був керівником з підбору кадрів уклало договір охорони нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] . Довіреною особою, яка відповідала за стан нежитлових приміщень та була відповідальною за об`єкт був [PERSON] . Починаючи з моменту, коли ТОВ «Агентство Безпеки «Еталон»» заключило договір охорони об`єкту нежитлових приміщень за адресою [ADDRESS] . спілкування з [PERSON] проходило раз на тиждень стосовно стану об`єкту охорони. Надалі, спілкувався з [PERSON] вже після того, як щодо нього порушили кримінальну справу, оскільки він в цій справі проходив як свідок. Дізнався про це в лютому 2014 р. особисто від [PERSON] , коли мала місце первинна суперечка між [PERSON] , та [PERSON] . На скільки він тоді зрозумів, мало місце особиста неприязність [PERSON] до [PERSON] та його бажання викупити всю будівлю, однак щось пішло не так. Після початку кримінального переслідування він почав помічати, що [PERSON] змінився, став похмурий, при зустрічі він здавався заклопотаним, знаходився у своїх думках. У ньому важко було впізнати життєрадісну та оптимістичну людину, якою він був. [PERSON] був дуже мотивованим, неодноразово розповідав мені про його майбутні плани стосовно медичного центру, стосовно того, що він також хоче розвиватись в професійному плані, стати адвокатом. Однак, після того, як вже почалися судові засідання, він став різко з`являтися на об`єкті. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома із [PERSON] приблизно з вересня 2015 р., коли почала працювати юристом на ГОВ «Ексімер - Оптикс», він був колегою по роботі, оскільки був довіреною особою ТОВ «Ексімер-Оптикс». З моменту знайомства та протягом всього часу спілкування [PERSON] здавався на її погляд пригніченим, він з самого початку переслідування старався всіма доступними методами довести, що обвинувачення є надуманими та не відповідають дійсності, однак слідчі органу досудового розслідування та прокурор передали матеріали до суду. Кожне судове засідання він перебував у стресі, вся ситуація довкола здавалася для нього стресовою. Він неодноразово скаржився, що прокурор та сторона обвинувачення затягує процес та він за весь цей час зневірився у можливості держави захистити своїх громадян. Свідку відомо, що за час переслідування [PERSON] втратив приватний бізнес, оскільки через обвинувачення та кримінальну справу з ним перестали співпрацювати бізнес партнери. Також, як наслідок ланцюгової реакції, через втрату бізнесу та доходів, а також через арешт нерухомого майна ТОВ «ЕКСІМЕР- ОПТИКС» в рамках цього кримінального провадження, [PERSON] втратив можливість викупити та обладнати медичний офтальмологічний центр для онкохворих, що і було першочерговою його метою. Свідку відомо, що [PERSON] звертався за фаховою допомогою, оскільки на фоні стресу через переслідування в нього погіршився стан здоров`я, конкретніше назвати не можу. Під час спілкування він майже завжди був похмурим. З довідки ДОЗ ООДА КНП «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» Одеської обласної ради від 20.03.2024 «Уперше звернувся у КНП «ООМЦПЗ» OOP 26.10.2015 року, був оглянутий лікарем психіатром і направлений на лікування до стаціонару, де знаходився з 26.20.2015 року по 30.10.2015 року. Надалі неодноразово звертався за медичною допомогою до психіатра КНП «ООМЦПЗ», був оглянутий: 26.11.2015, 18.01.2016, 09.09.2016, 18.10.2016, 11.09.2017, 20.10.2017. Діагноз: змішаний тривожний і депресивний розлад». (Т.2, а.с. 143-147)_ Вищевказані обставини підтверджують факт того, що [PERSON] спричинені моральні страждання внаслідок притягнення його до кримінальної відповідальності, тривалості слідчих та судових дій, ситуація, пов`язана з притягненням [PERSON] до кримінальної відповідальності є психотравмувальною для нього. Суд вважає, що враховуючи засади розумності, виваженості й справедливості, висновку судової експертизи, приходить до висновку, що є вірною встановлення суму моральної шкоди виходячи із чотирьох кратного розміру мінімальної заробітної плати, що складає суму (8647*4=34588) У ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2026р» від 03.12.2025р. № 4695-IX установити з 1 січня 2026 року мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 8647 гривень. [PERSON] перебував під слідством та судом 65 місяців 19 днів, тобто з дня вручення підозри 14.10.2015р. по день набрання законної сили. Отже за кожний місяць перебування під слідством чи судом, що буде в цілому складати суму у розмірі 2269419 гривень 06 копійок. (65*34588= 2248220) + (34588/31=1115,74*19=21199,06) Окрім того, підлягають стягненню витрати за проведення судової психологічної експертизи у розмірі 40711 гривень 68 копійок.

Outcome: partial