Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Заявниця - [PERSON] 23.01.2026 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, в якій просить суд встановити факт смерті громадянки України - [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , у селі Братське, Скадовського району, Херсонської області, як на тимчасово окупованій території України. В обґрунтування заяви заявниця посилається на те, що вона є донькою [PERSON] , [INFO] . [INFO] її мати померла у селі Братське, Скадовського району, Херсонської області, як на тимчасово окупованій території України, територія якого наразі є тимчасово окупованою територією України. Заявниця у заяві вказує, що внаслідок викладених обставин, вона вимушена звернутись до суду з даною заявою про встановлення факту смерті матері на тимчасово окупованій території України, факт чого потрібен для вчинення дій з державної реєстрації смерті матері. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В. Оглянувши матеріали заяви, суддею було встановлено, що зазначена заява подана з додержанням вимог статей 175,177, 318 ЦПК України, відсутні підстави, визначені статтями 185-186 ЦПК України, для залишення заяви без руху, повернення заяви чи відмови у відкритті провадження у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. За наслідком чого, ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 27.01.2026 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 29.01.2026 року о 13 год. 30 хв., з повідомленням сторін по справі. У судове засідання призначене на 29.01.2026 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Заявниця у поданій до суду заяві просила суд здійснити розгляд справи за її відсутності на підставі поданих нею доказів. Заінтересована особа про причини неявки суд не повідомила. Приймаючи викладене, судом було ухвалено здійснити розгляд справи за відсутності сторін по справі в судовому засіданні 29.01.2026 року на підставі наявних документів в матеріалах справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі та розгляду справи за їх відсутності, не здійснюється у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши документи наявні в матеріалах справи, суд вважає заяву [PERSON] не підлягаючою до задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України). Як визначено ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Окреме провадження - це самостійний вид цивільного судочинства, у якому суд при розгляді безспірних справ встановлює юридичні факти або обставини з метою захисту охоронюваних законом інтересів громадян і організацій. Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України врегульовано, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Статтею 317 ЦПК України передбачені особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України. Відповідно до положень вказаної статті, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Статтею 3 СК України встановлено, що Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Приймаючи викладені положення законодавства, суд зазначає, що як вбачається з даною заявою звернулась [PERSON] з вимогою про встановлення факту смерті відносно особи - [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , у селі Братське, Скадовського району, Херсонської області, як на тимчасово окупованій території України. У відповідності до наданого до суду свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.09.1962 року вбачається, що [INFO] народилась [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №53, та в якому в графі відомості про матір зазначено [PERSON] , в графі відомостей про батька - [PERSON] . Також, судом встановлено, що заявниця - [PERSON] , [INFO] , документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданого 21 грудня 2011 року Голопристанським РВУ МВС України в Херсонській області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Поряд з цим, будь-яких інших належних доказів на підтвердження родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] матеріали справи не містять, у тому числі доказів на підтвердження зміни прізвища особою [PERSON] та " [PERSON] ". Отже, заявником не доведено належними доказами факт родинних зв`язків з особою [PERSON] , відносно якої заявлені до встановлення вимоги, як і не надано доказів на підтвердження того, що встановлення факту смерті [PERSON] впливає будь-яким чином на права, обов`язки чи законні інтереси заявника [PERSON] , за відсутності підтвердження факту родинних зв`язків. За наслідком вищевикладене, суд доходить до висновку про недоведеність заявником права на звернення до суду з цією заявою в порядку ст. 317 ЦПК України, яку мають право подавати зокрема родичі померлої особи, або інші заінтересовані особи (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси). Також щодо встановлення заявленого факту, суд додатково зазначає наступне. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 49 ЦК України передбачено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За змістом ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи (здатність мати цивільні права та обов`язки) виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. У постанові Верховного Суду від 28.02.2024 року у справі №506/358/22 зазначено, що згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: - встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (п. 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України); - встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (ст. 317 ЦПК України); - визнання фізичної особи померлою (ст. 305-309 ЦПК України). Вказані процедури є відмінними між собою та мають певні особливості. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває і на даний час. За наказом Міністерства розвитку громад та територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» від 28.02.2025 № 376 року № 309 (з подальшими змінами та доповненнями), вся територія Скадовського району, до складу якого входить місто Гола Пристань з 24.02.2022 року є тимчасово окупованою територією. Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі:1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою;2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Згідно з ч. 6 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Відповідно до п.п. ґ п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000№ 52/5(далі - Правила) підставою для державної реєстрації смерті є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Абзацом 4 п. 6 розділу 5 Правил передбачено, що у разі направлення судом рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України до відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення державна реєстрація смерті проводиться в день надходження копії такого рішення без звернення будь-якої особи. Згідно з п. 13 Правил запис у графі актового запису про смерть "Причина смерті" повинен відповідати підпункту I-г пункту 11 лікарського свідоцтва про смерть, якщо заповнені всі чотири підпункти, підпункту I-в, якщо заповнені три підпункти, або підпункту I-б, якщо заповнені два підпункти, та підпункту I-а, якщо заповнений один підпункт. Відповідно до п.п. 7 п. 7 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2007 р. N 1064 Запис в Реєстрі здійснюється шляхом внесення до нього у разі державної реєстрації смерті відомосте й прізвище, ім`я та по батькові, стать, громадянство, дата смерті, у якому віці померла особа, місце смерті та її причина, дата і місце народження (для дітей віком до одного року - кількість місяців і днів), реєстраційний номер облікової картки платника податків, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі, місце проживання, документ, що підтверджує факт смерті; прізвище, ім`я та по батькові особи, що звернулася за державною реєстрацією смерті, серія і номер, яким органом видано паспорт або паспортний документ, дата його видачі; серія і номер свідоцтва про смерть; дата і номер актового запису в книзі державної реєстрації смертей; найменування органу державної реєстрації актів цивільного стану, що здійснив державну реєстрацію смерті; прізвище, ім`я та по батькові особи, що здійснила державну реєстрацію, та її посада, дата і номер внесення відомостей до Реєстру. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; г) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04.02.2016 року ЦПК України доповнено ст. 257-1 (ст. 317 ЦПК України в редакції від 15.12.2017 року). Тобто, законодавець передбачив, що прийняття вказаного Закону дозволить забезпечити реалізацію прав громадян, які проживають на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, щодо отримання свідоцтв про народження, про смерть у зв`язку з відсутністю належних медичних документів, передбачених законодавством України. Відтак, зверненню до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території в порядку ст. 317 ЦПК України повинно передувати отримання документа про смерть від органу або особи, що створений, обраний чи призначений у порядку, не передбаченому законом України. Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 16.12.2024 року у справі №204/10297/23. Згідно приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відтак, у даному разі підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. При цьому, доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема можуть бути: письмові докази; речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю. За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою, а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (постанова Верховного Суду від 13.03.2024 року у справі №204/7924/23). Разом з тим, суд зазначає, що [PERSON] заявляючи вимоги про встановлення факту смерті особи - [PERSON] , в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надала жодного доказу на підтвердження даних обставин, у тому числі: медичних документів (довідки про причину смерті; лікарське свідоцтво, тощо), які були складені за наслідком смерті [PERSON] , померлої [INFO] , які б містили інформацію про засвідчення факту смерті, дату та причину смерті, як і не надано до суду свідоцтва про смерть у разі реєстрації смерті особи, інших письмових та речових доказів, заяви до правоохоронних органів, перфокарти швидкої медичної допомоги, виданих на тимчасово окупованій території України органами або особами, що створений, обраний чи призначений у порядку, не передбаченому законом України, з яких суд мав можливість безпосередньо і достовірно встановити факт смерті [PERSON] . Судом враховується, що у відповідності до усталеної позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Приймаючи викладене в цілому, суд вважає заяву [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України, не доведеною, за наслідком чого у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed