Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення. У позові просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] та виселити його з вказаної квартири. Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідач був одружений з матір`ю позивача [PERSON] і вони разом проживали у вказаній вище квартирі. [INFO] [PERSON] померла і після цього відповідач втратив будь-які правові підстави для проживання в даній квартирі. 27.03.2023 за заявою позивача відповідача знято з реєстрації за вказаною адресою, проте він продовжує незаконно проживати у належній позивачу квартирі, не бажає добровільно виселетися з неї, чим порушує права позивача [PERSON] вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідач веде аморальний спосіб життя, систематично вживає алкоголь, приводить в квартиру сторонніх осіб, що створює небезпеку для сусідів та погіршує умови проживання в будинку. Зазначене стало підставою для звернення до суду з даним позов. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження. (а.с. 42) Представник позивача [PERSON] адвокат Чорний С.О. подав заяву про зміну предмету позову, в якій просить суд викласти позовні вимоги в наступній редакції: усунути [PERSON] перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належною їй на праві власності квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення з цієї квартири [PERSON] (без надання іншого жилого приміщення) та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати. (а.с.57-60) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області вказану заяву прийнято до розгляду. (а.с.74) Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Чорний С.О. в судовому засіданні позов підтримали, просив задовольнити. Надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та заяві про зміну предмету позову, проти проведення заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився повторно, про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Свідок [PERSON] надала суду наступні показання. Повідомила, що вона є головою правління ОСББ «Григоренка 69» та знайома з відповідачем. На нього надходять скарги від сусідів через поганий запах з квартири а також через те, що [PERSON] щось палить у квартирі, иожливо - пічку-«буржуйку», оскільки квартира відключена від електроенергії і не опалюється. Свідок зазначає, що такі дії відповідача створюють загрозу безпеці мешканцям будинку. За словами свідка, в квартирі, де проживає відповідач, холодно, волого та наявна пліснява. Внаслідок дій відповідача двічі викликався дільничний інспектор, проте йому не вдалося поспілкуватися з [PERSON] , оскільки двері були зачинені. Сама свідок зазначає, що неодноразово робила зауваження відповідачу щодо його поведінки, проте останній на них не реагував. Також вказала на те, що від відповідача часто чути запах алкоголю. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2ст. 191 ЦПК України. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи зазначене вище та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами справи. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] є - [PERSON] батько та [PERSON] мати. (а.с.20) Право власності позивача на дану квартиру підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 01.07.2015. (а.с.21) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №39942406, виданого 01.07.2015 за [PERSON] , 30.06.2015 зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11) Згідно з копією паспорта серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] останній 28.08.2015 був зареєстрований у вказаній вище квартирі. (а.с.13) 28.12.1990 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 10.02.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . (а.с.23) [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 20.10.2021 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). (а.с.22) 27.03.2023 [PERSON] звернулася до Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради з заявою, в якій просила зняти [PERSON] з реєстрації за вказаною вище адресою. (а.с.12) Згідно з інформаційною довідкою з реєстру Вінницької міської територіальної громади про зняття з реєстрації місця проживання №13104 від 09.04.2025, виданої Департаментом адміністративних послуг Вінницької міської ради, з 27.03.2023 [PERSON] знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . (а.с.41) Відповідно до копії акту від 31.08.2024 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.8) 01.08.2024 ОСББ «Григоренка 69» направило [PERSON] попередження, про необхідність сплатити заборгованість по внескам співвласників за управління будинком у сумі 5 188,40 грн. (а.с.19) З довідки від 14.05.2025, виданої КУП «Ековін» вбачаєтьмя що станом на 01.05.2025 заборгованість за надання послуг з вивезення побутових відходів за адресою: [ADDRESS] , становить 1 294,51 грн. (а.с.66) В акті звірки взаєморозрахунків за електроенергію за особовим рахунком № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] зазначено, що станом на 01.08.2024 заборгованість становить 7 487,40 грн. (а.с.10) З копії відповіді СО «Вінницькі міські електричні мережі» АТ «Вінницяобленерго» №00-51-1389 від 16.05.2025 за адресою: [ADDRESS] вбачається, що 18.04.2024 було проведено відключення розподілу електричної енергії. Заявки на відновлення розподілу не зареєстровано. (а.с.67) Згідно з відповіддю ОСББ «Григоренка 69» від 28.05.2025 №36, [PERSON] незаконно приживає в квартирі [ADDRESS] . На звернення дільничого інспектора не реагує, двері не відчиняє. Зі слів сусіда [PERSON] (кв. [ADDRESS] ), [PERSON] пиячить, приводить до квартири сумнівних осіб та порушує режим тиші. Неодноразово помічений в дрібних крадіжках. З квітня 2024 року йому за несплату припинили постачання електроеенргії, що може призвести до небезпечних ситуацій в будинку. З квартири йде неприємний запах, на що скаржаться сусіди. Заборгованість по сплаті за управління будинком станом на 22.05.2025 становить 7 150, 40 грн. (а.с.68) Відповідно до довідки ВП №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 16.06.2025 до чергової частини відділу поліції 17.05.2025 о 16:25 год. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що до них звернулася [PERSON] щодо конфлікту з вітчимом, який не впускає її до квартири покійної матері за адресою: [ADDRESS] . За результатами звернення встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні, у зв`язку з чим немає підстав для внесення відомостей до ЄРДР. Під час виїзду працівників поліції на місце події до них з письмовою заявою звернулася [PERSON] , яка просила вжити заходів до співмешканця її матері [PERSON] , який впродовж 2 років відмовляється покидати дану квартиру, хоча в 2023 знятий з реєстрації. Він змінив замки в квартирі та не звільняє приміщення, хоча власницею є [PERSON] . Двері за вказаною адресою ніхто не відкрив, при спілкуванні з сусідами встановлено, що [PERSON] зачиняється та нікого не впускає в квартиру, тому поспілкуватися з ним не було можливості. (а.с.97) Як вбачається з письмових пояснень [PERSON] від 16.06.2025, він проживає по сусідству з [PERSON] . [PERSON] давно знятий з реєстрації, проте не виселяється зі спірної квартири, змінив замки. З квартири йде неприємний запах. [PERSON] приводить у квартиру різних осіб, схильних до зловживання алкоголем. (а.с.100) Відповідно до копії протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 17.05.2025, [PERSON] просить прийняти міри до [PERSON] , який протягом 2 років відмовляється покидати її квартиру за адресою: [ADDRESS] , у якій не зареєстрований з 2023 року. (а.с.102) Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі ст.157 ЖК України, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до частини першої статті 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Відповідно до частини першої статті 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду у справі № 679/1657/18 від 22.01.2020 та від 22.12.2025 у справ № 569/16033/24. Таким чином, в даній справі підлягає доказуванню систематичність руйнування чи псування квартири [PERSON] , систематичне порушення ним правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання із ним в одному будинку, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу щодо [PERSON] . Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України. Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Суд звертає увагу на те, що позивачем та її представником не надано жодних доказів на підтвердження обставин викладених у позові, що відповідач [PERSON] дійсно руйнує чи псує належну позивачу квартиру [ADDRESS] . А самі по собі надані представником позивача докази одноразового звернення [PERSON] до поліції (після подання позову до суду - 17.05.2025) з приводу того, що [PERSON] на протязі двох років відмовляється покинути її квартиру, у якій не зареєстрований з 27.03.2023 року не підтверджують обставини руйнування чи псування її квартири, або порушення правил співжиття, що роблять неможливим для інших проживання із ним в одному будинку. Також позивачем не підтверджена обставина системності таких протиправних дій відповідача, оскільки ним не надано жодних доказів, що раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Щодо доказів про існування заборгованності по сплаті за електроенергію, внесків співвласників за управління будинком за спірну квартиру та вивезення побутових відходів, то як вбачається з матеріалів справи усі нарахування здійснювалися на позивача, як на власника майна, а не на відповідача, який не зареєстрований у даній квартирі. Покази свідка [PERSON] - голови правління ОСББ "Грогоренка 69" суд сприймає критично, оскільки вони не підтверджені іншими доказами у справі у своїй сукупності та взаємозв`язку. Так, матеріали справи не містять доказів на підтвердження показів свідка про надходження скарг на поведінку відповідача до ОСББ "Грогоренка 69", виклик поліції щодо дій останнього, а також того, що відповідач дійсно палить в квартирі пічку, чим створює загрозу мешканцям будинку. Таким чином, позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами наявність підстав для застосування положень ст.116 ЖК України. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення є необгрунтованим, а тому не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed