Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] у якому просила стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики у розмірі 735837,69грн., з них: 711893,70грн. сума основного боргу, 20792,9 втрати від інфляції, 3151грн. 3% річних, судовий збір і витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000грн. Позов обґрунтовує тим, що із відповідачем у неї було укладено договір позики, що підтверджується розпискою відповідача від 01.12.2021, згідно якої останній позичив кошти у сумі 17 000,00 доларів США та зобов`язався повернути їх у строк до 01.01.2022 року. Під час розгляду справи позивач подала заяву про зменшення розміру позовних вимог на 562388,40грн., оскільки відповідач частково погасив борг шляхом передачі їй автомобіля вартістю 13500 доларів США, що складає 562388,40грн. У судове засідання позивач не з`явилася, представник позивачка подала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справу повідомлявся у встановленому законом порядку. За ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ураховуючи викладене, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України за відсутності осіб, які в засідання не прибули. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно із тексту розписки від 01.12.2021 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошову суму у розмірі 17 тисяч доларів США до 01.02.2022 року. Застосовуючи норми матеріального права, суд виходить з такого. Відповідно до положень ст. 509 Цивільного кодексу України (далі за текстом - «ЦК України»), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За своєю суттю розписка є документом, який видається боржником кредитору після отримання коштів або певних речей, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми або конкретного виду речей. При цьому факт отримання речей підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання конкретного виду речей, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певних речей від однієї сторони іншій. Відповідно до ст.526,527,530,599 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача без зазначення на ній про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.11.2020 р. у справі № 154/3443/18. Таким чином, факт складання та підписання відповідачем боргової розписки підтверджує обставину отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 17000 доларів США в борг у позивачки. Відповідно до частини другої статті 545 ЦК України якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це в розписці, яку він видає. Тобто, кредитор має виконати свій обов`язок з повернення боргового документа, або видачі розписки при неможливості повернення боргового документа під час прийняття виконання. У частині третій статті 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. Проте, всупереч домовленості на підтвердження якої була складена боргова розписка та положенням чинного законодавства України, відповідачем не було виконано зобов`язання в повному обсязі щодо повернення суми боргу в строки визначені розпискою. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. Проаналізувавши та оцінивши в судовому засіданні докази, надані позивачем в підтвердження позовних вимог, суд переконався, що позивачем, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, надано належні та допустимі докази в частині позовних вимог на підтвердження своїх обґрунтувань та посилань на обставини, що поза розумним сумнівом доводять невиконання відповідачем своїх зобов`язань за правочином та наявність заборгованості. З тексту заяви представника позивача про зменшення позовних вимог вбачається, що відповідач частково погасив борг шляхом передачі їй автомобіля вартістю 13500 доларів США, що складає 562388,40грн., тому позивачка просить зменшити суму боргу, яку необхідно стягнути з відповідача, а саме суму у розмірі 173449,29грн. Суд, враховуючи заяву представника позивача, погоджується частково із розрахунком позивача суми боргу та стягує з відповідача 149505,30грн. - основного боргу та 3151грн. 3% річних, а разом 152656,30грн. Однак щодо стягнення суми втрат від інфляції, то суд зазначає, що за змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Враховуючи вищевикладене, а також те, що умовами договору позики сторони визначили, що позичальник бере на себе зобов`язання повернути кошти в тому ж розмірі 17000 доларів США нарахована позивачем сума інфляційних втрат стягненню з відповідача не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 5886, 71 гривень, частина якого у розмірі 4152,22грн. підлягає поверненню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 1526,56грн., понесений позивачем при звернені до суду з даним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також враховуючи обставини та результат розгляду даної справи, а також зважаючи на документи надані на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, які надані позивачу за договором, суд вважає пропорційним розміром витрат на оплату професійної правничої допомоги до предмета спору та складності справи - 6000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial