Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

12.12.2025 до Підгаєцького районного суду Тернопільської області надійшла позовна заява[PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій позивач просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою, зареєстрований виконавчим комітетом Шумлянської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області 23 травня 2014 року, актовий запис № 2; сплачений судовий збiр з відповідачки не стягувати; судовий розгляд справи проводити без його участі. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що між ним з відповідачкою часто виникали сварки і непорозуміння через будь-що. Разом вони не проживають, спільного бюджету, спільного побуту, спільних інтересів у них не має, спільного господарства не ведуть, кожен живе своїм життям. Шлюб розривають вперше. Проти надання строку для примирення заперечує, оскільки їхній шлюб відновленим бути не може. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе, тому він наполягає на його розірванні. У шлюбі народилася одна дитина. Позивач вважає, що їхня з відповідачкою сім`я розпалася і фактично існує лише формально. Рішення про розірвання шлюбу усвідомлене, добровільне і безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя. Збереження сім`ї буде суперечити його інтересам та інтересам відповідачки. Ухвалою від 15.12.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Розгляд справи вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 10 год. 30 хв. 14 січня 2026 року. 14.01.2026 позивач в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві та окремій, поданій ним 09.01.2026 заяві, він просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, відзиву на позов не подала, про причини неявки не повідомила, хоча була повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення відповідачці 23.12.2025 поштового відправлення, яким направлено позов з копіями доданих до нього документів, з копією ухвали суду про прийняття позову до розгляду та відкриття провадження та повідомленням про виклик. Відтак, з огляду на першу неявку відповідачки, суд ухвалив судове засідання для розгляду цивільної справи по суті відкласти на 04 лютого 2026 року на 14 год. 00 хв. 04.02.2026 у судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності її учасників. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи дані та докази вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони ( [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ) зареєстрували шлюб 23 травня 2014року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис №2. Це підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Бережанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Після державної реєстрації шлюбу відповідачка змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». (арк.спр.4). У шлюбі народилася одна дитина, дочка [PERSON] , [INFO] : актовий запис про народження №6, складений 10.08.2015 виконкомом Шумлянської сільської ради Підгаєцького району Тернопільської області; 10.08.2015 видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] , інформація про батька і матір збігається із даними позивача і відповідачки (інформація роздрукована з застосунку «Дія») (арк.спр.3). Позивач вказує у позовній заяві, що вони з відповідачкою разом не проживають вже більше восьми років, спільного господарства не ведуть. На розірванні шлюбу наполягає, оскільки їхній з відповідачкою шлюб фактично припинив своє існування, тому перебування в такому шлюбі суперечить його та її інтересам. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження /.../ є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позовні вимоги позивача [PERSON] , суд виходить з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки і припиняється внаслідок його розірвання, якщо має місце стійкий розлад подружніх відносин. Передбачене ч.1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу, за ініціативою цієї сторони. Оскільки позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, а відповідачка проявила пасивну позицію і про вжиття судом заходів щодо примирення подружжя не клопотала, то відмова в розірванні шлюбу буде певною мірою примушуванням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи, що сторони фактично не підтримують сімейних, подружніх відносин, не проживають разом, спільного господарства не ведуть, відповідачка не спростувала ці обставини, викладені позивачем у позові, отже шлюб носить формальний характер і вже фактично перестав існувати, суд переконаний, що збереження його не відповідає інтересам як позивача, так і відповідачки. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що застосовувати заходи щодо примирення або відмовляти у задоволенні позову немає підстав. Судові витрати, на прохання позивача, залишити за ним і з відповідачки не стягувати. На підставі ст. ст. 110, 111, 112, 115 СК України,

Outcome: approved