Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначає, що 13.02.2019 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено договір про надання кредитку № 501110430. Відповідно до умов якого АТ «АЛЬФА-БАНК» надав позичальнику кредит у сумці 39 513, 05 грн строк кредиту 48 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою з 21.99%. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електрону комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 39 513, 05 грн, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. Оскільки відповідач порушила умови укладеного кредитного договору в частині своєчасного погашення платежів та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, станом на 23.02.2021 загальний розмір заборгованості становив 62 505, 40 грн, який складається з тіла кредиту в розмірі 34 988, 89 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 25916, 51 грн. 22.02.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено договір факторингу, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». У подальшому 23.02.2021 між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу, за умови якого права вимоги за кредитним договором перешли до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Тому, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 13.02.2019, укладеним між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. Відповідач заборгованість не погасила, у зв`язку з чим, позивач просить стягнути заборгованість у загальному розмірі 62 505, 40 грн, судовий збір у розмірі 3 028 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 9 200 грн. Ухвалою суду від 03.02.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, в якій просить про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання не з`явилася, повідомлялася ся про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки до суду не повідомила, клопотання та заяви до суду не подала, відзиву на позов суду не надала. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13.02.2019 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладено Договір про надання кредиту № 501110430. Кредитний договір між сторонами укладено шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Сторони своїми підписами узгодили умови споживчого кредиту, а саме: тип кредиту «Кредит готівкою», сума кредиту 39 513, 05 грн, процентна ставка 21,99 % річних, тип ставки - фіксована, строк кредиту 48 місяців. Дата повернення кредиту: 13.02.2023. Також сторонами в письмовій формі узгоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту і реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що відображено у додатку № 1 до укладеного між сторонами Договору № 501110430. Договір кредитної лінії укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електрону комерцію», який має силу договору, укладеного в письмовій формі та підписаний сторонами. АТ «АЛЬФА-БАНК» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти у розмірі 39 513, 05 грн, в свою чергу позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість. За розрахунком заборгованості, станом на 23.02.2021 року загальний розмір заборгованості становив 62 505, 40 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 34 988, 89 грн, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 25 916, 51 грн. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором АТ «Альфа-Банк» виконав своєчасно і в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. У свою чергу, відповідач не виконала свого обов`язку та не повернула наданий їй кредит в строки, передбачені кредитним договором. За випискою по рахунку за Договором про надання кредиту № 501110430 за період з 13.02.2019 по 22.02.2021 та відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом загальний розмір заборгованості [PERSON] за Договором про надання кредиту № 5011104304 від 13.02.2019 станом на 22.02.2021 становить 62 505, 40 грн. 22.02.2021 між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено Договір факторингу № 1 за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК ФОРТ». Згідно з п.2.1. вказаного Договору факторингу в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «боржники» або «боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору. Відповідно до п.2.3 Договору факторингу, право вимоги вважається відступленим фактору з моменту підписання цього договору. В день його підписання, сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку №2 до цього Договору. Пунктом 2.3.1 визначено обов`язок клієнта в день підписання договору додатково підготувати фактору Реєстр боржників за формою, встановленою в Додатку 1-2 до цього договору, з усіма заповненими даними про боржників. До матеріалів справи додано Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 22.02.2021 до Договору Факторингу №1 від 22.02.2022, у якому йдеться про передачу фактору згідно з вимогами п.2.3.1 договору Реєстру боржників клієнта, що складений згідно із додатком № 1-2 до Договору. 23.02.2021 ТОВ «ФК «Форт» на рахунок АТ «Альфа-Банк» перерахувало грошові кошти за право вимоги відповідно до Договору факторингу № 1 від 22.02.2021. 23.02.2021 між ТОВ «ФК ФОРТ» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 01-23-02/21, за умовами якого права вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Згідно з п.2.1. вказаного Договору факторингу в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників (які надалі, в залежності від контексту, іменуються «боржники» або «боржник») за договорами (надалі іменуються «Основні договори» або «Основний договір», в залежності від контексту), перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до Договору. Відповідно до п. 2.3 Договору факторингу, право вимоги вважається відступленим фактору з моменту підписання цього Договору. В день його підписання, сторони підписують Акт приймання-передачі Реєстру боржників, за формою встановленою в Додатку № 2 до цього Договору. Пунктом 2.3.1 визначено обов`язок клієнта в день підписання договору додатково підготувати фактору Реєстр боржників за формою, встановленою в Додатку 1-2 до цього договору, з усіма заповненими даними про боржників. До матеріалів справи додано Акт приймання-передачі Реєстру Боржників від 23.02.2021 до Договору Факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021. Відповідно до виписки з додатку до договору факторингу № 01-23-02/21 від 23.02.2021 року ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 5011104304 від 13.02.2019 у сумі 62505, 40 грн, з яких: 34988, 89 грн залишок по тілу кредиту; залишок по відсотках у сумі 25 916, 51 грн, 1600 грн залишок заборгованості за штрафними санкціями. Отже загальна сума заборгованості у розмірі 62505, 40 грн складається з 34988, 89 грн залишок по тілу кредиту; залишок по відсотках у сумі 25 916, 51 грн, 1600 грн залишок заборгованості за штрафними санкціями Так відповідно до позову позивач просить стягнути 34988, 89 грн залишок по тілу кредиту; залишок по відсотках у сумі 25 916, 51 грн. Суд звертає увагу, що при цьому арифметично загальний розмір заборгованості складає 60 905, 40 грн, вимога про стягнення 1600 грн- залишок заборгованості за штрафними санкціями позивачем не заявлена. За таких обставин, загальний розмір заборгованості, про стягнення якого заявлено позивачем, 60 905, 40 грн. За приписами ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статей 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути заборгованість частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно зі статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Суд вважає, позивачем доведено факт отримання відповідачем коштів за наявним в матеріалах справи правочином. Так, матеріалами справи підтверджено факт виконання банком, як первісним кредитором, своїх зобов`язань за кредитним договором перед позивальником, зокрема надання відповідачеві на умовах строковості, платності та повернення кредитних грошових коштів, що підтверджується випискою по рахунку позичальника, який є первинним документом, який за своєю формою відповідає вимогам, що встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». У зв`язку із чим, суд сприймає таку виписку як належний, достатній та допустимий доказ надання кредитних коштів банком відповідачеві. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. У зв`язку із тим, що отримання у кредит грошових коштів Відповідачем, підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначеними у кредитному договорі, то позов в цій частині ґрунтується на законі та підлягає задоволенню, у зв`язку із чим суд стягує із відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 34988,89 грн. Окрім цього, частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Суд вважає, що вважає, що шляхом підписання вказаного кредитного договору та паспорту споживчого кредиту відповідач, як споживач, був проінформований також про реальну процентну ставку, загальні витрати за кредитом, та інші важливі правові аспекти його надання, що передбачені статтею 9 Закону України «Про споживче кредитування». За положеннями ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий cпocіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність саме в у кредитному договорі та паспорті споживчого кредитування домовленості сторін про розмір комісії, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості про комісії, оскільки без погодження розміру таких платежів такі умови договору є нікчемними. Отже, суд дійшов до висновку про стягнення із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», станом на 23.02.2021, за Договором про надання кредиту № 501110430 від 13.02.2019 заборгованості на загальну суму 60 грн. 01 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 34988, 89 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 25 916, 51 грн Розподіл судових витрат Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3 028, 00 гривень. Крім цього, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 9 200, 00 гривень. Вирішуючи заяву представника позивача про стягнення з відповідача витрати на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до вимог ч. 2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України). Відповідно до ч.8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п.1, 2 ч. 3ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат, їхню пропорційність до предмета спору, а також виходить з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Отже, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Також, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 (справа № 904/4507/18) вказує на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено: Договір про надання правничої допомоги від 03.07.2024 № 03-07/24; Акт приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024 № 1. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved