Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивачем ТОВ «Коллект Центр» через систему «Електронний суд» до Деснянського районного суду міста Києва подано позовну заяву до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що 26.02.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 1413314, який підписано електронним підписом позичальника, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000,00 грн., строком на 14 днів - до 12.03.2021, зі сплатою 1,99% за кожен день користування. Додатково відповідачем було укладено додаткову угоду № 1413314 від 01.03.2021, якою збільшено суму позики ще на 2000,00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування не сплачує. 30.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 30-12/2021, відповідно умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № 1413314. В подальшому, 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором позики № 1413314. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за вказаним договором. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №1413314 від 26.02.2021, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15198,65 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 10029,60 грн., 3% річних - 23,01 грн., інфляційні збитки -146,04 грн. У зв`язку з чим, позивач звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.07.2025 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Брадарська Н.В. заперечуючи обставини, що викладені у позовній заяві, подала відзив на позовну заяву, який обґрунтовує тим, що позивач включив до розрахунку відсотки, нараховані за ставкою 1,99% на день і після закінчення визначеного договором строку. Крім того, позивач стверджує, що строк договору був продовжений шляхом «автопролонгації», однак пролонгація позивачем не доведена, а отже, строк кредитування закінчився у первісно визначений договором день. Всі подальші нарахування після цього строку є неправомірними. Представник, також зазначає, що відповідач здійснив платежі на загальну суму 8746,07 грн., це суттєва сума, яка покриває як тіло кредиту так і проценти в межах строку. На підставі вказаного, просить зменшити витрати на правову допомогу та відмовити у задоволенні позову. Представник ТОВ «Коллект Центр» подала відповідь відзив, відповідно до якої вказує, що розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим. При цьому, зазначає, що відповідач тривалий час частково сплачував заборгованість по кредитах, що свідчить про визнання кредитних правовідносин, факту отримання кредитних коштів та погодження з умовами кредитування.З приводу заперечень сторони відповідача, щодо витрат на правову допомогу, вказує, що відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Брадарська Н.В. через систему «Електронний суд» надала додаткові пояснення, де вказує, що відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, однак вважає обґрунтованим часткове задоволення позову - виключно в межах тіла кредиту, з огляду на незаконність подальших нарахувань відсотків, комісій та інших платежів. Нарахування договірних відсотків після закінчення строку кредитування є незаконним. Відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у первісному розмірі. Разом з тим, нарахування позивачем відсотків після спливу строку кредитування суперечить нормам цивільного законодавства. Пролонгація строку кредитного договору не доведена належними доказами. Зміна строку виконання зобов`язання, зокрема продовження дії договору, є зміною істотної умови договору і потребує підтвердження волевиявлення обох сторін. Також, заявлені позивачем витрати на правничу допомогу не підтверджені документально, не відповідають критеріям реальності, необхідності та співмірності, а тому не підлягають стягненню або мають бути зменшені до розумного мінімуму. Представник ТОВ «Коллект Центр» подала додаткові пояснення, в яких зазначає, що заперечення відповідачем факту законності умов договору є недоречними, оскільки Відповідач частково сплачував заборгованість по кредитам, що свідчить про визнання факту укладення договору та ознайомлення з його умовами. З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач сплачував відсотки за користування кредитом та продовжував строк кредитування, а надалі - строк кредитування було автоматично продовжено у зв`язку із наявною заборгованістю. Доказів того, що відповідач повідомляв кредитора про небажання продовжувати строк кредитування згідно з п. 7.11 Правил, матеріали справи не містять. Також, на момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до кредитора із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, а також частково виконував умови договору що свідчить про прийняття та згоду зі всіма умовами такого договору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, письмові матеріали справи містять заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 26.02.2021 між ТОВ "1 Безпечне агенство необхідних кредитів" та [PERSON] укладено договір № 1413314. Відповідно до п.2 договору сума позики 3000,00 грн. Строк позики 14 днів. Знижена процентна ставка - 1,99%, процентна ставка за понадстрокове користування позикою за день становить 2,70%. Відповідно до п.4 Договору проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та погашення, на залишок позики. Додатково відповідачем було укладено додаткову угоду № 1413314 від 01.03.2021, якою збільшено суму позики ще на 2000,00 грн. Дана обставина підтверджується листом ТОВ «ФК «Фінекспрес», відповідно до якого 26.02.2021 року було перераховано грошові кошти у розмірі 3000,00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] та 01.03.2021 року було перераховано грошові кошти у розмірі 2000,00 грн. на картковий рахунок [NUMBER] . Факт отримання кредитних коштів також визнається стороною відповідача, про що свідчать письмові пояснення, наявні в справі. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У постанові Верховного Суду України від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18) зазначено, що «положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню». Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 та від 07.10.2020 у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 № 675-VIII. Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Верховний Суд, зокрема, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19 зазначає, що «з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів». З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про те, що договір № 1413314 від 26.02.2021 підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», тим самим він акцептував пропозицію позивача та уклав кредитний договір шляхом введення одноразових ідентифікаторів. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 30.12.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 30-12/2021, відповідно умов якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників, в тому числі за договором позики № 1413314 від 26.02.2021, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] . В подальшому, ТОВ «Вердикт Капітал» на підставі Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект центр», в тому числі стосовно боржника [PERSON] , які ТОВ «Коллект центр» мало за Договором позики № 1413314 від 26.02.2021. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором №1413314 від 26.02.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 15198.65 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням(за тілом кредиту) - 5000.00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 10029.60 грн.; інфляційні збитки - 146.04 грн., нараховані 3% річних -23.01 грн. Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). У ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). В ході розгляду справи стороною позивача доведено те, що товариство на даний час є законним правонаступником стягувача за укладеним договором, боржником за яким є відповідач. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. Позивач в своїй позовній заяві вказує, що відповідач має заборгованість за договором позики № 1413314 від 26.02.2021 в розмірі 15198,65 грн., з яких: 5000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10029,60 грн. - заборгованість за процентами; інфляційні збитки - 146,04 грн.; нараховані 3% річних - 23.01 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що «відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначається, що: - проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу) (пункт 81); - припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91); - на період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором (пункт 97); - при цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність (пункт 106); - можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав) (пункт 128). У даній справі судом встановлено, що доказів на погашення відповідачем заборгованості за догвоором позики у сумі 5000,00 грн. матеріали справи не містять. Тому, вимога про стягнення основної суми позики у розмірі 5000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно наданого позивачем розрахунку, нарахування процентів здійснено за період з 26.02.2021 по 30.12.2021, в той час як строк дії договору позики становить до 12.03.2021. Відтак суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення процентів за період з 13.03.2021 по 30.12.2021, після закінчення строку дії договору позики стягненню не підлягають. За умовами договору позики кредитні кошти надавалися на 30 днів. Отже, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» мало право на стягнення процентів за користування позикою за період 26.02.2021 до 12.03.2021 у розмірі 2985,00 грн. з розрахунку 1,99% від суми позики за кожен день користування позикою (п.2.1 та 2.3 договору). Саме у такому розмірі відсотки можуть бути стягнуті з відповідача. Посилання позивача у вигляді розрахунків відсотків понад строк 30 днів, з урахуванням пролонгації договору, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Так, умовами Договору позики передбачається, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей Договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розмішені на сайті товариства mycredit.ua. У позовній заяві, обґрунтовуючи вимоги про стягнення процентів, які нараховувалися впродовж строку понад 30 днів, позивач посилався саме на Правила. Втім, такі Правила відповідач не підписував, у якій редакції такі Правила розміщувалися на сайті в день надання кредиту, встановити неможливо. Відтак, підстав вважати, що умова про пролонгацію була погоджена з відповідачем немає. Зміна строку виконання зобов`язання, зокрема продовження дії договору, є зміною істотної умови договору і потребує підтвердження волевиявлення обох сторін. У сфері споживчого кредитування закон висуває особливі вимоги до прозорості, зрозумілості та доказовості таких змі н.Позивач посилається на «автоматичну пролонгацію» та внутрішні правила кредитодавця, однак такі посилання не можуть вважатися доказами погодження відповідачем нових умов. Для встановлення факту пролонгації необхідні технічні й документальні підтвердження активних дій позичальника: лог-файли входу до кабінету, фіксація натискання відповідних кнопок, підтвердження внесення платежу саме як плати за пролонгацію, а також підтвердження, що позичальнику була доступна саме та редакція правил, яка застосована позиваче м.Надання загального посилання на сайт не доводить, що відповідач ознайомився з конкретною редакцією правил і погодився саме з такими умовами продовження договору. В умовах відсутності технічних доказів волевиявлення позичальника застосування механізму «автоматичного продовження» є необґрунтованим і не може впливати на строк дії договору. Таким чином, строк договору закінчився у первісно визначену дату, а всі подальші нарахування відсотків є безпідставними. Таким чином, розмір відсотків за договором позики за період з 26.02.2021 по 12.03.2021 становить - 2985,00 грн., які підлягають стягненню. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань. Позивач просить суд також стягнути з відповідача інфляційні збитки у розмірі 146,04 грн. та 3% річних у розмірі 23,01 грн., які нараховані за період з 30.12.2021 по 23.02.2022. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем правомірно нараховано на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення боргу та 3% річних за період з 30.12.2021 по 23.02.2022 на суму боргу 5000,00 грн. у розмірі 169,05 грн.(а.с.11). Такі вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Стороною відповідача зазначений розрахунок не спростовано, як і не надано доказів належного виконання договірних зобов`язань та сплати коштів в добровільному порядку. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що підлягають частковому задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за договором позики у розмірі 5000,00 грн., 2895,00 грн. процентів за користування позикою, інфляційних втрат 146,04 грн., 3% річних 23,01 грн., що разом складає 8064,05 грн. Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступних висновків. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивач надав: договір № 01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» від 01.11.2023; заявку на надання юридичної допомоги №74; витяг з Акту №11 про надання юридичної допомоги від 30.06.2025. Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави). Суд зазначає, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути спів мірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial