Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 16.11.2021 між ТОВ «КОШЕЛЬОК» і відповідачем [PERSON] в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором був укладений договір № 3470600955-51876 про надання коштів у позику. За договором позивач перерахував на картковий рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 7500 грн, а той зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Однак відповідач не виконав свої зобов`язання за укладеним договором. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «КОШЕЛЬОК» заборгованість за кредитним договором 3470600955-51876 від 16.11.2021 року в розмірі 37801, 25 грн, з яких: 7500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 17160 грн сума заборгованості за відсотками; 11035, 35 грн сума інфляційних збитків за період з 13.03.2022 по 15.01.2025; 2105, 90 грн 3 % річних за період з 13.03.2022 по 15.01.2025, а також судові витрати в розмірі 2422, 40 грн. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Відповідачем [PERSON] відзиву на позовну заяву, а також будь-яких заяв та клопотань суду не подано. Клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 20.08.2025 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання на 09.15 год. 04 листопада 2025 року. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позові прохав розглядати справу у його відсутність, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач належним чином викликався до суду, однак у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, письмових заяв чи клопотань не надав. Правом на подання відзиву на позов не скористався. Через це суд, спираючись на норми ст.ст. 247, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку, за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалив заочне рішення. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин 16.11.2021 року між [PERSON] та ТОВ «КОШЕЛЬОК» укладено договір № 3470600955-518769 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до договору кредиту № 3470600955-518769 від 16.11.2021 сума кредиту становить 7500 грн., стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 2, 20 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом, проценти за користування кредитом 7500 грн, проценти за користування кредитом 2407 грн 00 коп, які нараховуються за ставкою 1.10 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, строк кредиту 28 днів (лояльний період), початком якого є дата підписання договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок кредитодавця. Листом від 09.01.2025 року № 04/642-04/156, виданого центральним відділенням ПАТ «МТБ Банк» у м. Києві, надано підтвердження, що 16.11.2021 року о 12:52 з сумою платежу 7500 грн. операція була успішно проведена через систему «xPay» та зарахована на картку 4731219619608965. Так, відповідно до розрахунку інфляційних збитків та 3 % річних до кредитного договору № 4731219619608965 відповідач має заборгованості по інфляційних збитків за період з 13.03.2022 по 15.01.2025 у сумі 11035,35 грн та заборгованість по 3 % річних за період д з 13.03.2022 по 15.01.2025 у сумі 2105,90 грн Відповідно до вищевикладеного [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 3470600955-518769 від 16.11.2021 року у сумі 37801, 25 грн, з яких: 7500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 17160 грн сума заборгованості за відсотками; 11035, 35 грн сума інфляційних збитків за період з 13.03.2022 по 15.01.2025; 2105, 90 грн 3 % річних за період з 13.03.2022 по 15.01.2025. V. Оцінка суду Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 Цивільного кодексу України). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму та укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом, оскільки відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджене укладання між сторонами спірних правочинів. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження №61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження №61-7203св20). Оскільки відповідачем порушені зобов`язання з повернення грошових коштів, що встановлені умовами Договору, у нього виникла заборгованість, яка обрахована позивачем у відповідних розрахунках, наданих суду. Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд доходить висновку про стягнення з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3470600955-518769 від 16.11.2021 у сумі 24660 грн 00 коп., з яких: 7500 грн 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу; 17160 грн 00 коп. сума заборгованості за відсотками; відповідно до наданих позивачем розрахунків, оскільки невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань порушує права та інтереси позивача. Щодо стягнення заборгованості суми інфляційних збитків за період з 13.03.2022 по 15.01.2025 у сумі 11035,35 грн та заборгованість по 3 % річних за період д з 13.03.2022 по 15.01.2025 у сумі 2105,90 грн, суд зазначає наступне. Відповідно до вищевикладеного [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 3470600955-518769 від 16.11.2021 року у сумі 37801, 25 грн, з яких: 7500 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 17160 грн сума заборгованості за відсотками; 11035, 35 грн сума інфляційних збитків за період з 13.03.2022 по 15.01.2025; 2105, 90 грн 3 % річних за період з 13.03.2022 по 15.01.2025. Проте Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» від 15.03.2022 №2120-ІХ, серед іншого, внесено зміни до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України та доповнено його пунктом 18 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)». Тобто в період існування особливих правових наслідків - протягом дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, до позичальника застосовуються особливі наслідки звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) кредитних зобов`язань. Аналогічний правовий висновок, щодо аналізу п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, викладений у постанові Верховного Суду від12.06.2024 у справі № 910/10901/23, який, відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, судом застосовується під час ухвалення судового рішення у подібній справі. Згідно правового висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23 (провадження№ 61-8279св23), дія п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України розповсюджується на кредитний договір. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення заборгованості суми інфляційних збитків за період з 13.03.2022 по 15.01.2025; 2105, 90 грн 3 % річних за період з 13.03.2022 по 15.01.2025 за кредитним договором № 3470600955-518769 від 16.11.2021 задоволенню не підлягають. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються судом частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім при пред`явленні позову судовий збір в сумі 1583 грн, 27 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial