Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з Військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] прикордонний загін) Державної прикордонної служби України на користь позивача 30000 грн у відшкодування моральної шкоди. Позов обґрунтований тим, що у 2024 році [PERSON] звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] прикордонний загін) Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року по справі №520/29760/24 вищезгаданий позов був задоволений частково, визнано протиправними дії відповідача та зобов`язано його провести перерахунок та виплатити на користь позивача грошову допомогу на оздоровлення, що передбачена статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII за 2014-2018 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 та з урахуванням виплачених сум. Крім того, визнано протиправними дії відповідача та зобов`язано його провести позивачу перерахунок та виплатити на його користь грошову допомогу на оздоровлення, що передбачена статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII та здійснити доплату за період з 29.01.2020 по 12.05.2024 включно належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошового забезпечення, обчислені із розмірів посадового окладу на місяць та окладу за військовим званням на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), а саме встановленого законом на 1 січня календарного року на: 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 на відповідні тарифні коефіцієнти, сум грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу на місяць та окладу за військовим званням на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти. На виконання вищезгаданого рішення позивачу були видані судом виконавчі листи. До органів примусового виконання рішень позивач звернувся з відповідною заявою. Постановами державного виконавця були відкриті виконавчі провадження від 23.06.2025 року ВП №78426620 та від 23.06.2025 року ВП №78426847. Станом на день звернення до суду, рішення ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконано, як в частині виплати відповідних коштів, так і в частині їх нарахування. Оскільки судовим рішенням встановлена протиправність дій відповідача щодо нарахування, виплати та належного перерахунку, крім того, встановлено бездіяльність відповідача щодо виконання вказаного судового рішення, позивач вважає, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення його позовних вимог у повному обсязі щодо відшкодування моральної шкоди. 26.11.2025 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що позивач не довів наявності всіх елементів, необхідних для відшкодування моральної шкоди, а саме: факт протиправних дій (чи бездіяльності) відповідача; причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленими моральними стражданнями, а також позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Крім того, відсутня шкода, спричинена діями відповідача, оскільки відповідач діяв в межах дискреційних повноважень, тому підстав покладення на нього обов`язку відшкодовувати моральну шкоду немає. Позивач в судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, вимоги, викладені в позовній заяві підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся судом завчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу буз його участі. Під час судового розгляду судом встановлено наступне. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року по справі №520/29760/24 позов [PERSON] до Військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] прикордонний загін) Державної прикордонної служби України був задоволений частково, визнано протиправними дії відповідача та зобов`язано його провести перерахунок та виплатити на користь позивача грошову допомогу на оздоровлення, що передбачена статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII за 2014-2018 з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченою постановою Кабінету Міністрів України «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії, Служби зовнішньої розвідки та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» від 22.09.2010 №889 та з урахуванням виплачених сум. Крім того, визнано протиправними дії відповідача та зобов`язано його провести позивачу перерахунок та виплатити на його користь грошову допомогу на оздоровлення, що передбачена статтею 10-1 та частиною 3 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII та здійснити доплату за період з 29.01.2020 по 12.05.2024 включно належні, з урахуванням проведених раніше виплат, суми грошового забезпечення, обчислені із розмірів посадового окладу на місяць та окладу за військовим званням на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), а саме встановленого законом на 1 січня календарного року на: 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 на відповідні тарифні коефіцієнти, сум грошового забезпечення, обчисленого із розмірів посадового окладу на місяць та окладу за військовим званням на місяць, визначених з урахуванням пункту 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до Постанови № 704 шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти. Вищевказане рішення набрало законної сили 08.05.2025 року. На виконання зазначеного рішення Харківським окружним адміністративним судом 14.05.2025 року видано виконавчі листи №520/29760/24. Постановами від 23.06.2025 старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції І.О. Антосік були відкриті виконавчі провадження № 78426847, №78426620. На даний час рішення Харківського окружного адміністративного суду від 7 квітня 2025 року, яке набрало законної сили 08.05.2025 року, у справі № 520/29760/24не виконано. Зазначені обставини не заперечувалися учасниками судового розгляду справи. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 Цивільного кодексу України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Згідно із частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06). ЄСПЛ зазначив, що у випадках, коли йдеться про відшкодування матеріальної шкоди, національні суди мають явно кращі можливості визначати наявність такої шкоди та її розмір. Але інша ситуація коли йдеться про моральну шкоду. Існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірно тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди (рішення у справі «Скордіно проти Італії», заява № 36813/97, пункти 203 - 204, та рішення у справі «Вассерман проти Росії», заява № 21071/05, пункт 50). Суд вважає таку презумпцію особливо незаперечною у випадку надмірної затримки у виконанні державою винесеного проти неї судового рішення, враховуючи те, що недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу після того, як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме у нього почуття розпачу (рішення від 7 травня 2002 року в справі «Бурдов проти Росії», пункт 100). Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади, це стійкий державний механізм, який забезпечує право особи на справедливу та розумну компенсацію, на підставі встановлення незаконності дій судом, незалежно від вини державного органу. Стосовно доводів представника відповідача щодо недоведеності факту моральних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між моральною шкодою та діями відповідача, суд зазначає наступне. Протиправність Військової частини [NUMBER] ( [NUMBER] прикордонний загін) Державної прикордонної служби України встановлена рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2025 року по справі №520/29760/24, яке набрало законної сили. В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Відтак, відсутність доказів факту моральних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між моральною шкодою та діями відповідача, на які вказує у відзиві представник відповідача, в даному випадку не є підставою для відмови в позові та не впливає на висновки суду, оскільки порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а отже є самостійною підставою для присудження компенсації. Аналогічні висновки викладено в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18 та рішенні ЕСПЛ «Науменко проти України». Виходячи з вищевикладеного, враховуючи характер заподіяної моральної шкоди, тривалість невиконання рішення, стан здоров`я позивача, який має статус особи з інвалідністю 3 групи (пенсійне посвідчення № [NUMBER] ), та учасника бойових дій, виходячи із засад розумності та справедливості суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 10 000 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при подачі позову був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а отже з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 399,70 грн.

Outcome: partial