Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач ТОВ «СВЕА ФІНАНС», в собі свого представника, звернувся до Новобаварського районного суду міста Харкова з позовною заявою до [PERSON] в якій просив стягнути з відповідача суму заборгованість за кредитним договором договором №1825531 від 20.04.2021 у розмірі 32800,00 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.04.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1825531, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до договору на умовах, встановлених договором, Товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», свої зобов`язання за Кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку Позичальник вказав при оформленні кредиту. Це підтверджується документом від надавача платіжних послуг ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ», ліцензія на послуги з переказу коштів без відкриття рахунку №21/788-рк від 01.05.2023 року видана Національним Банком України. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, не здійснивши передбачені договором платежі вчасно, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 08.02.2022 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» (нині ТОВ «СВЕА ФІНАНС» надалі - Позивач, Новий кредитор) було укладено ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 1-08022022, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до ДОГОВІР ФАКТОРИНГУ № 1-08022022 від 08.02.2022, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1825531 складає: 32 800,00 грн. Станом на дату складання позовної заяви заборгованість за Договором №1825531 від 20.04.2021 становить 32 800,00 грн: заборгованість за сумою кредиту 10 000,00 грн.; заборгованість по відсотках 22 800,00 грн.; пеня, штраф - 0,00 грн.; Комісія - 0,00 грн. Відповідач належним чином свої обов`язки не виконав, у зв`язку із чим позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Вказана заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд». Ухвалою суду від 11 листопада 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Призначено судове засідання. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явилась, в порушення ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомила, відзив не надала, у зв`язку з чим на підставі ухвали Новобаварського районного суду міста Харкова від 03.02.2026 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 20.04.2021 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1825531 шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 1.2, 1.3, 1.4 Договору, на умовах, встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 10000,00 гривень. Строк кредиту 30 днів. Тип процентної ставки -фіксований. Стандартна процентна ставка становить 1,90% в день (п.п. 1.4.1 Договору). Знижена процентна ставка становить 0, 95% в день (п.п. 1.4.2 Договору). Відповідно до п. 1.8. Договору мета отримання кредиту (особисті) потреби. Відповідно до п. 2.1 Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або інші платіжні картки клієнта. Згідно з п. 3.1. Договору, нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». У випадку неможливості виконання зобов`язань за Договором у повному обсязі у встановлений термін Клієнт може ініціювати продовження строку користування кредитом та зміну дати повернення кредиту, шляхом укладення Додаткової угоди до Договору. (п. 4.1.1 договору). Відповідно до п.п. 6.1.3 Договору, товариство має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою особою без окремої згоди споживача (а.с. 9-13). Згідно з даними додатку № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №1825531 від 20.04.2021 сторони узгодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальну річну процентну ставку, відповідно до якої, сума кредиту становить 10 000,00 грн, сума процентів за користування кредитом становить 2850,00 грн, загальна вартість кредиту 12 850,00 грн.(а.с. 14). Крім того, [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту від 20.04.2021 (а.с. 15-16). 20.05.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Додатковий договір до договору №1825531 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі та підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором В832 (а.с. 17). Відповідно до п. 3.1 Додаткового договору строк користування кредитом за цим договором продовжується на строк 30 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 20.06.2021. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п. 3.1 цього Додаткового договору 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 3.2. Додаткового договору). Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладання цього Додаткового договору складає 24079,41 % річних (п.3.3. Додаткового договору). Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладання цього Додаткового договору складає 15 700,00 грн (п. 3.4. Додаткового договору). Відповідно до п. 4 Додаткового договору у всьому іншому, що не визначено у цьому Додатковому договорі, сторони керуються умовами договору. Згідно з даними додатку № 1 до Додаткового договору від 20.05.2021 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №825531 від 20.04.2021 сторони узгодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальну річну процентну ставку, відповідно до якої, сума кредиту становить 10 000,00 грн, сума процентів за користування кредитом становить 5 700,00 грн, загальна вартість кредиту 15 700 грн, яки також підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е832 ( а.с. 20). Крім того, [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту від 20.05.2021 (а.с. 18-19). 19.06.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Додатковий договір до договору №1825531 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі та підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором К340 (а.с. 21). Відповідно до п. 3.1 Додаткового договору строк користування кредитом за цим договором продовжується на строк 30 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 20.07.2021. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п. 3.1 цього Додаткового договору 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 3.2. Додаткового договору). Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладання цього Додаткового договору складає 24079,41 % річних (п.3.3. Додаткового договору). Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладання цього Додаткового договору складає 15 700,00 грн (п. 3.4. Додаткового договору). Відповідно до п. 4 Додаткового договору у всьому іншому, що не визначено у цьому Додатковому договорі, сторони керуються умовами договору. Згідно з даними додатку № 1 до Додаткового договору від 19.06.2021 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №18255361 від 20.04.2021 сторони узгодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальну річну процентну ставку, відповідно до якої, сума кредиту становить 10 000,00 грн, сума процентів за користування кредитом становить 5 700,00 грн, загальна вартість кредиту 15 700 грн, яки також підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором К340 (а.с. 24). Крім того, [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту від 19.06.2021 ( а.с. 22-23). 19.07.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено Додатковий договір до договору №1825531 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено в електронній формі та підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х334 (а.с. 24). Відповідно до п. 3.1 Додаткового договору строк користування кредитом за цим договором продовжується на строк 30 днів, дата повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом 19.08.2021. Сторони погодили наступну процентну ставку за користування кредитом протягом строку, встановленого в п. 3.1 цього Додаткового договору 1,90 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (п. 3.2. Додаткового договору). Орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладання цього Додаткового договору складає 24079,41 % річних (п.3.3. Додаткового договору). Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладання цього Додаткового договору складає 15 700,00 грн (п. 3.4. Додаткового договору). Відповідно до п. 4 Додаткового договору у всьому іншому, що не визначено у цьому Додатковому договорі, сторони керуються умовами договору. Згідно з даними додатку № 1 до Додаткового договору від 19.07.2021 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №18255361 від 20.04.2021 сторони узгодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту та реальну річну процентну ставку, відповідно до якої, сума кредиту становить 10 000,00 грн, сума процентів за користування кредитом становить 5 700,00 грн, загальна вартість кредиту 15 700 грн, яки також підписана електронним підписом одноразовим ідентифікатором Х334 (а.с. 27). Крім того, [PERSON] було підписано паспорт споживчого кредиту від 19.07.2021 ( а.с. 25-26). Відповідно до листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення», цим товариством на підставі договору про надання платіжних послуг з переказу коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 укладеного з ТОВ «Лінеура України», було успішно 20.04.2021 перераховано кошти на платіжну картку [NUMBER] в розмірі 10 000 грн (а.с. 39). 08.02.2022 між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» укладено Договір факторингу № 1-08022022, відповідно до умов якого Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору, а Новий кредитор набуває Права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення права вимоги, грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором ( а.с. 40-41). На підтвердження сплати фінасування за договром факторингу №1-08/022022 від 08.02.2022 надано копії платіжної інструкції №8368 від 09.02.2022 (а.с. 42). Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників №1) до Договору факторингу № 1-08022022 від 08.02.2022, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №1825531 складає: 32 800,00 грн. Оскільки Додаток 1 (Реєстр Боржників №1) до Договору факторингу є досить об`ємним документом і містить дані щодо кількох тисяч позичальників, на підтвердження вищенаведеного надаємо копію власне Договору факторингу, копію першої і останньої сторінки Додатку 1 до договору факторингу і копію Витягу з Додатку 1, який містить дані стосовно саме заборгованості [PERSON] за кредитним договором №1825531 (а.с. 43-44, 45). Рішенням єдиного учасника ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» № 1 від 25.03.2024 року змінено назву товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» на «СВЕА ФІНАНС» (а.с. 46). Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Разом з тим, виходячи з умов договору, надання коштів здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок клієнта. Судом не приймається як достатній та достовірний доказ, в розумінні ст. 79, 80 ЦПК України, копія листа від 04.03.2024 за підписом директора ТОВ «Універсальні платіжні рішення» на підтвердження здійснення перерахування коштів. В листі зазначено: «Шановні колеги, цим листом виражаємо Вам нашу повагу та повідомляємо, шо ТОВ «Універсальні платіжін рішення» надає псолуги з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Для цього підприємство внесене в державний реєстр фінансових установ (свідоцтво серія ФК №432 від 02.10.2012) та отримало ліцензію Національного банку України №21/788-рк від 01.05.2023 року. Між нашими підприємствами укладено договрі на переказ коштів ФК-П-19/03-1 від 12.03.2019. Відповідно до зазначеного договору бло успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта 20.04.2021 20:35:06 на суму 10000,00 грн., маска картки [NUMBER] , номер транзакції в системі іРау.ua 87041852, призначення платежу: Зарахування 10000 грн. на картку [NUMBER] » Зі змісту листа неможливо достовірно ідентифікувати яким колегам адресовано листа, з ким саме укладено договір на переказ яких коштів. Крім того окрім реквизитів картки та суми трансзакція не містить ніяких реквизитів, а саме відсутні реквизити платника, призначення платежу, що унеможливлює встановити що саме за кредитним договром №1825531 від 20.04.2021 перераховані кошти відповідачу. Отже, доданий до позовної заяви лист, із зазначенням неповного номера банківської картки, належність якої не встановлено, не є належним і достовірним доказом надання відповідачу кредитних коштів на виконання умов кредитного договору (а.с. 39). Тобто, позивач не надав суду доказів здійснення транзакції у розмірі 10000,00 грн. ТОВ «Лінеура Україна» (Первісним кредитором) на картковий рахунок відповідача [PERSON] , а також квитанції про зарахування на картковий рахунок відповідача вказаної суми кредиту. Крім того, з боку позивача суду не надано доказів належності відповідачу картки з номером, на який нібито були перераховані суми кредиту. Доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що позивачем не надано жодних первинних бухгалтерських та платіжних документів, якими б підтверджувалося перерахування коштів на рахунок [PERSON] .. При цьому, позивач не скористався своїм правом на витребування доказів і не заявляв клопотань про витребування з банківських установ відомостей щодо перерахування сум кредиту на рахунки, відкриті на ім`я [PERSON] .. В постанові Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 175/2871/21 (провадження № 61-20946св21) суд касаційної інстанції дійшов висновку: належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують). Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо. Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду. Зазначена правова позиція також зазначена у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 335/4991/16-ц. На підтвердження позовних вимог ТОВ «СВЕА ФІНАНС» додано до позовної заяви розрахунок заборгованості за Кредитним договором №1825531 від 20.04.2021 за період з 20.04.2021 по 17.11.2021, який складений первісним кредитором (а.с 34-38). Суду не надано первинних документів, які б підтверджували зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача у розуміння положення ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В частині 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду Українивід 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процессуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Однак, всупереч вказаним положенням закону позивачем по справі небуло надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його позовних вимог, а отже у зв`язку з недоведеністю позовних вимог, суд приходить до висновку, що у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити в повному обсязі. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн (а.с. 1). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати на відповідача не покладаються.

Outcome: dismissed