Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» звернулося до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути із [PERSON] на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість в сумі 76 177,67 грн (сімдесят шість тисяч сто сімдесят сім гривень 67 коп.), з яких: 39 362,42 грн (тридцять дев`ять тисяч триста шістдесят дві гривні 42 коп.) заборгованості за кредитом, 11 640,45 грн (одинадцять тисяч шістсот сорок гривень 45 коп.) заборгованість по відсотках, 25 174,80 грн (двадцять п`ять тисяч сто сімдесят чотири гривні 80 коп.) заборгованість по комісії; - стягнути з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» судові витрати: 2 422,40 грн сплаченого судового збору та 6 579,95 грн витрат на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 01.04.2021 між Акціонерним Товариством Альфа-Банк, яке 30.11.2022 змінило назву на АТ "Сенс Банк", та [PERSON] було укладено угоду про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якої банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник - повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, натомість позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість за договором, яка становить 76 177,67 грн, з якої 39 362,42 грн - за кредитом, 11 640,45 грн за відсотками, 25 174,80 грн по комісії. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачка [PERSON] відзиву на позовну заяву не подавала. Ухвала про відкриття провадження у справі двічі направлялась на адресу відповідачки за зареєстрованим місцем її проживання, у відповідності до приписів ЦПК України, однак поштові відправлення повернулись на адресу суду не врученими, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Також відповідачка повідомлялась про розгляд справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України. Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2022 року в справі № 910/1730/22 визначено, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та/або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 01 квітня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] укладено угоду про надання кредиту № 501308597, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. З копії оферти на укладення Кредитного договору вбачається, що [PERSON] запропонувала банку надати їй кредит в розмірі 63 094,93 гривень з процентною ставкою за користування кредитом 16,99 % річних, строк кредиту 24 місяців. Під час користування кредитом відповідач запропонувала банку надавати їй послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та договором, за надання яких пропонується встановити комісійну винагороду, а саме: за надання кредиту 0 % від суми кредиту; за обслуговування кредиту 1,90 % від суми кредиту. 01 квітня 2021 року АТ «Альфа-Банк» акцептував вищевказану оферту [PERSON] . Відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до договору) позичальник в строк до 01.04.2023 має сплатити кредит у загальному розмірі 103 633,23 грн, що складається з суми кредиту 63 094,93 грн, процентів за користування кредиту 11 767,10 грн, розрахунково-касового обслуговування 28 771,20 грн та з послуг страхування 4 470,93 грн. 01.04.2021 [PERSON] підписано особистим підписом паспорт споживчого кредиту, сформований Акціонерним товариством "Альфа-Банк", згідно умов якого: тип кредиту споживчий кредит; мета отримання кредиту на споживчі цілі; строк кредитування - 24 місяців; сума/ліміт кредиту 63 094,93 грн; процентна ставка, відсотків річних 16,99 %; тип процентної ставки, порядок її обчислення та зміни фіксована; розмір платежу 1 198,80 грн; база розрахунку пакет послуг за РКО; загальні витрати за кредитом 45 009,23 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 103 633,23 грн; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 82,91 %; платежі за додаткові та супутні послуги відсутні. 30.11.2022 АТ «Альфа-Банк» було перейменовано на Акціонерне товариство «Сенс Банк», що підтверджується витягом з державного реєстру банків та випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Згідно копії меморіального ордеру №166802642 від 01 квітня 2021 року вбачається, що АТ «Сенс Банк» перерахувало на рахунок [PERSON] [NUMBER] грошові кошти в розмірі 63 094,93 грн, із зазначенням призначення платежу: надання кредиту за кредитним договором №501308597 від 01.04.2021. 25.02.2025 АТ «Сенс Банк» на адресу [PERSON] направило вимогу про усунення порушень щодо виконання умов кредитного договору № 501308597 протягом 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги та про необхідність погашення заборгованості в розмірі 76 177,67 грн. Відповідно до наявної в матеріалах справи виписки по особовому рахунку [NUMBER] за період з 01.04.2021 по 07.02.2025 та [NUMBER] за період з 01.04.2021 по 07.02.2025 вбачається, що [PERSON] користувався кредитними коштами в розмірі 63 094,93 грн, наданими згідно договору №501308597 від 01.04.2021. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, у [PERSON] перед банком станом на 07.02.2025 наявна заборгованість в сумі 76 177,67 грн, з якої 39 362,42 грн - за кредитом, 11 640,45 грн за відсотками, 25 174,80 грн по комісії. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Положеннями частин 1, 3 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковим відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.1 ст.633 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України). Як встановлено судом, між банком та відповідачем укладено кредитний договір №501308597 від 01.04.2021, в якому сторонами погоджено умови щодо отримання кредиту та сплати процентів за користування ним. В свою чергу, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №501308597 від 01.04.2021 в розмірі 76 177,67 грн, з якої 39 362,42 грн - за кредитом, 11 640,45 грн за процентами, 25 174,80 грн по комісії. У відповідності до умов укладеного кредитного договору та розрахунку суми заборгованості по комісії, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості з 01.04.2021 по 01.11.2023 становить по 1 198,80 грн, а всього станом на 07.02.2025 - 25 174,80 грн непогашеної комісії. При цьому, вказана комісійна винагорода є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме - за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок споживача, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що за своєю природою є дискримінаційним, суперечить моральним засадам суспільства, а тому є незаконним в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів». У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком у кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит (саме як компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта), є незаконним. Вказана позиція послідовно підтримана у постанові Верховного Суду від 6 листопада 2023 року по справі № 204/224/21. Згідно змісту зазначеної постанови якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позичальнику та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Відтак, позов в частині вимог про стягнення комісії в сумі 25 174,80 грн за кредитним договором №501308597 від 01.04.2021 задоволенню не підлягає. Згідно з розрахунком заборгованості, відповідачем фактично погашено комісію за кредитним договором на загальну суму 11 988 грн. Наведене свідчить, що банк неправомірно зараховував сплачені відповідачкою кошти на погашення комісії, а тому такі кошти слід зарахувати на погашення заборгованості. Отже, позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» про стягнення заборгованості з відповідачки за кредитним договором №501308597, підлягає частковому задоволенню у розмірі 39 014,87 грн (39 362,42 грн тіло кредиту + 11 640,45 грн проценти - 11 988,00 грн сплаченої комісії). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідача на користь Акціонерного Товариства "Сенс Банк" підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1 240,65 грн (39 014,87 грн/79 177,67 грн х 2 422,40 грн (сума сплаченого судового збору). Щодо витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. На підтвердження витрат на правову допомогу під час розгляду даної справи, позивачем до суду надано договір про надання послуг №1006 від 28.01.2025, довіреність №023781/25 від 03 лютого 2025 року, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Згідно п.1.1 договору, відповідно до умов даного договору, замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги, які полягають у здійсненні від імені та в інтересах замовника юридичних та фактичних дій щодо стягнення заборгованості з боржників замовника, які виникли внаслідок невиконання/неналежного виконання такими боржниками кредитних договорів, договорів позики, інших угод, які не забезпечені заставою та/або спонуканню їх до погашення такої заборгованості, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги. Згідно п.3.1. договору, за надання послуг, що полягають у вчиненні виконавцем дій передбачених п.1.1.1 та п.1.1.2 цього договору, замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у нижченаведеному розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375 грн; за отримання рішення суду 225 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85%. Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані із розглядом справи за цією позовною заявою, становлять 6 579,95 грн. (із розрахунку: 375,00 грн + 225,00 грн + 76 177,67 грн. х 7,85 %). У відповідності до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) від 5 липня 2012 року, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Відповідно до ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи наведені приписи, категорію справи, яка є нескладною та розгляд якої проведено в порядку спрощеного позовного провадження без фіксації судового/судових засідань за допомогою технічних засобів, обсягу наданих позивачем доказів, та оскільки позовні вимоги задоволено частково на 51,21 %, отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам в сумі 3 369,60 грн.

Outcome: partial