Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Представник позивача адвокат Журавльов С.Г., в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит»: - суму заборгованості в розмірі 117 828 грн 54 коп., що складається з: ?заборгованості за кредитом (в тому числі прострочена): 42 785 грн 83 коп.; ?заборгованості по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 75 042 грн 71 коп.; - судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 2 422 грн 40 коп.; - понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11 200 грн 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.04.2021 року між Акціонерним товариством «МЕГАБАНК» та [PERSON] було укладено Заяву-Договір № TDB.2021.0311.11409 про приєднання до Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, який складається з публічної частини договору, яким є Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank з додатками, розміщений у місці інформування Клієнта та на сайті АТ «МЕГАБАНК»: www.megabank.ua та в мережі інтернет www.todobank.com, та індивідуальної частини, якою є вказана Заява - Договір. Свої зобов`язання за Кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків за користування кредитною лінією Відповідач не виконав. Згідно виписок по рахунку Позичальника станом на 03.09.2024 року у Позичальника сформувалась заборгованість перед Банком, що складається з: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена): 42 785 грн 83 коп.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 75 042 грн 71 коп.; загальна сума заборгованості становить 117 828 грн 54 коп. 03.09.2024 року АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» уклали договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого право вимоги за кредитним договором № TDB.2021.0311.11409 від 26.04.2021 року перейшло до ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс». У подальшому, 27.12.2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги, за яким від ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» до ТОВ «ФК Єврокредит» перейшло право вимоги, включно й до відповідача. Згідно з Розрахунком заборгованості Відповідача боржника за Кредитним договором № TDB.2021.0311.11409 від 26.04.2021 року, сформованої АТ «МЕГАБАНК» станом на 03.09.2024 року (дата укладання Договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги) заборгованість Боржника/Відповідача становить: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена): 42 785 грн 83 коп.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 75 042 грн 71 коп.; загальна сума заборгованості становить 117 828 грн 54 коп. Всі нарахування, що відбувались до дати отримання ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», а в подальшому ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», права грошової вимоги, здійснювались безпосередньо AT «МЕГАБАНК» станом на день відступлення права вимоги 03.09.2024 року. У свою чергу, ні ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «МУСТАНГ ФІНАНС», ні ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» не здійснювало жодних додаткових нарахувань, умови Кредитного договору в односторонньому порядку не змінювало. Враховуючи наведене, ТОВ «ФК Єврокредит» звернулося до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 05.12 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 28.01.2026 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву; встановлено позивачу триденний строк з дня отримання відзиву на позовну заяву для подачі до суду відповіді на відзив, а відповідачу триденний строк для подачі заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань та аргументів. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини п`ятої статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, та зазначено строки подання такого клопотання. Зокрема, відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії ухвали суду та повідомлення про розгляд справи за місцем його реєстрації. 20.12.2025 року відповідачем засобами поштового зв`язку скеровано до суду відзив на позовну заяву з додатками разом з доказами його направлення позивачу, який зареєстровано судом 22.12.2025 року. У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд позов задовольнити частково та стягнути лише суму використаного кредитного ліміту в розмірі 42 785,83 грн, відмовити у стягненні відсотків (75 042,71 грн) та інфляційних нарахувань, розстрочити виконання рішення суду на 12 місяців, здійснити розгляд справи з викликом сторін для забезпечення його права на захист, розподілити судовий збір відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Відзив мотивовано тим, що відповідач визнає можливий факт укладення Договору про надання банківських послуг з АТ «МЕГАБАНК» (далі Банк) та факт користування встановленим кредитним лімітом. Відповідач не відмовляється від повернення фактично використаних коштів ліміту, однак просить суд зобов`язати позивача надати для ознайомлення оригінали договору та документів про уступку права вимоги. У випадку надання таких документів, відповідач готовий визнати суму використаного ліміту (тіло) у розмірі 42 785,83 грн. Водночас, відповідач категорично не погоджується із вимогою стягнення відсотків у сумі 75 042,71 грн. Нараховані відсотки майже вдвічі перевищують суму використаного ліміту. Така вимога порушує принципи справедливості та має ознаки неправомірного збагачення Позивача (ст. 1212 ЦК України). Відповідач зазначає, що невиконання ним обов`язків сталося з незалежних від нього обставин. Він був і залишається добросовісним клієнтом. На доказ цього надає виписку, згідно з якою він ще 01.0б.2022р вносив кошти на розрахунковий рахунок для погашення ліміту. Проте 02 червня 2022 року Правління НБУ ухвалило рішення №261-рш/БТ про віднесення АТ «МЕГАБАНК» до категорії неплатоспроможних, а з 03 червня 2022 року в банку було запроваджено тимчасову адміністрацію. Саме з цього моменту повністю припинили роботу всі банківські сервіси; були зачинені відділення Банку, перестав працювати мобільний застосунок(«todobank»), а платіжні картки були заблоковані для будь-яких операцій. Він неодноразово намагався погасити заборгованість через інші фінансові установи, проте перекази не проходили, оскільки система Банку не приймала кошти на його рахунок. АТ «МЕГАБАНК» не повідомив його у письмовій формі про початок ліквідації та не надав нових реквізитів, чи інструкцій від банку щодо того, як і куди сплачувати кошти після закриття відділень. Згідно з ч. 4 ст. 613 ЦК України, боржник не сплачує проценти за час прострочення кредитора (Банку). Нарахування будь-яких сум після 02.06.2022 є незаконним. Відповідач зазначає, що не отримував жодного письмового повідомлення про те, що право вимоги за його кредитним лімітом перейшло до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ» (ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України, боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання доказів переходу прав. Оскільки таких доказів йому надано не було, вимоги позивача є передчасними. Згідно із Законом № 2120-ІХ, у період дії воєнного стану споживач звільняється від відповідальності за прострочення. Заявлена сума відсотків, за своєю суттю, є прихованою штрафною санкцією, нарахування якої заборонено законодавством. Вимога про стягнення 11 200,00 грн з нього на адвоката є необґрунтованою та неспівмірною. Справа є малозначною та типовою, тому просить суд зменшити ці витрати до мінімального рівня. Клопотання про розстрочення виконання рішення суду позивача мотивує тим, що його майновий стан на даний час є тяжким. Сплата боргу одним платежем є неможливою, оскільки він є студентом денної форми навчання, не має стабільного високого доходу. На його утриманні перебувають двоє малолітніх дітей: син [PERSON] (2018 р.н.) та донька [PERSON] (2019 р.н.), На підставі ст. 435 ЦПК України, просить суд розстрочити сплату фактично використаного кредитного ліміту (42 785,83 грн) на 12 місяців рівними частинами. Ухвалою суду від 27.01.2026 року відповідачу відмовлено у клопотанні про розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Представником позивача 27.01.2026 року скеровано до суду клопотання про слухання справи за його відсутності. Правом на подачу відповіді на відзив на позовну заяву позивач не скористався. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 26.04.2021 року між Акціонерним товариством «Мегабанк» та [PERSON] було укладено заяву-договір №TDB.2021.0311.11409 про приєднання до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank. Згідно з розділом «Запевнення та умови» вищевказаної заяви-договору передбачено, що сума максимального ліміту кредитної лінії становить 200 000,00 грн, строк кредиту 12 місяців, пільговий період 62 днів, тип кредиту кредитна лінія, процентна ставка 56 %, у пільговий період 0,0001%, орієнтовна реальна річна процента ставка 87,30%, орієнтовна загальна вартість кредиту 273 293,00 грн. Відповідно до п. 2 розділу «Запевнення та умови» кредитного договору, банк на підставі отриманої від клієнта заяви, відкрив клієнту поточний рахунок у гривні, що обслуговується за дебетово-кредитною схемою, та поточні рахунки у доларах США та у Євро, що обслуговуються за дебетовою схемою, та видав платіжну картку міжнародної платіжної системи. Факт отримання клієнтом картки та її номер зафіксовано та зазначено у заключному розділі кредитного договору (реквізити та підписи сторін). Також, під час укладення вищевказаного кредитного договору, відповідачем підписано паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання кредитних коштів відповідачу. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором № TDB.2021.0311.11409 від 26.04.2021 року станом на 03.09.2024 року заборгованість відповідачастановить 117 828 грн 54 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена): 42 785 грн 83 коп.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 75 042 грн 71 коп. З виписки по особовому рахунку відповідача за період з 30.07.2021 по 02.12.2022 вбачається, що відповідачем [PERSON] використовувалися кредитні кошти, вносились платежі на погашення заборгованості та відповідно відбувалося нарахування відсотків за користування кредитними коштами згідно умов кредитного договору. У подальшому, 03.09.2024 року між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено договір № GL1N426240 про відступлення прав вимоги. Пунктом 1 договору, передбачено, що за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами з урахування усіх змін, доповнень, додатків до них, згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. заборгованість за основними договорами, вказаних у додатку № 2 цього договору, погашена в повному обсязі до укладення цього договору, та відповідно права вимоги за такими договорами не відступається у зв`язку з їх припиненням. Відповідно до п. 4 договору, сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 21 723 211,51 (двадцять один мільйон сімсот двадцять три тисячі двісті одинадцять гривень) 51 копійку. Ціна договору сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору № GL1N426240 про відступлення прав вимоги, укладеного «03» вересня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» отримало право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № TDB.2021.0311.11409 від 26.04.2021 року у загальній сумі 117 828 грн 54 коп. 27.12.2024 року між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір № 1/12 про відступлення прав вимоги. Права вимоги, що відступаються за цим договором належать первісному кредитору на підставі договору від 03.09.2024 № GL1N426240 про відступлення права вимоги, що укладений ним з попереднім кредитором боржників АТ «Мегабанк», відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом CFD001-UA-2024618-01260 від 09.07.2024, переможцем, яких став первісний кредитор. Відповідно до витягу з додатку № 1 до договору № 1/12 про відступлення прав вимоги, укладеного 27.12.2024 року, ТОВ «ФК Єврокредит» отримало право вимоги відповідача [PERSON] у загальній сумі 117 828 грн 54 коп., яка складається з: заборгованість за кредитом (в тому числі прострочена): 42 785 грн 83 коп.; заборгованість по сплаті відсотків (в тому числі прострочена): 75 042 грн 71 коп. За змістом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до положень статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Слід зазначити, що згідно з вимогами статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. З правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі №6-979цс15, слідує, що за змістом вказаних вище положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. При умові, що відповідач з будь-яких підстав не отримав повідомлення про відступлення прав вимоги, має місце той факт, за яким відповідач не мав жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитних заборгованостей на рахунки первісних кредиторів, які вказані в кредитних договорах, і таке виконання було б належним відповідно до вимог статті 516 ЦК України. Вищевказані Договори факторингу, є дійсними та чинними, відомості про те, що вони оскаржувались в судовому порядку, відсутні. Відтак, суд погоджується з доводами представника позивача щодо переходу до ТОВ «ФК ЄВРОКРЕДИТ», як до нового кредитора, права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Спір виник внаслідок порушення відповідачем зобов`язань у частині повернення кредитних коштів і наявності/відсутності підстав для стягнення заявленої позивачем заборгованості за кредитами. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 627 ЦК України закріплено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За приписами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частинами першою та другою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як встановлено вище, матеріали справи містять належні докази того, що АТ «Мегабанк» та [PERSON] у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, погодивши розмір кредиту, порядок і строки здійснення платежів на його погашення, а також досягли домовленості щодо виду, розміру та строків сплати процентів за користування кредитними коштами. Суд не погоджується з доводами відповідача щодо неправомірності нарахування відсотків за користування кредитними коштами, адже з виписки по рахунку відповідача та розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач не у строки та не у повній мірі вносив платежі на погашення заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість за простроченими відсотками. З огляду на вищевикладене, на підставі досліджених доказів, суд вважає доведеним факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Кредитним договором № TDB.2021.0311.11409 від 26.04.2021 року, у зв`язку з чим має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Кредитним договором № TDB.2021.0311.11409 від 26.04.2021 року в сумі 117 828 грн 54 коп. Зазначений розмір заборгованості підтверджується умовами договору і не викликає сумніву у суду. Щодо заявленого відповідачем [PERSON] у відзиві клопотання про розстрочення виконання судового рішення на строк 12 місяців, суд дійшов висновку, що підстави для розстрочення виконання судового рішення на даний час відсутні, враховуючи наступне. Так, обґрунтовуючи заявлене клопотання, відповідач зазначив, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, оскільки має на утриманні двох дітей та є студентом денної форми навчання у вищому навчальному закладі. На підтвердження вказаних обставин, відповідачем долучено до відзиву на позовну заяву копії свідоцтв про народження дітей сина [PERSON] [INFO] та доньки [PERSON] [INFO] , довідку здобувача освіти про те, що він є студентом денної форми навчання у Академії праці, соціальних відносин і туризму з 09.09.2025 року по 15.03.2027 року. За змістом п.п.1,2 ч.7 ст. 265 ЦПК України, у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2) надання відстрочення або розстрочення виконання рішення. Відповідно до вимог ч.1 ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Можливість розстрочення виконання рішення суду також можливо на стадії виконання рішення суду за заявою сторони. При цьому за змістом ч.3 цієї статті підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Частиною 4 цієї статті визначено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. За змістом частини 5 цієї статті розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Відповідно до вимог ч.9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Враховуючи, що вищенаведена ст.265 ЦПК України не містить окремо визначені підстави для розстрочення виконання рішення суду, виходячи із засад законності, змагальності та диспозитивності, а також, враховуючи завдання цивільного провадження щодо ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, слід дійти висновку, що розстрочення виконання рішення суду одночасно з його ухваленням не повинно порушувати зазначені засади, має слугувати завданням цивільного провадження та застосовуватись судом виключно за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Такі обставини мають бути встановлені на підставі досліджених в судовому засіданні належних і допустимих доказів. Таким чином, підставою для розстрочення виконання рішення є особливі обставини неможливості виконання судового рішення (щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Відповідачем не надано доказів про його доходи та майновий стан, відсутність додаткових джерел для погашення заборгованості, що виключає можливість суду дійти висновку про наявність підстав для розстрочення виконання рішення суду, а перебування дітей на утриманні та навчання у вищому навчальному закладі не свідчать про перебування у скрутному матеріальному становищі. При цьому суд звертає увагу, що за загальним правилом, визначеним ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідною обґрунтованою заявою про розстрочення виконання рішення суду на стадії його виконання. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позову, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп. Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків. На підтвердження понесення позивачем судових витрат до суду надано: - договір про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025 року; - свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП № 5817 на ім`я Журавльова С.Г.; - акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12108601 від 14.08.2025 року; - ордер. За змістом частин першої шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України закріплено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Враховуючи положення статей 137 та 141 ЦПК України, сторона має право на відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката за умови подання нею до суду заяви про відшкодування таких судових витрат, яка подана до судових дебатів у справі, подання доказів таких витрат (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, здійснені ним витрати, необхідні для надання правничої допомоги, тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у справі. Докази понесених судових витрат на правничу допомогу подано стороною позивача у строк, передбачений частиною восьмою статті 141 ЦПК України. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат на правову допомогу. Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 серпня 2019 року в справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved