Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

ТОВ «ФК Єврокредит» 16.10.2025 звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17.09.2021 між АТ «Мегабанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №TDB.2021.0411.27075, на виконання умов якого банквідкрив на ім`я [PERSON] поточний рахунок у гривні, видав платіжну картку та надав [PERSON] кредитні кошти шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії в сумі 10 000 грн на строк 12 місяців. В свою чергу,[PERSON] зобов`язався повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Проте, заборгованість за кредитним договором у встановлений строк повністю не була погашена. Надалі, 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» укладено договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками АТ «Мегабанк», включно і до [PERSON] за кредитним договором №TDB.2021.0411.27075 від 17.09.2021. Потім, 27.12.2024між ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» укладено договір №1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК Єврокредит»» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлися боржниками АТ «Мегабанк», включно і до [PERSON] за кредитним договором №TDB.2021.0411.27075 від 17.09.2021. Станом на дату відступлення права вимоги заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 12 138 грн 01 коп, з яких: 4 400 грн 74 коп заборгованість за тілом кредиту, 7 737 грн 27 коп заборгованість за відсотками. Оскільки [PERSON] продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість не погашає, тому позивач вимушений звернутися до суду з цим позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договоромв загальній сумі 12 138 грн 01 коп, а також судові витрати по справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги визнав частково, заперечуючи в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками. Крім того, просив відмовити у стягненні витрат на правову допомогу, вважаючи їх розмір необгрунтованим та завищеним. Дослідивши в судовому засіданні матеріали справи, з`ясувавши всі обставини в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. За правилом ст.205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимог). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимог) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб ), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною першою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Судом встановлено, що 17.09.2021 між АТ «Мегабанк» та [PERSON] шляхом підписання Заяви-договору та Паспорту споживчого кредиту, укладено договір №TDB.2021.0411.27075 про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank, за умовами якого АТ «Мегабанк» відкрив [PERSON] поточний рахунок № [NUMBER] , видав платіжну картку № [NUMBER] та надав [PERSON] кредитні кошти шляхом встановлення ліміту кредитної лінії в сумі 10 000 грн на строк 12 місяців зі сплатою процентів в розмірі 56% річних. Вказаний договір підписано [PERSON] власноруч. Своїм підписом він підтвердив, що ця заява-договір з додатками у сукупності складають єдиний договір, істотні умови якого можуть міститися як у цьому тексті, так i в інших частинах договору. Факт отримання [PERSON] картки зафіксовано підписом сторін у розділі договору «Видача платіжної картки та пін конверту» від 17.09.2021. АТ «Мегабанк» виконав свої зобов`язання за договором, відкривши [PERSON] поточний рахунок, видавши платіжну картку та здійснивши перерахування кредитних коштів на його поточний рахунок в межах ліміту кредитної лінії, що підтверджується виписками з особового рахунку [PERSON] [PERSON] в свою чергу, користувався кредитними коштами, здійснював їх зняття, повернення та сплату відсотків за користування кредитом. Разом з тим, свої зобов`язання за кредитним договором [PERSON] в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим станом на 03.09.2024 у нього утворилась заборгованість в сумі 12 138 грн 01 коп, з яких: 4 400 грн 74 коп заборгованість за тілом кредиту, 7 737 грн 27 коп заборгованість за відсотками. Відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024, між АТ «Мегабанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» 03.09.2024 укладено договір №GL1N426240 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» набуло право вимоги до боржників за основними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №TDB.2021.0411.27075 в сумі 12 138 грн 01 коп. Надалі, 27.12.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс» уклало з ТОВ «ФК Єврокредит» договір №1/12 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право вимоги і є поточним кредитором щодо заборгованості боржників за основними договорами, серед яких і право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №TDB.2021.0411.27075 в сумі 12 138 грн 01 коп. Таким чином, станом на 03.09.2024 заборгованість [PERSON] перед позивачем, як правонаступником АТ «Мегабанк», за кредитним договором складає 12 138 грн 01 коп, з яких: 4 400 грн 74 коп заборгованість за тілом кредиту, 7 737 грн 27 коп заборгованість за відсотками. Отже, матеріалами цієї справи встановлено, що ТОВ «ФК Єврокредит» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за спірним кредитним договором. В свою чергу [PERSON] , підписуючи кредитний договір, в якому зазначені порядок надання кредиту, його розмір, строки повернення, а також вказані відсотки за користування кредитом, погодився з вказаними умовами договору та розміром відсоткової ставки за користування кредитними коштами, тому зобов`язаний виконувати договір у повному обсязі. Отримавши кредитні кошти, [PERSON] користувався ними та періодично частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, однак в порушення умов договору свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, чим порушені майнові права позивача, тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 11 200 грн. Відповідач, в свою чергу, у поданій заяві просив відмовити в їх стягненні, вважаючи розмір таких витрат необгрунтованим та завищеним. Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу суд враховує, що відповідно до ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат. Судові витрати розподіляються між сторонами в порядку ст.141 ЦПК України. Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, позивачем до матеріалів справи долучені належні докази. Водночас, визначаючись з розміром правничої допомоги, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд враховує, що в силу вимог ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо

Outcome: approved