Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовано тим, що 17.07.2021р., приблизно о 03 год. 37 хв., водій [PERSON] , керуючи автобусом Setra S 328, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , за маршрутом «Київ-Вроцлав», рухаючись автодорогою Східний під`їзд до м. Радивилів, зі сторони автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Радивилів Рівненської області, на 1 км вказаної автодороги, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який рухався назустріч даному транспортному засобу. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження. 17.07.2021р. заступником начальника відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Рівненській області майором поліції Крупенком Б.І. відомості за вищевказаним фактом ДТП внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021180000000234 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що власником автобуса Setra S 328, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , являється підприємство «Павлюк Транс» (юридична адреса: м. Варшава, Республіка Польща). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автобуса Setra S 328, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , яким керував [PERSON] , не була застрахована в жодній страховій компанії України, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування вказаного транспортного засобу в єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Однак, на автобус Setra S 328, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , був виданий іноземний сертифікат «Зелена картка» - PL/02/36468664, строк дії якої був з 02.11.2000р. по 01.11.2021р., тобто вона діяла на момент ДТП, а тому в силу положень ст. 22, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-ІV), відповідальність за заподіяну даним транспортним засобом шкоду несе Моторне (транспортне) страхове бюро України. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 16.01.2023р. №04 у [PERSON] після ДТП виявлені наступні тілесні ушкодження у вигляді: Політравма. Поєднана краніо-торако-скелетна травма. Відкрита ЧМТ. Перелом основи черепа. Забій головного мозку. Перелом кісток лицевого скелету. Закрита травма грудної клітки. Забій обох легень. Перелом ребер з обох сторін. Двобічний пневмоторакс. Перелом тіла крижової кістки зліва, ацетабулярної западини зліва. Лонної кістки зліва з помірним зміщенням. Уламковий перелом лівої ключиці зі зміщенням. Травматичне ушкодження (розможення) лівого ока. Вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. Позивач внаслідок отриманих тілесних ушкоджень знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Радивилівська центральна міська лікарня» Радивилівської міської ради з 17.07.2021р. по 17.07.2021р. та з 10.01.2022р. по 21.01.2022р. Також з 17.07.2021р. по 10.09.2021р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради. За період перебування на лікуванні в КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради позивач поніс матеріальні витрати на придбання ліків, засобів медичного призначення та медичних послуг у розмірі 44 013,73 грн., що підтверджується квитанціями. За період перебування на лікуванні в КНП «Радивилівська центральна міська лікарня» Радивилівської міської ради квитанцій на придбання ліків не зберіглося, а тому позивач просить стягнути за цей період страхове відшкодування, виходячи з положень п.24.2 Закону №1961-ІV, з розрахунку мінімального розміру, який складає на момент ДТП 200 грн. за кожен день лікування, що в загальній сумі за 11 днів лікування складає суму 2 200,00 грн. Таким чином, позивачем на лікування та реабілітацію були витрачені кошти у розмірі 46 213,73 грн. Крім цього, позивачу завдана майнова шкода у зв`язку з стійкою втратою його працездатності. Так, позивачу в результаті ДТП було встановлено ІІІ групу інвалідності. Таким чином, розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП становить 72 000,00 грн, яка визначена шляхом добутку 12 розмірів мінімальної заробітної плати, який був передбачений станом на дату настання страхового випадку ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік». З урахуванням вищевикладених обставин, позивач просив стягнути з відповідача на його користь: 46 213,73 грн. в якості страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням; 72 000,00 грн. в якості страхового відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності; а також 5 910,69 грн. в якості страхового відшкодування моральної шкоди, що становить передбачені ст. 26-1 Закону 5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Крім цього, позивач просив йому компенсувати судові витрати, пов`язані з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. Ухвалою судді від 19.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. 13.08.2024 року від представника МТСБУ надійшов відзив на позов в якому вказано, що рішення суду, яким встановлено особу винуватця ДТП, тобто заподіювача шкоди, має преюдиціальне значення для суду, який розглядає (як у даному випадку) справу про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті такої ДТП. Тому, відсутність рішення суду, яким не лише встановлюється особа винуватця, який одночасно є заподіювачем шкоди, перешкоджає встановити особу, відповідальну за шкоду, заподіяну в результаті ДТП. В даній справі, позивач жодного належного документу, який би встановлював, що шкода була йому заподіяна саме водієм автобуса [PERSON] не надав. Досудове розслідування на теперішній час не завершено, остаточного рішення суду по кримінальній справі немає. Відтак, на думку відповідача, вказана обставина унеможливлює здійснення МТСБУ регламентної виплати, тому жодних підстав для задоволення позовних вимог у даній справі немає. Таким чином, МТСБУ вважає даний позов пред`явленим передчасно, оскільки відсутні підстави для настання цивільно-правової відповідальності. Щодо відшкодування моральної шкоди, то жодне із положень п.п. «г» і «ґ» п.41.1 ст. 41 та п.п. «в» п. 41.2 ст. 42 Закону №1961-ІV, за якими на МТСБУ покладений обов`язок відшкодувати моральну шкоду, не відповідає обставинам даної справи. Так, [PERSON] не належить до категорії осіб, на яких поширюється п.13.1 ст. 13 Закону №1961-ІV. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була, діючої «Зеленої картки» на момент ДТП не встановлено, а тому вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню через їхню недоведеність. Також відповідач зазначив, що витрати на правову допомогу, які просить стягнути позивач є завищеними та такими, що не відповідають ні складності справи, ні ціні позову, а отже є неспівмірними і підлягають зменшенню. Просили в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, витрати позивача на правову допомогу зменшити та стягнути з позивача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові, просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Суду зазначила, що на даний час винної особи у ДТП не встановлено, тому вимоги є передчасними. Окрім того, витрати позивача на лікування та необхідність їх здійснення мають бути документально підтверджені. Частина наданих позивачем квитанцій є нечіткою, що унеможливлює встановлення дати та змісту квитанції, та чи є зазначені в них ліки, призначеними для лікування позивача. Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру матеріальної шкоди. Крім цього, зазначила, що у відповідності до Закону №1961-ІV, не може бути два виду відшкодування шкоди на лікування, або фактичні витрати за підтвердженими квитанціями, або виходячи з мінімального гарантованого розміру. У відзиві зазначено, що позивач не має права на відшкодування МТСБУ моральної шкоди, оскільки встановлені законом підстави для відшкодування шкоди за рахунок коштів фонду страхових гарантій відсутні. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, встановив такі обставини справи та відповідні правові відносини. 17.07.2021р., приблизно о 03 год. 37 хв., водій [PERSON] , керуючи автобусом Setra S 328, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , за маршрутом «Київ-Вроцлав», рухаючись автодорогою Східний під`їзд до м. Радивилів, зі сторони автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Радивилів Рівненської області, на 1 км вказаної автодороги, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] , який рухався назустріч даному транспортному засобу. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме: Політравма. Поєднана краніо-торако-скелетна травма. Відкрита ЧМТ. Перелом основи черепа. Забій головного мозку. Перелом кісток лицевого скелету. Закрита травма грудної клітки. Забій обох легень. Перелом ребер з обох сторін. Двобічний пневмоторакс. Перелом тіла крижової кістки зліва, ацетабулярної западини зліва. Лонної кістки зліва з помірним зміщенням. Уламковий перелом лівої ключиці зі зміщенням. Травматичне ушкодження (розможення) лівого ока, що підтверджується висновком судово-медичної експертизи від 16.01.2023р. №04. Відповідно до епікризу №6998 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради у відділенні ВАІТ з 17.07.21р. по 28.07.21р. та в травматологічному відділенні з 28.07.21р. по 10.09.21р., виписаний у поліклініку за місцем проживання (а.с. 13). За час стаціонарного лікування [PERSON] було здійснено хірургічне втручання 19.07.21р., 26.07.21р. та 01.09.21р., а саме проведені операції: відкрита репозиція, МОС лівої ключиці реконструктивною пластиною та гвинтами; закрита репозиція, МОС АЗФ тазу; МОС відламків щелепи та вилично-альвеолярного комплексу; демонтаж АЗФ з кісток тазу. Згідно епікризу №97 [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 10.01.2022р. по 21.01.2022р. у зв`язку із перенесеною важкою політравмою (а.с. 28). Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2021р. було зареєстроване кримінальне провадження за ч.2 ст. 286 КК України щодо факту ДТП, що сталося 17.07.2021р. приблизно о 03 год. 37 хв. за участі водія [PERSON] , який керував автобусом Setra S 328, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] та здійснив наїзд на пішохода [PERSON] (а.с. 10). На теперішній час досудове розслідування триває. На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] як водія транспортного засобу Setra S 328, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , в Україні застрахована не була, що підтверджується довідкою про перевірку чинності полісу внутрішнього страхування (а.с. 50). Однак, на автобус Setra S 328, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , був виданий іноземний сертифікат «Зелена картка» - PL/02/36468664, строк дії якої був з 02.11.2000р. по 01.11.2021р 05.07.2024р. позивач звернувся до МТСБУ з заявою про виплату йому страхового відшкодування витрат на лікування, витрат по стійкій втраті працездатності та моральної шкоди (а.с. 46-47). Заява [PERSON] не була задоволена та регламентна виплата МТСБУ не була здійснена. Вказані обставини змусили [PERSON] звертатися до суду з даним позовом. Отже, судом встановлено наявність спору між сторонами щодо проведення відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті ДТП. Ці правовідносини урегульовано нормами ЦК України та Законом України №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема статтею 3 Закону України №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За статтею 6 Закону України №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Статтею 22 Закону України №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, визначено ст. 24 ЗУ №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але небільше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Як вбачається з супровідного листа, у відповідь на запит адвоката Захожого С.А. від 27.06.2024р. за № 21 КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради 04.07.2024р. надала перелік медикаментів та виробів медичного призначення придбаних [PERSON] за власний рахунок, згідно листків лікарських призначень за період перебування на стаціонарному лікуванні з 17.07.2021р. по 10.09.2021р. У позові [PERSON] просить стягнути, зокрема, матеріальну шкоду на лікування (придбання ліків, засобів медичного призначення та діагностику) за час перебування на стаціонарному лікуванні у КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради у розмірі 44 013,73 грн. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Для підтвердження своїх вимог у розмірі 44 013,73 грн. позивач надав копії квитанцій та чеків, а також списків медичних препаратів (а.с. 16-34). Визначаючи розмір матеріальної шкоди на лікування позивача, суд оцінив кожну квитанцію окремо, дати придбання медичних препаратів та засобів, та встановив підтверджений розмір витрат матеріальної шкоди на лікування позивача у розмірі 44 013,73 грн. Також, судом встановлено, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Радивилівська центральна міська лікарня» Радивилівської міської ради з 10.01.2022р. по 21.01.2022р. у зв`язку із отриманою травмою після ДТП. Документальне підтвердження витрат на лікування за зазначений період відсутнє, а тому розмір витрат на лікування слід визначати, виходячи із положень п.24.2 ст. 24 Закону №1961-ІV, тобто 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, що на 2021р. складало 200 грн. На лікуванні позивач перебував 11 днів, а тому розмір витрат на його лікування склав 2 200,00 грн. Посилання представника відповідача щодо неможливості відшкодування витрат на лікування по двох видах одночасно, а саме виходячи із документально підтверджених витрат та виходячи із мінімального розміру, судом не приймаються до уваги, оскільки протирічать нормам Закону №1961-ІV, в якому жодних обмежень з цього приводу не зазначено. Отже, судом встановлено, що доведені витрати позивача на лікування після ДТП становлять 46 213,73 грн. (44 013,73 грн. + 2 200,00 грн.). Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування [PERSON] шкоди, пов`язаної з його лікуванням є доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. Заперечуючи проти позову, представник відповідача у своєму відзиві посилався на відсутність рішення суду, яким встановлено особу заподіювача шкоди, як обов`язкової умови виплати страхового відшкодування (здійснення регламентної виплати). Даючи оцінку цим запереченням, суд враховує наступні фактичні обставини справи та норми законодавства, що регулюють відносини між сторонами в цій частині. Згідно даних у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №12021180000000234 від 17.07.2021р. за ч.2 ст. 286 КК України за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 17.07.2021р. близько 03:37 год. за участю водія [PERSON] , який керуючи автобусом Setra S 328, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] , рухаючись автодорогою Східний під`їзд до м. Радивилів, зі сторони автодороги Київ-Чоп в напрямку м. Радивилів Рівненської області, на 1 км вказаної автодороги, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , який рухався назустріч даному транспортному засобу, досудове розслідування не завершено. Отже, рішення суду, яке набуло чинності та яким би було встановлено вину водія автобуса Setra S 328, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] [PERSON] в спричиненні ДТП, в результаті якого були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження позивачу, на теперішній час відсутнє. Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 22 квітня2020 року у справі № 280/1222/17 (провадження № 61-42888св18). З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Такі правові висновки зроблені у постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20), від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду. Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. З урахуванням вищевикладеного, суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо відсутності підстав для здійснення регламентної виплати та передчасності пред`явлення позову, як такі, що не ґрунтуються на вимогах законодавства. Щодо вимог про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, суд виходить з наступного. У частині першій статті 26 Закону України №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до ЦК України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення ІII групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку (п. 26.2). Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 ст. 26 Закону №1961-ІV, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті (п. 26.3). Згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 12ААБ № 896535, [PERSON] 10.02.2022р. первинно була встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок загального захворювання по зору безтерміново (а.с. 37). З огляду на те, що група інвалідності була встановлена [PERSON] 10.02.2022р., тобто через декілька місяців після отримання ним в результаті дорожньо-транспортної пригоди тяжких тілесних ушкоджень, а також виходячи з того, що в Індивідуальній програмі реабілітації №239 (а.с. 38) в причинах інвалідності вказано «загальне захворювання по зору», а в клініко-функціональному діагнозі «Післятравматична субатрофія очного яблука лівого ока», суд вважає доведеною ту обставину, що між наслідками ДТП і встановленням групи інвалідності є безпосередній причинно-наслідковий зв`язок. Згідно ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік», мінімальний розмір заробітної плати на дату настання страхового випадку складав 6000,00 грн., а тому, відповідно до положень ст. 26.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 72 000,00 грн. (6000,00*12) в якості відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим. Моральна шкода. Відповідно до п.23.1.ст.23 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Згідно зі ст. 26-1 ЗУ №1961-ІV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Враховуючи обставини справи, позивач, отримавши ушкодження здоров`я, зазнав моральної шкоди. Заперечуючи проти задоволення вимог в частині стягнення моральної шкоди представник МТСБУ також посилався на те, що в даній справі, випадки, які зобов`язували б відповідача до такого відшкодування відсутні. Однак, суд не погоджується з такою позицією, оскільки згідно п.41.2«в» Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка". У відзиві представник відповідача зазначив, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була, діючої «Зеленої картки» на момент ДТП не встановлено. Проте, вищезазначене в процесі розгляду справи було спростовано. Так, згідно наданої, як на запит сторони позивача, так і на запит сторони відповідача, інформації страховою компанією Польщі (PZU) підтверджується, що транспортний засіб Setra S 328, реєстраційний номер Республіки Польща [NUMBER] на час ДТП 17.07.2021р., мав наявний страховий сертифікат «Зелена картка» № PL/02/36468664, строк дії з 02.11.2020р. по 01.11.2021р. Враховуючи викладене, суд приходить до переконання про наявність підстав для покладання на відповідача обов`язку з відшкодування позивачу моральної шкоди, згідно підпункту "в" пункту 41.2 статті 41, ст. 26-1 Закону №1961-ІV, у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 5 910,69 грн. (118 213,73 грн. х 5%). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню шкода, пов`язана з лікуванням у розмірі 46 213,73 грн.; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності у розмірі 72 000,00 грн. та моральна шкода у розмірі 5 910,69 грн., на загальну суму 124 124,42 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved