Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

01.12.2025 року ТОВ «ВІН ФІНАНС» звернулося до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою судді від 02.12.2025 року провадження у даній цивільній справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом до суду сторін. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.04.2019 року, між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 825556, відповідно до умов якого відповідачу було надано позику у сумі 7000,00 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконало умови договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000,00 грн., а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 24850 грн., з яких: сума основного боргу - 7000 грн., сума боргу за процентами - 3780 грн., сума боргу за простроченими процентами 10710 грн., сума боргу за штрафами - 3360 грн. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 21.08.2019 року укладено додаткову угоду № 24 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 24 від 21.08.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 825556 від 25.04.2019 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25.07.2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Таким чином, ТОВ «ВІН ФІНАНС» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 825556 від 25.04.2019 року. За прострочення грошового зобов`язання позивачем були нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року. Враховуючи викладене, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором № 825556 від 25.04.2019 року у розмірі 32522,35 грн., яка складається з:суми заборгованості 24850 грн.,суми збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 5433,81 грн., суми збитків з урахуванням 3% річних 2238,54грн., а також понесені судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив суд розгляд справи здійснювати за його відсутності, зазначивши, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання, яке було призначено на 19.12.2025 року не з`явився. Згідно відомостей з офіційного сайту Укрпошта відправлення прибуло до відділення м. Балта. Конверт з копією ухвали про відкриття провадження та призначення справи до розгляду повернувся на адресу суду 24.12.2025 року. Відповідач в судове засідання, яке було призначено на 13.01.2026 року не з`явився. Конверт з судовою повісткою про його виклик до суду повернувся на адресу суду 08.01.2026 року з довідкою Укрпошти з відміткою «адресат відсутній». Крім того, відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи призначеної на 22.01.2026 року та на 30.01.2026 року шляхом оголошення на офіційному сайті Судової влади України. У зв`язку з неявкою відповідача в судові засідання та не повідомленням про поважні причини такої неявки, ненаданням відповідачем відзиву на позов, судом застосовано, відповідно до ст. 280 ЦПК України, заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав. П. 5 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідно до ч. 6 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства (ч. 7 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. На підставі ч. 13 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ст.64 ЦПК України. Зі змісту абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» вбачається, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Одноразовий ідентифікатор алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Відповідно до положень ст. ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Кредитор, який заявляє вимоги про стягнення коштів за кредитним договором, зобов`язаний надати суду докази на підтвердження надання позичальнику кредиту. При цьому за правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 25.04.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 825556. Згідно з п. 1.1. договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в загальній сумі 7000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, з метою покриття побутових витрат клієнта, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відповідно до договору позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором (п. 1.2). Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: знижена процентна ставка становить 0,90 % від суми позики за кожен день користування позикою (328,50 % річних) у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору (1.3.1). Стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних) (1.3.2.). Стандартна процентна ставка застосовується згідно з пунктами 1.7., 3.4., 3.6.2. цього договору (1.3.3.). Загальна вартість позики за зниженою ставкою складає 127,00 % від суми позики (у процентному виразі) або 8890,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе проценти (відсотки) за користування позикою - 27,00 % від суми позики (у процентному виразі) або 1 890,00 грн. (у грошовому виразі) (1.4.). Позика надається шляхом перерахування товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий клієнтом (1.5.). 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу № 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 21.08.2019 року укладено додаткову угоду № 24 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 24 від 21.08.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до [PERSON] за договором про надання фінансового кредиту № 825556 від 25.04.2019 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в сумі 10780 грн. 25.07.2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС». З копії розрахунку заборгованості (станом на дату відступлення прав вимоги) заборгованість за договором № 825556 складає 24850 грн., з яких: сума основного боргу - 7000 грн., проценти - 3780 грн., прострочені проценти 10710 грн., пеня 0,00 грн., інші штрафи - 3360 грн. Даний розрахунок заборгованості суд не приймає до уваги, оскільки вказана в ньому сума заборгованості не відступалася позивачу, а згідно реєстру прав вимоги № 24 в п. 11.46 зазначено, що відступлено заборгованість по тілу кредиту 7000 грн. та заборгованість по відсоткам 3780 грн., що в загальному становить 10780 грн., заборгованість по пені та штрафам позивачу не передавалися первісним кредитором. Відповідач в судове засідання не з`явився та не спростував існуючу заборгованість. Щодо суми заборгованості за простроченими процентами у розмірі 10710 грн., та інфляційних збитків у розмірі 5433,81 грн. За умовами договору, [PERSON] 25.04.2019 року строком на 30 днів отримав кредит у розмірі 7000 грн. Відповідно до п. 2 кредитного договору строк кредиту складає 30 днів. Згідно з п. 1.3.2 стандартна процента ставка становить 1,80 % від суми позики за кожний день користування позикою (657,00 % річних). П. 3.2. договору встановлено, що нарахування процентів за договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за позикою за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Проценти за користування позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку надання позики, визначеного у п. 1.2. цього договору, за виключенням дати повернення позики та сплати нарахованих процентів, зазначеної у графіку платежів (додаток 1 до цього договору). Згідно п. 3.4. договору у разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах п. 3.2., але за стандартною процентною ставкою. З урахуванням встановленого, суд дійшов висновку про те, що з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 3780 грн., що передбачено умовами кредитного договору (п. 1.3.2), тому вимоги про стягнення процентів у визначеному позивачем розмірі 10710 грн. задоволенню не підлягають. Щодо стягнення інфляційних витрат, суд зазначає наступне. З розрахунку індексації, наданим позивачем, вбачається, що розрахунок проведено з березня 2019 року по лютий 2022 року, та сума зазначена у розмірі 5433,81 грн. Суд, звертає увагу, що при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ № 1078 від 17.07.2003 року. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. За період зазначений позивачем з березня 2019 року по лютий 2022 року величина індексу споживчих цін не перевищувала поріг індексації у розмірі 103%, а тому сума боргу не може бути проіндексована. За таких підстав, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних збитків. З урахуванням наведеного вище, суд приходить висновку про те, що з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за сумою основного боргу у розмірі 7000 грн., відсотки у розмірі 3780 грн. та 3% річних у розмірі 2238,54 грн., а всього з підлягає стягненню 13018,54 грн., в решті позову слід відмовити. Позивач також у своєму позові заявив вимогу про стягнення з відповідача понесених ним судових витрат на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. Зі змісту ч. 1 ст. 133 ЦПК України вбачається, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача (п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України). Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 825556 від 27.11.2025 року, за подання даного позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Ч. ч. 1 та 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Нормами ч. 3 цієї статті Кодексу передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, стороною позивача подано до суду: Договір про надання правової допомоги № 33 від 22.03.2024 року, укладеного з Адвокатським бюро «Анастасії Міньковської», Акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 28.11.2025 року; детальний опис робіт (наданих послуг), відповідно до яких надано послуги на загальну суму 5000,00 грн. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ВІН ФІНАНС» підлягають частковому задоволенню 40,03 %, отже з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в пропорційному відношенні до задоволених вимог, а саме судовий збір в сумі 969,69 грн., витрати на правничу допомогу в розмірі 2001,50 грн.

Outcome: partial