Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

В липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення на його користь суми боргу за договором кредиту, посилаючись на те, що з метою отримання кредитних послуг 08 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронній формі, за допомогою веб-сайту (https://moneyveo.uа), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, було укладено кредитний договір № 34019577, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 11000 гривень строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом відповідно до умов договору. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло статусу нового кредитора та підписаним реєстром прав вимоги № 172 від 08 лютого 2022 року до вищевказаного договору факторингу отримало право вимоги до [PERSON] 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01 та 31 липня 2023 року додатково підписано Реєстр прав вимоги № 10 відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» також набуло статусу нового кредитора. В подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» 04 червня 2025 року також уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю. Протягом дії кредитного договору відповідач систематично не виконував належним чином договірні зобов`язання в частині своєчасного погашення кредиту та допустив прострочену заборгованість по кредиту, яка станом на 25 червня 2025 року становила 37629 гривень 81 копійки, в тому числі заборгованість за основною сумою боргу 10999 гривень 60 копійки, заборгованість за відсотками 26630 гривень 21 копійки. Оскільки, відповідач у добровільному порядку борг не повертає, просив стягнути нього в примусовому порядку кредитну заборгованість та судові витрати по справі. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. За змістом ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача подав до суд відзив, в якому позов не визнав, посилаючись на те, що у позивача відсутнє право вимоги до відповідача. Більше того, наданий банком розрахунок заборгованості нарахований з порушенням умов кредитного договору. Щодо пролонгації кредитного договору та стягнення процентів за користування кредитом після спливу 30 днів за базовою процентною ставкою, зазначив, що фактичної пролонгації дії кредитного договору не було, оскільки стягнення процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою є фактичною санкцією, що суперечить умовам кредитного договору та чинного законодавства. Крім цього, просив застосувати наслідки пропуску позивачем строку давності звернення до суду. З метою всебічного, повного, об`єктивного, безпосереднього дослідження доказів та з`ясування всіх обставин справи, суд з власної ініціативи викликав сторони в судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача направив на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволені позовних вимог з підстав зазначених у відзиві та заперечені. Суд, з`ясувавши правові позиції сторін та обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 08 листопада 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] в електронній формі, за допомогою веб-сайту (https://moneyveo.uа), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, було укладено кредитний договір № 34019577, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 11000 гривень (п. 1.3 Договору) строком на 30 днів (п. 1.7 Договору), зі сплатою відсотків за користування кредитом, визначених в договорі в розмірі 0,67 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом ( 1.9.1 Договору). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло статусу нового кредитора та підписаним реєстром прав вимоги № 172 від 08 лютого 2022 року до вищевказаного договору факторингу отримало право вимоги до [PERSON] 05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01 та 31 липня 2023 року додатково підписано Реєстр прав вимоги № 10 відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» також набуло статусу нового кредитора. В подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» 04 червня 2025 року також уклали договір факторингу № 04/06/25-Ю, згідно якого до останнього перейшло право вимоги до відповідача. Щодо переходу права вимоги до позивача варто зазначити, що відповідно умов договорів факторингу, фактор відступає право вимоги без прив`язки до конкретної дати кредитного договору, а в цілому, тому в подальшому сторони підписують оновлений реєстр боржників, в якому вказують конкретні договори та анкетні дані боржників, в тому числі відповідача [PERSON] , тому посилання представника відповідача на відсутність у позивача права вимоги до відповідача, суд вважає безпідставним. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Кредитний договір відповідачем підписаний електронним підписом з застосування одноразового ідентифікатора (одноразового паролю). Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Як вбачається з вищенаведеного порядку при укладенні договору відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, на офіційному веб-сайті позичальника у вільному доступі для всіх клієнтів розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Факт отримання відповідачем кредиту від позивача підтверджується підписаним договором кредиту, платіжними дорученнями, відповідно до яких було здійснено перерахування кредитних коштів на платіжну банківську карту відповідача. Крім того, відповідно до наданої АТ КБ «Приватбанк» виписки по картковому рахунку, який належить відповідачу встановлено, що останній 08 листопада 2021 року було перераховано 11000 гривень, що підтверджує факт отримання кредитних коштів та укладення кредитних коштів, оскільки відповідачем самостійно було зазначено власний банківський рахунок, а тому твердження представника відповідача про не укладання та не отримання кредитних коштів суд вважає безпідставним. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. У відповідності до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. З наявного у справі розрахунку заборгованості слідує, що станом на 08 лютого 2022 року відповідача допустив заборгованість по кредиту в сумі 37629 гривень 81 копійка, яка складається з тіла кредиту 10999 гривень 60 копійок та заборгованості за відсотками 26630 гривень 21 копійка. Дана заборгованість зберігається за відповідачем по 25 червня 2025 року, що слідує з наявної у справі виписки з особового рахунку відповідача за даним кредитним договором. Оскільки, право вимоги за вказаним кредитним договором перейшло до позивача, відповідач допустив кредитну заборгованість, яку в добровільному порядку не погашає, то суд вважає, що кредитну заборгованість слід стягнути з відповідача в примусовому порядку, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Щодо тверджень представника відповідача про те, що пролонгація дії договору не відбулось та позивач неправомірно просить стягнути проценти за користування кредитом за базовою процентною ставкою, то суд зауважує наступне. За змістом пункту п. 1.3. Кредитного договору кредит надається строком на 30 днів з 08 листопада 2021 року (строк кредитування). Згідно п. 1.7. договору кредитна лінія надається строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту Позичальником (далі Дисконтний період), а саме до 02.12.2021 р. У випадку надання першого Траншу не в день укладення Договору строк дії Кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого Траншу за Договором. Пунктом 1.8. Кредитного договору визначено, що встановлений в п. 1.7. Договору строк Дисконтного періоду та, відповідно, строк надання Кредитної лінії може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо Позичальником в Особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Відповідно до п. 1.9.3. якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 (сімсот двадцять дві цілих сім десятих) процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене та у порядку ст. 212 Цивільного кодексу України Сторони домовились, що відкладальною обставиною за цим Договором щодо виникнення у Позичальника зобов`язань по сплаті процентів за Базовою процентною ставкою від дати отримання Кредиту по дату закінчення Дисконтного періоду, є факт продовження користування Кредитом понад строк Дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку Дисконтного періоду на умовах п. 1.8. цього Договору. Базова процентна ставка за користування Кредитом не застосовується протягом строку Дисконтного періоду виключно за умови, якщо розмір Базової процентної ставки більший ніж 1,98 процентів від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за Базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту Договору. Згідно п. 1.12.1. Кредитного договору зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання Позичальника по оплаті основної суми Кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. Якщо Позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.9.3 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування(пролонгації) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Отже, договором передбачено пролонгацію кредиту. Така пролонгація відбувається в тому числі за умови сплати позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів (п. 1.8 договору). Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідачем в межах Дисконтного 30-ти денного періоду з часу отримання кредиту, а саме 06 грудня 2021 тобто, тобто на 28 день з часу отримання кредиту, було здійснено оплату частини заборгованості в сумі 2064 гривень, а тому відповідач виконав умови необхідні для вказаної пролонгації. Зважаючи на те, що отриманий кредит не був повернутий відповідачем повністю в межах Дисконтного періоду, то відповідно п. 1.12.1. Кредитного договору повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. Таким чином, після закінчення терміну пільгового кредитування, відповідачу були нараховані проценти на стандартних (базових) умовах (п. 1.9.3 кредитного договору), починаючи з 09 грудня 2021 року по 03 березня 2022 року, що не перевищує 90 днів, визначених для пролонгації строку кредитування на стандартних (базових) умовах (п. 1.12.1 кредитного договору). Тому, судом будь-яких порушень при визначенні суми кредитної заборгованості саме за цим розрахунком не було встановлено, а доводи сторони відповідача про неправильність розрахунку є безпідставними. Зазначене свідчить, що поряд із пролонгацією строку кредитування на стандартних (базових) умовах, позичальник ініціював продовження строку користування кредитом, зміну дати повернення всієї суми кредиту та у зв`язку з цим мав сплачувати тіло кредиту та проценти за користування в межах продовженого строку кредиту, тобто 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду. Відтак, строк кредитування за кредитним договором тривав з 08 листопада 2021 року до 03 березня 2022 року, внаслідок чого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» правомірно нарахувало відповідачу заборгованість у розмірі тіла кредиту та заборгованість за відсотками. Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зазначив, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Із вказаного слідує, що доведення факту повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором, є обов`язком відповідача як позичальника, а не позивача, чого зроблено останнім при розгляді даної справи не було. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 року (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). У даній справі позивач нарахував відповідачу проценти за користування кредитом в межах строку кредитування. Можливість нарахування процентів визначених кредитним договором поза межами строку кредитування виключається. Позивач може нарахувати проценти визначені кредитним договором поза межами строку кредитування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. При вирішенні даного спору щодо стягнення процентів за кредитним договором, суд враховує умови кредитного договору, в тому числі, з огляду на: презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України); обов`язковість умов договору для сторін (ст. 629 ЦК України); свободу договору (ст. 627 ЦК України), а тому твердження представника відповідача про те, що фактичної пролонгації дії кредитного договору не було, оскільки стягнення процентів за користування кредитом за стандартною процентною ставкою є фактичною санкцією, суд вважає необґрунтованим та безпідставним, оскільки сторони погодили між собою саме такий порядок обрахування процентів за користування кредитом після спливу основного строку (Дисконтного періоду) кредитування в 90 днів. Аналізом наявного у справі розрахунку заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» слідує, що після закінчення 30 денного строку кредитування, відбулась пролонгація дії строку кредитування. Така пролонгація відбулась як шляхом збільшення позичальником строку кредитування користуванням кредитними коштами (пролонгація на стандартних (базових) умовах відповідно), так і шляхом сплати позичальником частини кредитної заборгованості за продовження кредиту та певної частки заборгованості по кредиту. Оскільки, відповідач борг не повернув, а продовжував користуватися кредитним коштами, то ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відповідно до умов договору правильно нарахувало проценти за користування кредитом як на пільгових умовах, так і на стандартних (базових) умовах, у зв`язку зі чим заперечення представника відповідача в цій частині є необґрунтованими та безпідставними. Варто зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». На підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час, а тому посилання представника відповідача на пропущений строк позовної давності, суд вважає безпідставним. Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). В обґрунтування своєї заяви про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу представник позивача надав ордер на надання правничої допомоги, виписаний на підставі договору про надання правової допомоги № 05/06/25-01 від 05 червня 2025 року; акт прийому передачі наданих послуг до вищевказаного договору, в якому викладений розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу в розмірі 7000 гривень, яких суд вважає реальними та розумними. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. На підставі ст.ст. 205, 207, 512, 514, 526, 549, 551, 598, 599, 610, 611, 612, 614, 626, 628, 629, 638, 1050, 1054 ЦК України, суд

Outcome: approved