Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивачки та відповідачки. 22 вересня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] (надалі також позивачка, [PERSON] ) до [PERSON] (надалі також відповідачка, [PERSON] ) про позбавлення батьківських прав щодо її неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка, [PERSON] , є матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] , [INFO] . За доводами позовної заяви, відповідачка, [PERSON] , народила свого сина [PERSON] без шлюбу. Батька дитини родина не знає, оскільки одразу ж після народження дитини відповідачка її доглядом, утриманням та вихованням не займалася, й покинула немовля на бабусю, позивачку [PERSON] . Відповідачка [PERSON] хоча й зареєстрована за однією адресою із позивачкою та її онуком [PERSON] , але не проживає разом з ними понад трьох років. Як зазначає позивачка, відповідачка [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, невідомо де проживає та знаходиться та за який рахунок існує. А тому доглядом, вихованням та утриманням власної дитини не займається з її народження, інтересу до сина не проявляє, не приховує своєї байдужості до життя, здоров`я та існування своєї дитини. Відтак, відповідачка безвідповідально ставилася та ставиться до материнства, а її син, [PERSON] , [INFO] , постійно перебував під наглядом бабусі та її опікою. Зважаючи на означені обставини, з огляду на те, що відповідачка не займається своєю дитиною із народження сина, життям дитини не цікавилась і не цікавиться, жодної матеріальної допомоги не надає, ніколи ніде не працювала і не працює, веде аморальний спосіб життя, сильно зловживає спиртними напоями, навчанням та розвитком власного сина не цікавиться та не займається, а поведінка відповідачки вказує на те, що вона не має жодного бажання бачити свого сина та брати участь у його житті, утриманні, вихованні та догляді, а відтак не виконує свої батьківські обов`язки та самоусунулася від їх виконання, позивачка і звернулася до суду з вищевказаним позовом, який просить задовольнити у повному обсязі. Позивачка в судових засіданнях підтримала доводи позовної заяви, надала пояснення по суті справи, просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідачка процесуальним правом на подання відзиву на позов не скористалася, у судові засідання не з`явилася, жодних заяв та/або клопотань не подавала. ІІ. Рух справи. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання учасників справи. 22 вересня 2025 року до Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини (а.с. 3-4). Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 24.10.2025 відкрито провадження у цій справі за правилами загального позовного провадження, призначено на 17.11.2025 підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки. Крім того, судом до участі в розгляді справи залучені треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору; суд також зобов`язав орган опіки та піклування (виконавчий комітет Баришівської селищної ради Броварського району Київської області) надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с. 19-20). До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачці із вкладенням ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 12.11.2025, що відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України є належним повідомленням про дату, час та місце розгляду справи. 17.11.2025 на електронну пошту суду надійшла заява представника третьої особи-2, начальника Служби у справах дітей та сім`ї апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області Марини Павленко, у якій третя особа-2 просить підготовчий розгляд цієї справи проводити без участі представника третьої особи, та діяти в найкращих інтересах дітей (а.с. 25). У підготовче судове засідання 17.11.2025 з`явилася позивачка. Представники третіх осіб не з`явилися, орган опіки та піклування не надав письмового висновку щодо розв`язання спору. Відповідачка у підготовче судове засідання 17.11.2025 не з`явилася, клопотань та/або заяв не надходило. Зважаючи на такі обставини, підготовче судове засідання відкладено на 19.12.2025. До суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачці із вкладенням судової повістки із позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою», проставленою 28.11.2025. 11.12.2025 до суду надійшла заява представника третьої особи-2, начальника Служби у справах дітей та сім`ї апарату виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області Марини Павленко, про приєднання до матеріалів цієї справи рішення виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області від 05.12.2025 №387464.1 «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] » (із додатком) (а.с. 30-34). У підготовче судове засідання 19.12.2025 з`явилися позивачка та представник третьої особи-2. Відповідачка у підготовче судове засідання 19.12.2025 не з`явилася, клопотань та заяв від неї не надходило. У підготовчому судовому засіданні 19.12.2025 позивачка вимоги позовної заяви підтримала, уточнень до позову не мала, мирову угоду укласти не бажала, інших клопотань до суду не заявила. Зазначила, що стороною позивача повідомлені всі відомі обставини та подано усі докази, не заперечує проти закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті, встановивши загальний порядок дослідження доказів. Представник третьої особи-2 не заперечила проти закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті, підтримала висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини. Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 19.12.2025 закрито підготовче провадження у цій справі, призначено справу до судового розгляду по суті на 28.01.2026. У судове засідання 28.01.2026 з`явилися позивачка та представник третьої особи-1, надали пояснення по суті справи. Позивачка позов підтримала, наполягала на його задоволенні, з підстав та міркувань викладених у позовній заяві. Представник третьої особи-1 підтримала доводи позовної заяви. Крім того, у судовому засіданні 28.01.2026 судом було заслухано думку дитини, [PERSON] , [INFO] , щодо обставин, що мають значення для розгляду справи. Заслуховування судом думки неповнолітньої дитини було здійснено за участю психолога [PERSON] (диплом серії [NUMBER] від 31.12.2024, спеціальність «Психологія», освітня програма «Практична психологія»). Відповідачка в судове засідання 28.01.2026 не з`явилася, клопотань та заяв не надходило. Про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, позивачка та представник третьої особи-1 наполягали на розгляді справи, зважаючи на те, що відповідачка жодного разу не з`явилася в судове засідання у цій справі, як і жодного разу не з`явилася на виклики/повідомлення третьої особи-1 при розгляді питання щодо доцільності позбавлення її батьківських прав. У судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення суду в цій справі. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Зміст правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області 24.02.2010 (а.с. 8). [PERSON] народилася [INFO] в місті Києві, її матір`ю є [PERSON] , батьком [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Дарницьким РАГС м. Києва 21.09.1985 (а.с. 7). Відповідно до Акту №174 обстеження житлово-побутових умов від 18.09.2025 (а.с. 10) за адресою: [ADDRESS] , для виховання, розвитку та проживання дитини створено умови: [PERSON] має окрему кімнату, в якій наявні ліжко, письмовий стіл, шафа та комод для одягу та книжок. Дитина не забезпечена в повній мірі сезонним одягом, продуктами харчування. У зв`язку з обмеженими фінансовими можливостями дитина не має телефону та комп`ютера для проходження онлайн-навчання. За означеною адресою проживають: [PERSON] , [INFO] , бабуся [PERSON] , пенсіонерка, власниця квартири; [PERSON] , [INFO] , студент Березанського професійного аграрного ліцею, зареєстрований, проживає; [PERSON] , [INFO] , мати [PERSON] , безробітна, зареєстрована, не проживає, місце проживання невідоме. Висновок комісії: родина потребує значної матеріальної та моральної підтримки; сім`я перебуває у скрутному матеріальному становищі. Бабуся, з якою проживає дитина, отримує пенсію 4000,00 грн, що є недостатнім для забезпечення базових потреб сім`ї. Мати дитини не працевлаштована, зловживає алкоголем, додому з`являється рідко, часто у стані алкогольного сп`яніння та ознаками побиття. Після нетривалого перебування вдома, бере у бабусі кошти (придумуючи різні потреби) та знову залишає житло на невизначений час. [PERSON] повністю забезпечує бабуся, вона піклується про харчування, одяг, навчання та інші необхідні потреби. Згідно із Актом №446 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства з метою підтвердження фактичного місця проживання осіб від 17.09.2025 (а.с. 11) за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована і фактично проживає разом з онуком [PERSON] , 2010 р.н. Зі слів сусідів, її дочка [PERSON] не проживає разом із сином. В матеріалах справи містяться характеристики здобувача освіти 9-В класу ОЗО «Баришівський ліцей» та Державного навчального закладу «Березанський професійний аграрний ліцей» (а.с. 12, 13) згідно із якими під час навчання [PERSON] зарекомендував себе спокійним, врівноваженим та ввічливим учнем, має середній рівень навчальних досягнень, на уроках працює. Рідна бабуся безпосередньо займається його вихованням, здійснює постійний контроль за ним; відіграє особливу роль у житті [PERSON] . Суд зауважує, що стосовно ролі матері в житті дитини, її участі в її вихованні в означених характеристиках не зазначено жодним чином. Виконавчим комітетом Баришівської селищної ради Броварського району Київської області було ухвалено рішення від 05.12.2025 № 464.1 «Про затвердження висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дитини» (а.с. 31). Відповідно до висновку, затвердженого означеним рішенням виконавчого комітету Баришівської селищної ради Броварського району Київської області, на підставі матеріалів та рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини, з метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дітей, виконавчий комітет Баришівської селищної ради, як орган опіки і піклування, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 32-34). У судовому засіданні 28.01.2026 неповнолітній [PERSON] , [INFO] , розповів суду, що з матір`ю, [PERSON] , вони проживали разом з бабусею у квартирі останньої за адресою: [ADDRESS] . Скільки себе пам`ятає, його мати, [PERSON] , зловживає алкогольними напоями; батька він ніколи не бачив та знає, хто він. [PERSON] зазначив, що навіть не пам`ятає, коли останній раз бачив свою матір, оскільки останній час (більше трьох років) матір з ними не живе. Коли вони випадково зустрічаються на вулиці, матір відводить погляд або намагається, побачивши сина, змінити напрямок руху аби не зустрічатися з ним. Телефоном матір із ним не спілкується, оскільки ні в неї, ні в нього немає мобільних телефонів. [PERSON] повідомив суду, що мати ніколи не приділяла йому уваги, не цікавилася його справами, навчанням у школі, його інтересами. Скільки себе пам`ятає, мати не турбувалася про нього, не дарувала подарунків, не купувала одяг, не займалася його лікуванням, коли він хворів. Все це робила і робить його бабуся, [PERSON] , яка зараз є пенсіонеркою похилого віку і пенсії якої не вистачає на їх прожиття. [PERSON] ніколи не спілкувався із матір`ю про плани на майбутнє, своє дозвілля тощо. Спілкування, якщо і було, проходило, коли матір перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Неповнолітній [PERSON] навіть не зміг згадати дату народження своєї матері; із спілкування для суду стало очевидним, що матір для дитини є чужою людиною, яка ніколи не була присутня у її житті. [PERSON] розуміє наслідки позбавлення [PERSON] батьківських прав, що, однак, не звільняє останню від виконання батьківських обов`язків. Судом не встановлено підстав вважати, що позбавлення [PERSON] батьківських прав яким-чином порушить інтереси дитини. Для суду очевидною є обставина, що інтереси дитини жодним чином не перетинаються із інтересами матері, образ життя якої здійснює лише негативний вплив на становлення дитини, [PERSON] , як особистості. Наразі дитина, [PERSON] , навчається у ліцеї, має друзів, хоче проживати в гуртожитку, що може бути забезпечено за рахунок держави у випадку позбавлення матері дитини батьківських прав. Жодний аспект життя [PERSON] , при розмові із ним, не стосувався матері; суд констатує, що дитина соромиться і страждає від того, як поводить себе її матір. У судових засіданнях позивачка та представник третьої особи-1 підтримали доводи позовної заяви, наполягали на наявності підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. IV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Зміст спірних правовідносин. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. У статті 7 Сімейного кодексу України (надалі також СК України) визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з частиною 2 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За положеннями частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (надалі також Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, та, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, і тільки після цього - права батьків. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як слідує із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платників аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, працездатний вік відповідача, а також інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Норми процесуального права, що підлягають застосуванню. Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України (надалі також ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 12 ЦПК України унормовано, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. За п. 2, 4, 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Згідно із ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. За ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини(факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Зміст спірних правовідносин, що становить суть спору у цій справі, полягає у невиконанні матір`ю неповнолітньої дитини своїх батьківських обов`язків, що має наслідком позбавлення відповідачки батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . V. Мотивована оцінка аргументів учасників справи. Висновки суду за результатами розгляду позову. За результатами дослідження фактичних обставин, що мають визначальне значення для розгляду цієї справи, зважаючи на докази, надані на їх підтвердження, а також застосувавши релевантні норми права, суд зазначає та виснує таке. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Суд доходить висновку, що факт ухилення відповідачки від виховання сина, [PERSON] , [INFO] , підтверджується належними та допустимими доказами, що безпосередньо досліджені у судовому засіданні, і які дають суду підстави зробити висновок, що [PERSON] , будучи матір`ю неповнолітнього [PERSON] , дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по його вихованню та утриманню; жодної участі у житті дитини не бере; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; свідомо нехтує своїми обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отримання дитиною освіти. Суд зауважує, що у судовому засіданні було заслухано думку неповнолітнього [PERSON] щодо обставин, що мають значення для розгляду справи, що утвердило вказані вище висновки суду. Заслуховування судом думки неповнолітньої дитини було здійснено за участю психолога. Суд бере також до уваги висновок органу опіки та піклування, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки обставини неналежного виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, з чого слідує, що висновок є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, містить відомості, які об`єктивно характеризують відповідачку як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, та свідчать про не бажання матері турбуватися про свою дитину. Суд застосовує крайню міру, позбавивши [PERSON] батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці [PERSON] , що відповідно до ст. 169 Сімейного кодексу України вона має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки аліментів, суд зазначає та виснує таке. У розділі IV цього судового рішення судом зазначені детальні нормативні підстави для стягнення аліментів із відповідачки. Застосувавши релевантні норми права, суд вважає, що із відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з моменту пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом досліджені докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті, в даному випадку обґрунтування, викладені в позовній заяві, а також докази, надані разом із нею. За результатами, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи все вищевикладене, дійшов до переконання, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачкою судового збору за подачу позову в сумі 1211,20, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №26 від 22.09.2025 (а.с. 1-2). Враховуючи положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в означеній сумі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: approved