Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

До Літинського районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] з позовом до АТ «СК «Країна» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого. Позов мотивує тим, що 19.10.2023 року біля 19:10 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ 2104», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись автодорогою сполученням смт. Літин - с. Білозірка Літинської ОТГ Вінницького району Вінницької області, у напрямку с. Білозірка, неподалік останнього населеного пункту допустила наїзд на пішохода [PERSON] , який, не виділивши себе для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись проїзною частиною дороги в попутному напрямку вів в руках велосипед. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. За фактом ДТП слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у Вінницькій області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023020000000799. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №893 від 24.11.2023, проведеної в рамках кримінального провадження №12023020000000799, на трупі [PERSON] виявлено сполучну травму тіла: закрита черепно-мозкова травма; закрита тупа травма грудної клітки; численні синці та садна тулуба і кінцівок. Смерть [PERSON] настала від сполучної травми тіла, яка ускладнилася комбінованим геморагічним та травматичним шоком. Між сполучною травмою тіла, що ускладнилася комбінованим геморагічним та травматичним шоком і смертю [PERSON] є прямий причинний зв`язок. При судово-токсикологічній експертизі крові від трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт у концентрації 0,6 %. Це свідчить про те, що на момент настання смерті він був в легкому алкогольному сп`янінні. Характер і локалізація тілесних ушкоджень, які були виявлені при судово-медичній експертизі трупа [PERSON] можуть свідчити про те, що в момент первинного контакту з транспортним засобом [PERSON] перебував у вертикальному або близькому до вертикального положенні та первинний контакт з транспортним засобом відбувся в задню поверхню нижніх кінцівок [PERSON] . Постановою про закриття кримінального провадження від 30.11.2023, матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023020000000799 від 19.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю у діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, позивачу [PERSON] дочці загиблого, було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача. Станом на дату ДТП - 19.10.2023, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 2104», державний номерний знак [NUMBER] , внаслідок дії якого загинув потерпілий, була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AP3737607. 10.03.2025 року представник позивача повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом №1961-IV, із заявою на виплату страхового відшкодування в розмірі 80 400,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 19 330,00 грн. в рахунок відшкодування витрат на поховання потерпілого понесених позивачем. 22.04.2025 року відповідачем було проведено виплату страхового відшкодування належну позивачу у наступних розмірах 40 200,00 грн. 50% страхового відшкодування моральної шкоди належної позивачу та 9 665,00 грн. 50% страхового відшкодування витрат на поховання потерпілого. Позов мотивують тим, що відповідач незаконно поділив розмір страхового відшкодування на двох осіб, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав на страхове відшкодування та просить стягнути з відповідача АТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРАЇНА" 40 200,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю батька, 9 665,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання потерпілого. 12.06.2025 до суду надійшов відзив представника відповідача АТ "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "КРАЇНА" Усенко А.М. в якому не погоджується із поданим позовом, з огляду на наступне. Так, дійсно 19.10.2023, приблизно 19:10 год., [PERSON] , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2104», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по автодорозі сполученням смт. Літин - с. Білозірка, здійснила наїзд на пішохода [PERSON] , який від отриманих травм загинув на місці події. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2104», державний реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована згідно Договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР/3737607 в АТ «СК «Країна». 26.03.2024 року АТ «СК «Країна» було отримано заяву на виплату страхового відшкодування від позивача. 03.04.2024 року та повторно 07.01.2025 року АТ «СК «Країна» направило позивачу лист про надання додаткових документів, які необхідні для прийняття вмотивованого рішення про (відмову) здійснення страхового відшкодування. 22 квітня 2025 року АТ «СК «Країна» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь позивача у загальному розмірі 49 865,00 грн., та складено страховий акт № 01/72443/Ж/3.2.29. Факт оплати на користь позивача страхового відшкодування у загальному розмірі 49 865,00 грн. не заперечується позивачем, а тому і не підлягає додатковому доказуванню. В зв`язку з тим, що відповідно до отриманої постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2023 року, встановлено, що пішохід [PERSON] загинув по власній недбалості та необережності, в результаті грубого порушення вимог Правил дорожнього руху України, тому розмір страхового відшкодування було зменшено, на підставі п. 36.3 Закону. Щодо заявленого до стягнення на користь позивача страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - [PERSON] зазначають наступне. Так, у даному випадку за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями відповідальними є декілька осіб - [PERSON] , як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та [PERSON] , чия груба необережність сприяла виникненню шкоди. У відповідності до п. 36.3 ст. 36 Закону, у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Тобто загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого - [PERSON] , має бути розраховано шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два. Отже, у даній справі загальний розмір страхового відшкодування, заподіяної смертю фізичної особи, стосовно одного померлого становить 49 865,00 грн., що було розраховано наступним чином: (12 * 6 700,00 грн.) + 19330,00 / 2) = 49 865, 00, де: 6 700,00 грн. - мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку. 12 - множинник, зазначений у п. 27.3 ст. 27 Закону. 19 330,00 грн. - підтверджені витрати на поховання; 2 - кількість осіб, відповідальних за спричинену шкоду внаслідок ДТП Отже, сума страхового відшкодування на користь позивача становить 49 865,00 грн. За таких підстав, просять в задоволенні позову відмовити повністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю. Зазначив, що відповідач неправомірно зменшив та виплати його довірительці розмір страхового відшкодування внаслідок загибелі її батька [PERSON] . Смерть потерпілого настала на місці дорожньо-транспортної пригоди не з його вини, а з вини власника джерела підвищеної небезпеки. Тому виплата відповідачем лише 50% відсотків страхового відшкодування порушує права позивача, встановлені ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому просить стягнути 40 200,00 грн. страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю та 9 665,00 грн. страхового відшкодування витрат на поховання потерпілого. Представник відповідача АТ «СК «Країна» Усенко А.М. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог. Суду пояснив, що 26.03.2024 року АТ «СК «Країна» було отримано заяву на виплату страхового відшкодування від позивача за страховий випадок, що відбувся 19.10.2023, а саме виплату страхового відшкодування моральної шкоди, у розмірі 80 400,00 грн. та виплату страхового відшкодування пов`язаного з витратами на поховання у розмірі 19330,00 грн. 22 квітня 2025 року АТ «СК «Країна» прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування на користь позивача у загальному розмірі 49 865,00 грн., та складено страховий акт № 01/72443/Ж/3.2.29. Вказаний розмір був визначений о огляду постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2023 року, згідно якої було встановлено, що пішохід [PERSON] загинув по власній недбалості та необережності, в результаті грубого порушення вимог Правил дорожнього руху України, тому розмір страхового відшкодування було зменшено, на підставі п. 36.3 Закону. В задоволенні позову просить відмовити повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Так, відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2023 (а.с.12-16) судом встановлено, що кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023020000000799 від 19.10.2023 року, закрити у зв`язку з відсутністю у діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с.17) [PERSON] помер [INFO] . Із довідки про причину смерті (а.с.18) вбачається, що [PERSON] помер [INFO] від сполучної травми тіла. Відповідно до інформації про склад сім`ї потерпілого станом на 29.03.2025 (а.с.19) до складу сім`ї [PERSON] входять дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію розірвання шлюбу (а.с.21-22) 21.07.1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження позивачки (а.с.23) її батьками є [PERSON] та [PERSON] . 23.04.1996 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.24-25). Вказаний шлюб було розірвано 19.12.2001 р. (а.с.26). 14.04.2019 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с.27) і змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до довідки Літинської селищної ради Вінницького району Вінницької області за №1 від 02.01.2024 (а.с.32) [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] на день смерті проживав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . За даною адресою проживала та була зареєстрована до дня смерті разом із ним дочка [PERSON] , [INFO] . Вартість поховання [PERSON] , підтверджується накладною №481 від 20.10.2023 виданою Ритуальні Послуги «Вічна Пам`ять» (а.с.33) становить 19 330,00 грн. [PERSON] (донька) здійснила оплату вказаних послуг, що підтверджується квитанцією до рахунку №481 (а.с.34). Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 2104», д.н.з. [NUMBER] , застрахована у відповідача АТ «СК «Країна», відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №AP3737607 (чинного на дату ДТП), що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ (а.с.39). 10.03.2025 представник позивача [PERSON] повідомив відповідача про настання страхового випадку (а.с.40) та виплату страхового відшкодування в розмірі 19 330,00 грн. (а.с.41) та 80 400,00 грн. (а.с.42). Відповідно до листа АТ «СК «Країна» за №2840 від 19.05.2025 адресованого представнику [PERSON] (а.с.48) зазначено, що за вих..№2295 від 22.04.2025 на її адресу направлено прийняте рішення про виплату страхового відшкодування по факту ДТП від 19.10.2023. Також повідомляють, що виплата страхового відшкодування (моральна шкода та витрати на поховання) була знижена на підставі п.36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв`язку з тим, що відповідно до отриманої постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2023 року, встановлено, що пішохід [PERSON] загинув, в результаті порушення вимог Правил дорожнього руху України. Про прийняте рішення, зокрема про виплату страхового відшкодування у розмірі 49 865,00 грн. АТ «СК «Країна» повідомило [PERSON] (а.с.49). Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб». «Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку» (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ). Згідно ч. 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання страхових правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній станом на 16.03.2025 (далі - Закон), учасниками ринку обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, потерпілі особи (їхні законні представники, спадкоємці, правонаступники), інші особи, які відповідно до цього Закону мають право на отримання страхової виплати, страховики, надавачі супровідних послуг на ринку страхування, МТСБУ. В статті 4 Закону визначено, що об`єктом страхування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є відповідальність за шкоду, заподіяну внаслідок використання забезпеченого транспортного засобу особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб внаслідок настання страхового випадку. За статтею 5 Закону страховим випадком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої у особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, виник обов`язок відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілих осіб. Відповідно до ч. 1 статті 18 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні. Означені норми кореспондуються з пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, відповідно до якого, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 20 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, поміж іншим, шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пунктом 1 статті 25 Закону визначено, що страхова (регламентна) виплата у зв`язку із смертю потерпілої фізичної особи здійснюється, якщо смерть потерпілої фізичної особи настала протягом одного року з дня дорожньо-транспортної пригоди та є прямим її наслідком. Статтею 32 Закону визначено, для отримання страхової (регламентної) виплати потерпіла особа чи інша особа, яка має право на її отримання (далі - заявник), подає страховику, а у випадках, передбачених статтею 43 цього Закону, - до МТСБУ, заяву про страхову виплату, заяву про регламентну виплату у строк, що не перевищує: 1) один рік з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно майну потерпілої особи; 2) три роки з дня настання дорожньо-транспортної пригоди (у випадках, передбачених пунктом 4 частини першої статті 43 цього Закону, - з дня припинення членства страховика в МТСБУ), - якщо шкоду заподіяно життю або здоров`ю потерпілої фізичної особи, до якої долучаються документи, передбачені вказаною статтею. Відповідно до п. 3, 4 ст. 25 Закону страховик, а у випадках, передбачених частиною першою та пунктом 3 частини другої статті 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку. Страховик (МТСБУ) здійснює страхову (регламентну) виплату особі, яка здійснила витрати на поховання та/або спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання йому документів на підтвердження таких фактів та витрат. Загальний розмір такої виплати стосовно одного померлого не може перевищувати 12 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку, і не залежить від сум, отриманих особою за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням та соціальним забезпеченням. Пунктом 5 статті 34 Закону передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння шкоди взаємопов`язаними, спільними діями є декілька осіб, розмір страхової (регламентної) виплати за кожну з таких осіб визначається страховиком, якому подано заяву про страхову виплату, а в разі подання заяви про регламентну виплату - МТСБУ, шляхом поділу розміру заподіяної шкоди пропорційно до кількості таких осіб. Відповідно до ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди. Згідно пункту 27.4. статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-IV: "Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку". Відповідно до частини 1 статті 35 Закону №1961-IV, «Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування». Згідно пункту 36.2. статті 36 Закону №1961-IV: «Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: 1) у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; 2) у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати)». З матеріалів справи судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода відбулась виключно за участю забезпеченого транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідача та потерпілого. Досудовим розслідуванням не встановлено наявність третіх осіб, діями чи бездіяльністю яких потерпілому заподіяна шкода. Потерпілий не може нести відповідальність за заподіяння йому шкоди, оскільки його відповідальність настає лише якщо цю шкоду він заподіяв собі умисно. Тому, суд вважає, що виплата страхового відшкодування (моральна шкода та витрати на поховання), яка була знижена на підставі п.36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в зв`язку з тим, що відповідно до отриманої постанови про закриття кримінального провадження від 30.11.2023 року, встановлено, що пішохід [PERSON] загинув, в результаті порушення вимог Правил дорожнього руху України є незаконною. За таких підстав, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі. Враховуючи ту обставину, що позов задоволено, тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання щодо судових витрат понесених на сплату судового збору.

Outcome: approved