Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.05.2021 між ТОВ «ФК «Кредітплюс» та відповідачем було укладено Договір №74855, відповідно до якого відповідач отримала кредит у сумі 10667 грн., зі сплатою процентів у розмірі 260% річних, на строк 336 днів. 28.01.2025 між ТОВ «ФК «Кредітплюс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено Договір №28012025, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором №74855 перейшло до ТОВ «Факторинг Партнерс». Відповідач неналежним чином виконувала свої кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 17822,19 грн., з яких: 8929,37 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7792,82 грн. заборгованість за процентами; 1100 грн. комісія. У зв`язку з чим просять стягнути з відповідача суму заборгованості, понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу. Ухвалою судді від 29.05.2025 цивільну справу прийнято до провадження та в порядку спрощеного позовного провадження призначено до розгляду з повідомленням сторін, копія якої була направлена сторонам та відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 16.07.2025 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач визнає позов в частині тіла кредиту в сумі 8929,39 грн. та відсотків за користування кредитом в сумі 1000 грн. Вважає, що кредитор недобросовісно поставився до позичальника нарахувавши занадто велику суму відсотків. Як вбачається із змісту договору кредитування та графіку платежів відповідачу було надано кредит в сумі 10667 гривень на 336 днів під 260% річних. При цьому 2666,75 грн. було одразу списано в рахунок погашення комісії за надання кредиту. Тобто, фактично відповідач отримала 8000,25 грн. За весь період дії кредитного договору відповідач виплатила 11488 гривень. Це відображено в картці обліку виконання зобов`язань наданої позивачем та квитанціях, які додаються до відзиву. Безпідставно нараховано позивачем 1100 гривень боргу за комісіями. Такий обов`язок не передбачено договором. Під час укладення договору сума в 2666,75 грн. погашення комісії за надання кредиту була одразу списана з відповідача на його погашення. За управління кредитом пунктом 2.5 договору та графіком передбачена сума в одну гривню, що за весь період кредитування склала 24 гривні. Щодо вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 9000 гривень наданою юридичною особою, то таке не передбачено законом. У відповідності до статті 137 ЦПК України відшкодовуються витрати на надання правничої допомоги адвоката. В цій справі відомості про такі витрати відсутні. 18.07.2025 від представника позивача надійшла позовна заява в новій редакції, де було уточнено по батькові відповідача. 18.07.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначає, що 19.05.2021 між сторонами укладено Договір № 74855. Загальний строк кредитування за цим Договором складає 336 днів. З розрахунку заборгованості вбачається, що кредитором нараховувались відсотки з 20.05.2021 по 23.02.2022, тобто в межах строку кредитування відповідно до умов договору. Також, комісія за надання кредиту була також відображена і в тексті Кредитного договору, який був підписаний відповідачем, що свідчить про обізнаність останнього щодо включення комісії «за надання кредиту» до загальних витрат за Кредитним договором. Як вбачається із погодженого між сторонами Графіку погашення платежів, періодичність платежу: 1 раз на два тижні. В той час, платежі клієнтом вносились: 12.06.2021 року, 08.07.2021 року, 14.07.2021 року, 06.08.2021 року, 30.08.2021 року, 04.10.2021 року, 22.10.2021 року, тобто не в дату планового погашення. Таким чином, у зв`язку з порушенням відповідачем строків та сум, необхідних для здійснення платежів, такі кошти в першу чергу зараховувались на погашення простроченої заборгованості, а саме прострочених відсотків за кредитом, сума яких була більшою, залишок від даної суми направлявся на погашення заборгованості за тілом кредиту. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до позовної заяви долучено договір про надання правової допомоги № 02-07/2024 від 02.07.2024, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», копію прайс-листа АО «Лігал Ассістанс» про види послуг та їх ціну, копію заявки на надання юридичної допомоги № 934 від 01.03.2025 на суму 9000 грн, копію витягу з Акту № 7 про надання юридичної допомоги з детальним описом наданих послуг. У зв`язку з чим просить позов задовольнити повністю. 26.01.2026 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що від позивача надійшла позовна заява в новій редакції. Вважає, що ця заява не підлягає розгляду і має бути повернута позивачу. Так, у відповідності до статті 175 ЦПК позовна заява подається за правилами передбаченими цією статтею після чого суд відкриває провадження в справі. Статтями 178, 179, 180 ЦПК передбачено право подати відзив, відповідь на відзив, заперечення. Позивач також має право змінити предмет або підставу позову подавши відповідну заяву. Подання позовної заяви в новій редакції законом не передбачено. Враховуючи зазначене цю заяву просить залишити без розгляду та повернути позивачу з доданими додатками. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав із зазначених у ньому відстав, просив позов задовольнити. Заперечувала проти доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позов, та щодо підстав залишення позовних вимог без розгляду. Відповідач у судове засідання не з`явилася. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, із підстав зазначених у відзиві. Пояснив, що контррозрахунок надати не може, розмір відсотків у сумі 1000 грн. визначила відповідач, чому саме така сума пояснити не може. Відповідно до ст. 247 ЦПК України забезпечується повне фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов до наступного висновку. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини. Судом встановлено, що 19.05.2021 між ТОВ «ФК «Кредітплюс» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №74855, на підставі якого позичальник отримала кредит у розмірі 10667 грн., з яких 8000,25 грн. на рахунок/картку позичальника, 2666,75 грн. погашення заборгованості позичальника за комісією (п.2.2.2.). Згідно з копією договору факторингу №28012025 від 28.01.2025, ТОВ «Мілоан» відступає, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» набуває права грошової вимоги, зокрема і до Договору №74855. Згідно Витягу з Реєстру боржників від 28.01.2025, заборгованість [PERSON] за кредитним договором становить 17822,19 грн. У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Водночас, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. За статтями 526, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін (строк). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже відповідач підписала кредитний договір, отримала та користувалася кредитними коштами, погашала заборгованість, таким чином погодилась на його умови. Також суд звертає увагу, що ТОВ «ФК «Кредітплюс» надав відповідачу кредит на власні потреби, тобто у формі споживчого кредиту. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17 зроблено висновок про те, що банк не міг стягувати плату за управління кредитом, адже такі дії не є банківською послугою, яку замовив позичальник. Враховуючи те, що кредит надавався відповідачу на споживчі потреби, а позичальник не мав права встановлювати плату за дії, які вчиняє на власну користь, адже отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, то така умова договору є нікчемною та не потребує визнання недійсною. Тому позовні вимоги про стягнення з [PERSON] комісії є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. За цих же підстав погашена при отриманні кредиту комісія у розмірі 2666,75 грн. має бути зарахована у тіло кредиту. На підставі наведеного, суд вважає встановленим факт порушення відповідачем умов договору кредиту, заборгованість в сумі 14055,44 грн., з яких: 6262,62 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7792,82 грн. заборгованість за процентами, доведеною, та такою, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 141, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У відповідності до положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Водночас, в силу вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем додано заявку на надання юридичної допомоги №934 від 01.03.2025; прас-лист АО «Лігал Ассістанс»; договір №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024; витяг з акту №7 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025, яким встановлено надання усної консультації 2 год. по 1500 грн. на суму 3000 грн., складання позовної заяви 2 год. по 3000 грн. на суму 6000 грн., разом 9000 грн. Однак, суд вважає, що розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу є значно завищеним. У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial