Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» звернулося в Городищенський районний суд Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач мотивує, що 29 грудня 2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] укладено кредитний договір №169440 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідач [PERSON] добровільно, за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ «Займер», ознайомилася з Правилами надання грошових позик, які є невід`ємною частиною кредитного договору, після чого виявила бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, вказавши суму грошових коштів, яку має намір отримати одразу після укладення договору та плановий строк дострокового повернення кредиту, протягом якого застосовуються спеціальні умови користування кредитом - дисконтний період, зазначила свої персональні дані, в тому числі і банківську картку № [NUMBER] на яку отримала грошові кошти в сумі 4000,00 грн., пройшовши декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини, та уклала кредитний договір №169440. Між ТОВ «Займер» та ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» 28 жовтня 2021 року укладено Договір факторингу №01-28/10/2021, за умовами якого останній набув права грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за кредитним договором №169440 від 29 грудня 2020 року, що підтверджується Реєстром прав вимоги від 28 жовтня 2021 року. Відповідно, ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 18189,60 грн., з яких 3484,60 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14705,00 грн. сума заборгованості за простроченими процентами. Остільки [PERSON] належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за кредитним договором не виконала ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем фактором, то прийнято рішення звернутися до суду, при цьому сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. і понесено витрати на правничу допомогу адвоката, яка складає 10500,00 грн. (а.с.1-4). Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 08 липня 2025 року відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву, пред`явлення зустрічного позову (а.с.34-35). Місце реєстрації відповідача [PERSON] підтверджується довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради від 18 липня 2025 року №01-02-31/4283 (а.с.38). 04 серпня 2025 року від позивача ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» зареєстровано заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи (а.с.39-53). Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 05 серпня 2025 року у цивільній справі закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду (а.с.57-59). 26 серпня 2025 року від відповідача [PERSON] зареєстровано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором з клопотанням про розгляд справи без участі сторони (а.с.64-72). 08 вересня 2025 року від позивача ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» зареєстровано відповідь на відзив (а.с.73-94). 16 вересня 2025 року відповідач [PERSON] подала до суду заперечення на відзив на позов (а.с.95-98). У судове засідання представник позивача, будучи вчасно та належним чином повідомленим, не з`явився, за змістом позовної заяви просив розгляд цивільної справи провести без участі представника, позовні вимоги підтримує (а.с.1-8). Відповідач [PERSON] будучи вчасно та належним чином повідомленою про розгляд цивільної справи, шляхом надіслання рекомендованим повідомленням судових повісток з відміткою про отримання особисто та розміщення оголошень про виклик до суду, на офіційному веб-порталі «Судова влада України» за веб-адресою: https://gd. ck. court. gov. ua.у судові засідання не з`явилася, причину своєї неявки суду не повідомила, за змістом відзиву на позов зазначила, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, остільки не обґрунтовані через безпідставне нарахування процентів та пені за користування коштами без підтвердження первинними документами бухгалтерського обліку, безпідставне продовження дії кредитного договору без будь якого повідомлення про автопролонгацію, необхідності застосування судом критерію реальності при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката позивача, через відсутність і достовірність доказів передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача, не надання підтвердження сплати коштів первісному кредитору за договором факторингу, сам Реєстр прав вимог не є документом який підтверджує факти передачі кредитних коштів і не може бути доказом у справі на підтвердження доводів позивача про існування будь-яких кредитних зобов`язань перед позивачем, відсутнє підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права вимоги. . Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду по суті, так як сторони повідомлені вчасно та належним чином. При прийнятті рішення суд орієнтований і на судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях вказує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі за її участі, добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Так, згідно п. 41 рішення Європейського Суду з прав людини «Пономарьов проти України» заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, п.27 рішення «Олександр Шевченко проти України» заява № 8371/02 від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» заява №50966/99 від 14 жовтня 2003 року). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, зміст клопотання представника позивача та відповідача про розгляд у їх відсутність, враховуючи належне повідомлення сторін, зміст відзиву на позов і заперечення відповідача та відповідь на відзив позивача, дослідивши докази у справі надані сторонами, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Позивач повинен зазначити і довести підстави позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свої матеріально-правові вимоги. Згідно ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У справі "Церква села Сосулівка проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції закріплює "право на суд", в якому право на доступ до суду - право порушити провадження у судах щодо прав та обов`язків цивільного характеру - становить тільки один з його аспектів (див. "Голдер проти Об`єднаного Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія A, N 18, ст. 18, п. 36). Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. "Беллет проти Франції", рішення від 4 грудня 1995 року, Серія A, N 333-Б, ст. 42, п. 36). Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року зазначено, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Предметом вимоги позивача ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» є порушення відповідачем [PERSON] у справі вимог ст.ст.509, 526, 530, 527, 610,611,1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат, згідно ст.ст.133,141 ЦПК України. Правові відносини, які склалися між позивачем ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» та відповідачем [PERSON] , на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин - зобов`язання і є зобов`язальними та регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію», з врахуванням наступного. Згідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться - ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні - ст. 530 ЦК України. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ст. ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У відповідності ч.1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В ході судового розгляду цивільної справи із досліджених судом доказів встановлено. ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» присвоєно відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань код ЄДРПОУ 42228158, юридична адреса м.Київ вул.Кирилівська будинок №82 офіс 7 Україна, вид економічної діяльності - інші види кредитування, надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення (а.с.123). Відповідач [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , паспорт громадянина України Серія [NUMBER] , місце реєстрації [ADDRESS] (а.с.62). Сторони, ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» та [PERSON] , 29 грудня 2020 року уклали кредитний договір №169440 у формі електронного документу, з використанням електронного підпису, на умовах повернення позики в кінці строку позики, за умовами якого товариство надало відповідачці грошові кошти у розмірі 4000,00 грн. (а.с.14). Відповідач [PERSON] добровільно, за допомогою мережі інтернет перейшла на офіційний сайт ТОВ «Займер», ознайомилася з Правилами надання грошових позик, які є невід`ємною частиною кредитного договору, після чого виявила бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, яка є додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту вказавши суму грошових коштів, яку має намір отримати одразу після укладення договору та плановий строк дострокового повернення кредиту, протягом якого застосовуються спеціальні умови користування кредитом, зазначила свої персональні дані, в тому числі і банківську картку № [NUMBER] на яку отримала грошові кошти в сумі 4000,00 грн., будучи при цьому і ознайомленою з Графіком розрахунків та орієнтовною сукупною вартістю кредиту (а.с.16). Договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису (а.с.10). Подавши відповідну заяву, в якій вказала свої персональні дані, а саме прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адрес електронної пошти, номер банківської картки для перерахунку коштів та місця реєстрації/проживання [PERSON] в такий спосіб виконала умови публічної пропозиції (оферти) у розумінні ст..ст.641,644 ЦК України (а.с.16). Правилами кредитного договору передбачено, що відповідач у заявці зобов`язана вказати повні, точні та достовірні особисті дані, які необхідні товариству для прийняття рішення про кредитування чи ненадання кредиту, і при цьому набуває обов`язку оновлювати ці дані в електронному кабінеті (а.с.14-17). Всі покрокові дії виконані відповідачем [PERSON] відповідно до Порядку дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Займер», з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торговельною маркою ТОВ «Займер (а.с.14-17). За результатами перевірки даних про особу та аутентифікації платіжної картки [NUMBER] згідно з стандартами відповідних платіжних систем, було прийнято рішення про кредитування відповідача (а.с.10). ТОВ «Займер» перед тим як погоджувати заявку на кредитування не лише перевірило особисті дані відповідача, але й належність картки. Відповідач підписала кредитний договір №169440 електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора KL6545 за датою 29.12.2020 року з використанням номера мобільного телефону [NUMBER] , що є підтвердженням підписання кредитного договору (а.с.10). Одночасно з підписанням договору товариство відправило на електронну адресу вказану відповідачем у заявці на кредит, електронного листа з повідомленням про успішне підписання кредитного договору та вкладеним в нього примірником електронного договору, у формі, яка унеможливлює зміну змісту (а.с.10). Укладення договору з використанням сайту, не можливе без дотримання вищевказаного алгоритму дій відповідачем. Пройшовши ідентифікацію/верифікацію, відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним знати учаснику кредитних відносин відповідно до вимог чинного законодавства, що підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів, яке видано ТОВ «ПрофітГід» (а.с.14-20, 28). Крім того, відповідач, підписавши одноразовим ідентифікатором KL6545 кредитний договір №169440, слід вбачати ознайомлена з умовами кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацією щодо орієнтованої реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядком повернення кредиту (а.с.46). ТОВ «Займер» надало відповідачу грошові кошти у розмірі 4000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] на умовах строковості та зворотності платності зі сплатою процентів, що підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів, яке видано ТОВ «ПрофітГід» (а.с.28). ТОВ «ПрофітГід», яке здійснювало платіж, інформувало кредитодавця про успішну платіжну операцію переказу грошових коштів, яку здійснено на рахунок одержувача [PERSON] , маска картки № [NUMBER] (а.с.10). Остільки [PERSON] належним чином зобов`язання щодо повернення основних сум боргу за договором не виконала ні перед первісним кредитором, ні перед позивачем фактором, то прийнято рішення звернутися до суду, при цьому сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. і понесено витрати на правничу допомогу адвоката, яка склала 10500,00 грн. (а.с.1-8). Відповідно до п.1.1 кредитного договору №169440 ТОВ «Займер» надає клієнту фінансовий кредит в гривні, а клієнт зобов`язується повернути кредит; згідно п.1.4 кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської карти для перерахування кредитних коштів; пунктом 2.3 договору передбачено, що обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок товариства) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом. Згідно з графіком розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту, що є додатком № 1 до договору про надання фінансового кредиту №169440 строк на який надано кредит 23 днів; сума кредиту 4000 грн; фіксована процентна ставка за день користування 2%; сума нарахованих процентів за користування кредитом 1840,00 грн; сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення) 5%; загальна вартість кредиту складає 5840 грн. Графік розрахунків та орієнтовна сукупність вартість кредиту підписаний електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатора KL6545 (а.с.16). Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Займер» у сумі 18189,60 грн., з яких 3484,60 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14705,00 грн. сума заборгованості за простроченими процентами. (а.с.8,9). Між ТОВ «Займер» та ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» 28 жовтня 2021 року укладено Договір факторингу №01-28/10/2021, за умовами якого останній набув права грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за кредитним договором №169440 від 29 грудня 2020 року, що підтверджується Реєстром прав вимоги від 28 жовтня 2021 року (а.с.9). Відповідно, ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] в сумі 18189,60 грн., з яких 3484,60 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14705,00 грн. сума заборгованості за простроченими процентами (а.с.10). Згідно з платіжними дорученнями №432 від 2 листопада 2021 року ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» перерахувало ТОВ «ЗАЙМЕР» 722 417 грн 04 коп. за відступлення права вимоги до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року, зокрема за вимогою до договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року згідно реєстру боржників, додаток №1 кошти в розмірі 20000,00 грн. (а.с.26,27). Відповідно до витягу з Реєстру боржників до вказаного договору факторингу ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (а.с.27). ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» на адресу відповідача направлялася вимога про виконання зобов`язань, у якій боржника повідомлено про те, що на підставі договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року право вимоги заборгованості по кредитному договору №169440 від 29 грудня 2020 року відступлене ТОВ «ФК« КЕШ ТУ ГОУ», а також про необхідність сплатити суму боргу за вказаним кредитним договором, що становить 18189,60 грн. на рахунок ТОВ «ФК« КЕШ ТУ ГОУ» (а.с.7). Із виписки з особового рахунка за кредитним договором, наданої ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 16.04.2025 року становить 18189,60 грн. (а.с.8). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, ст.ст. 626,628 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася, ч.2 ст.639 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, згідно ст.ст.205,207 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, оспорюваний договір кредиту №169440 від 29 грудня 2020 року укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Позивач в обґрунтування позовних вимог надав до суду інформаційну довідку ТОВ «ПрофітГід», як технологічного оператора платіжних послуг, в підтвердження факту зарахування кредитних коштів відповідачу на вказаний нею номер банківської карти, і при цьому, суд повторно, звертає увагу позивача, що таких фактів та відповідних обставин [PERSON] у змісті відзиву на позов не заперечила жодним аргументом. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664-ІІІ від 12 липня 2001 року, договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону; заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розмішено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Укладення договору вищевказаним способом підтверджується правовою позицією Верховного Суду в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, відповідно до яких Верховний Суд застосував умови договору з застосуванням електронного цифрового підпису щодо кредитування, які розміщені на веб-сайті кредитодавця. Паперовий екземпляр не був підписаний, підписаний був лише електронний договір. Згідно ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VІІІ договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІV а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» №675-УІІІ. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VШ зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму, ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІV. Так, до позовної заяви позивачем, як додаток, надано заяву на отримання кредиту від 29 грудня 2020 року, якою підтверджено дії споживача [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Займер» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору (а.с.14-16). Всі покрокові дії виконані позичальником [PERSON] відповідно до Порядку дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Займер». Переказ коштів відповідачу згідно договору №169440 здійснено шляхом перерахування коштів в сумі 4000,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , яка належить відповідачу [PERSON] , що підтверджується підтвердженням щодо здійснення переказу грошових коштів від 29 грудня 2020 року (а.с.28). Згідно підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів від 29 грудня 2020 року ТОВ «ПрофітГід» здійснено успішну платіжну операцію через платіжний сервіс переказу грошових коштів ТОВ «КЛАЙН ІНВЕСТ» на картку № [NUMBER] (а.с.28). Таким чином, є встановленим та доведеним укладення 29 грудня 2020 року електронного договору №169440 від 29 грудня 2020 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] , і отримання кредитних коштів на заявлену нею суму в розмірі 4000, 00 грн.. Суд звертає увагу при прийнятті рішення у справі на дотримання порядку отримання новим кредитором прав вимоги. Так, в разі укладення договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов`язався відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту приймання-передачі реєстру боржників, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною договору. Позивачем є доведеним в судовому порядку на підставі наданих до суду письмових доказів перехід права вимоги від первісного кредитора у строк під час якого виникли кредитні зобов`язання у відповідача. Згідно до змісту вищевказаного договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року право вимоги заборгованості по кредитному договору №169440 від 29 грудня 2020 року відступлене ТОВ «ФК« КЕШ ТУ ГОУ», сторона фактора зобов`язалася передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, які формувалися згідно додатків та є невід`ємними частинами договорів і були надані позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог. Суд зауважує для відповідача, що вказаний договір факторингу, про який було відому позивачу відповідно до змісту направленої вимоги від 14 квітня 2025 року (а.с.7) в судовому порядку оскаржений не був, є чинними, а отже право вимагати у ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», повернення боргу є законним та доведеним. Такий договір факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року сторонами не розривався, тому підлягає до виконання і має правове значення для позивача в частині погашення заборгованості на користь нового кредитора. В даній справі відповідач договір факторингу не оспорювала, і тому слід виходити із дії презумпції правомірності правочинів вищевказаного договору факторингу у цій справі, як то визначено ст.204 ЦК України, а також презумпції обов`язковості виконання договору, ст.629 ЦК України. Враховуючи, що кредит було видано на платіжну картку позичальника, всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайром регулюються Постановою НБУ №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів». Ні первісний кредитор, ні правонаступники не мали та не мають доступу до даної інформації, остільки вона є банківською таємницею. В підтвердженні щодо здійснення переказу грошових коштів від 29 грудня 2020 року, яке надав позивач як доказ переказу грошових коштів на рахунок відповідача, вказані всі реквізити необхідні для первинного документу, в тому числі підпис директора з використанням кваліфікованого електронного підпису (а.с.28) та платіжним дорученням №432 від 02 листопада 2021 року (а.с.27). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, ст.ст. 626,628 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася, ч.2 ст.639 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного Кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді, згідно ст.ст.205,207 ЦК України. Як вбачається із матеріалів справи, укладений електронний договір №169440 від 29 грудня 2020 року між ТОВ «Займер» та [PERSON] , є договором, який укладений в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до п.4 ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» №2664-ІІІ від 12 липня 2001 року, договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг"; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги в порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону; заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 нього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розмішено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Укладення договору вищевказаним способом підтверджується правовою позицією Верховного Суду в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, відповідно до яких Верховний Суд застосував умови договору з застосуванням електронного цифрового підпису щодо кредитування, які розміщені на веб-сайті кредитодавця. Паперовий екземпляр не був підписаний, підписаний був лише електронний договір. Суд, звертає увагу, що слід зазначити для відповідача, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції ТОВ «ЗАЙМЕР», отримання одноразового ідентифікатора, входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без надання відповідачем особистої інформації у виді ідентифікаційного коду, паспортних даних, адреси реєстрації, банківської карти для зарахування коштів, та без попереднього погодження оферти кредитного договору та правил надання грошових коштів у позику, укладання кредитного договору технічно не можливе, що у свою чергу відповідає ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» і підтверджує перед судом кредитування відповідача [PERSON] згідно до змісту досліджених письмових доказів у виді підписання кредитного договору електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора, що був надісланий на вказаний відповідачем номер мобільного телефону у порядку визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Так, Верховний Суд у справі № 524/5556/19 у постанові від 12.01.2021 вказав, що "Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення". Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19, від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20. Суд, при прийнятті рішення у справі, не встановив жодних звернень відповідача [PERSON] до правоохоронних органів щодо незаконного використання її персональних даних без її згоди чи вчинення щодо неї шахрайських дій, які б спростовували обставини кредитування. У змісті відзиву на позов, відповідач теж не заперечила та не надала доказів, які б заперечували кредитування за договором №169440 від 29 грудня 2020 року, що відбулося в ТОВ «ЗАЙМЕР». Відтак у суду першої інстанції не має підстав для висновку сумніватися про доведеність укладення з відповідачем відповідного кредитного договору у електронній формі, для протилежних висновків. За приписами законодавства перевірені і досліджені судом письмові докази в справі, не свідчать про те, що відповідний договір кредиту №169440 від 29 грудня 2020 року є нікчемним, недійсним чи таким, що не укладався, адже позичальник, відповідач [PERSON] фактично отримала те, на що розраховувала при укладенні договору та фактичне перерахування коштів на її рахунок іншою особою не призвело до збільшення обсягу зобов`язань по кредиту, і при цьому всьому вона не виконала зобов`язання за кредитом. Таким чином, підписанням договору кредиту, відповідач підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства України. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VШ зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму, ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІV. Досліджені судом докази у цивільній справі не містять повідомлення відповідача, як боржника про заміну кредитора, лише є вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.7). Проте, суд виходить з того, що неповідомлення боржника про заміну кредитора саме станом на день укладення договору факторингу №01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 рокуне тягне за собою підстав для відмови у позові новому кредитору, а може лише впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попереднім або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. У разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів у розмірі, встановленому законом або договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] має заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» у сумі 18189,60 грн., з яких 3484,60 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14705,00 грн. сума заборгованості за простроченими процентами (а.с.8,9, 82-95), що підтверджується і випискою з особового рахунку (а.с.16-17). Із додатку №1 до договору кредиту №169440 від 29 грудня 2020 року, станом на 29 грудня 2020 року, сума кредиту складала тіло кредиту - 4000,00 грн., нараховані проценти - 1840,00 грн., а всього 5840,00 грн. (а.с.16), а станом на дату придбання 20 жовтня 2021 року рахується донарахована заборгованість і становить вона на день подачі позову 18189,60 грн., з яких 3484,60 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 14705,00 грн. сума заборгованості за простроченими процентами (а.с.9), що підтверджується і випискою з особового рахунку, та розрахунком заборгованості, з якими, суд не погоджується без належного на те обґрунтування зі сторони позивача. Так, у позовній заяві та у розрахунку заборгованості не наведено обґрунтовання вказаних сум по кредитному договору за всіма його складовими із зазначенням застосованої процентної ставки, періоду за який нараховано заборгованість, сплачених позичальником сум та інших даних, необхідних для перевірки правильності нарахувань та обчислень суми новоутвореної заборгованості, а зазначено лише загальні суми. Крім того, у розрахунку відсутні дані щодо руху коштів на рахунку, суми, які фактично були отримані позивачем. Надання детального обґрунтованого розрахунку заборгованості є обов`язком позивача, оскільки суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення первісним кредитором розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких розрахунок грунтується, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного Господарського суду в постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19. Наданий до суду розрахунок заборгованості за договором кредиту №169440 від 29 грудня 2020 року суперечить положенням ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», без обгрунтування суми заборгованості по кредиту, нарахованих і сплачених процентів, а також загальний розмір заборгованості (а.с.9). На думку суду, є обґрунтованою заборгованість за договором кредиту кредиту №169440 від 29 грудня 2020 року, яка підлягає до стягнення з відповідача саме у розмірі: тіло кредиту - 4000,00 грн., нараховані проценти - 1840,00 грн., а всього 5840,00 грн. (а.с.16). При прийнятті рішення в цій частині позовних вимог позивача, суд, застосовує принцип добросовісності, який полягає в тому, що відповідно ст. ст. 11. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладання договору. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами, наведений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не є вичерпним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Встановлений розмір процентів перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання в розмірі 14705,00 грн., є явно завищеним, не відповідає вимогам п.5 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором. Крім того, 22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, яким внесені зміни до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп. 6 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ). Так, відповідно до ч.5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] , як позичальник, отримала кошти за кредитним договором та не повернула їх у визначені строки, а отже має заборгованість, яка підлягає до часткового стягнення. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача судових витрат у виді судового збору та витрат на правничу допомогу. Так, позивач звернувся до суду з позовною заявою і сплатив судовий збір на підставі п.1 ч.2 ст.4 з врахуванням вимог Закону України «Про судовий збір», що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті №39257 від 05 червня 2025 року зі сплатою суми судового збору у розмірі 2422, 40 грн. (а.с.32), які суд стягує з відповідача у повному обсязі, на користь позивача, згідно ст. 141 ЦПК України, так як вважає їх підтвердженими у відповідності із цивільно - процесуальним законодавством України. В позовній заяві стороною позивача було заявлено вимогу про стягнення з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги у розмірі 10500 грн. (а.с.39-52). Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. У статті 133 ЦПК України перелічено види судових витрат. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія КЕШ ТУ ГОУ» та адвокат Пархомчук С.В. 29 грудня 2023 року уклали договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до договору (а.с.10-13). Згідно акту виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 28 липня 2025 року всього надано правничої допомоги на суму 10500 грн. і складається вона з робіт по проведенню зустрічі і консультації щодо перспективи врегулювання кредитної заборгованості, складання та подання до суду позовної заяви, інших заяв і клопотань, канцелярських витрат (а.с.45). Задовольняючи частково, з використанням принципу співмірності, вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що такі витрати є не в повній мірі обгрунтованими та документально підтвердженими. Верховний Суд у постановах від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року у справі №755/18750/20 сформував висновки про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо,

Outcome: dismissed