Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

У червні 2025 р. Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з центрального опалення, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію з березня 2021 р. по грудень 2021 р. в розмірі 8649,40 грн, інфляційні - 3846,09 грн, 3 % річних - 873,70 грн, заборгованість за послуги з постачання теплової енергії з листопада 2022 р. по листопад 2024 р. в розмірі 115234,85 грн, інфляційні - 14878,79 грн, 3 % річних - 4912,93 грн, пеню - 635,90 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відповідач є власником нежитлового приміщення , загальною площею 241 кв.м, за адресою.: [ADDRESS] , та є споживачем послуг з централізованого опалення (постачання теплової енергії), але не в повній мірі виконує зобов`язання з оплати вказаних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість з березня 2021 р. по грудень 2021 р. в розмірі 8649,40 грн. 08.07.2021 між сторонами було укладено договір № 320337-02 на постачання теплової енергії, за період з листопада 2022 р. по листопад 2024 р. виникла заборгованість в розмірі 115234,85 грн. На зазначені суми позивач нарахував 3 % річних та інфляційні. Вказане стало підставою для звернення до суду. У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо його задоволення, зазначає, що на час звернення Позивача до суду в червні 2025 року Відповідач не мав будь-якої заборгованості перед Позивачем, добросовісно сплачував всі отримані від Позивача рахунки за спожиту теплову енергію в Приміщенні. Будь-яких претензій, вимог про сплату заборгованості від Позивача до відкриття провадження в даній цивільній справі Відповідач не отримував, так як ніякого боргу Відповідача перед Позивачем не існувало. Після відкриття провадження в даній справі та проведення відповідної звірки взаєморозрахунків, між Позивачем та Відповідачем 05.09.2025 року було складено Акт звіряння взаєморозрахунків за послуги з постачання теплової енергії в Приміщення , згідно якого вбачається відсутність будь-якого боргу Відповідача перед Позивачем. Заборгованість та даний позов до суду виникли внаслідок бухгалтерської помилки працівників Позивача. Також тільки 31 серпня 2025 року Відповідач отримав від Позивача рахунок-фактуру на 8 649,40 грн., яку оплатив 30 вересня 2025 року. Вважає, що у Відповідача був відсутній борг перед Позивачем як на час подачі Позивачем позову до Відповідача в червні 2025 року, так відсутній борг і станом на дату подання даних заперечень на позов Позивача. Ухвалою судді від 10.06.2025 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання. Протокольними ухвалами суду від 03.12.2025 р., 04.02.2026 р. закрито провадження у справі в частині стягнення основної суми заборгованості за спожиту теплову енергію з березня 2021 р. по грудень 2021 р. в розмірі 8649,40 грн, та основної суми заборгованості за послуги з постачання теплової енергії з листопада 2022 р. по листопад 2024 р. в розмірі 115234,85 грн, інфляційних - 14878,79 грн, 3 % річних - 4912,93 грн, пені - 635,90 грн. Представник позивача у судовому засіданні позов в частині стягнення інфляційних, 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості, яка виникла з березня 2021 р. по грудень 2021 р., підтримав, просив його задовольнити. Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову в цій частині, зазначив, що будь-яких претензій щодо необхідності справи інфляційних, 3 % річних відповідач не отримувала, лише під час розгляду справи 31 серпня 2025 року відповідач отримала від Позивача рахунок-фактуру на 8 649,40 грн., яку оплачено 30 вересня 2025 року. Суд, вислухавши пояснення присутніх представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є власником нежитлового приміщення, загальною площею 241 кв.м, за адресою.: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Реєстру від 08.07.2021 р. 08.07.2021 р. між Комунальним підприємством Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго`та [PERSON] укладено договір №320337-02 на постачання теплової енергії, предметом якого є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії. Як вбачається з розрахунку основного боргу за теплову енергію з серпня 2021 р. по грудень 2021 р. у відповідача виникла заборгованість в розмірі 8649,40 грн. На вказану суму позивачем проведено розрахунок 3 % річних та інфляційних, починаючи з 01.01.2021 р. по 31.01.2025 р. Згідно платіжної інструкції від 30.09.2025 р. основний борг - 8649,40 грн було сплачено. Досліджуючи правомірність нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних на вказану суму боргу, починаючи з 01.01.2021 р. по 31.01.2025 р., судом враховано наступне. Відповідно до частин першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. За змістом цієї норми, правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Загальні підходи до визначення змісту порушення зобов`язань містяться в статті 610 ЦК України, а саме відповідно до якої порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до змісту цієї норми закону нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Тому приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц, від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц)). Верховний Суд наголошує, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора як сторони грошового зобов`язання, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18). Адже визначене частиною 2 статті 625 ЦК право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є особливою мірою відповідальності за прострочення грошового зобов`язання, яка полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Виходячи з правової природи відносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. При цьому, сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові. Судом враховано, що позивачем належним чином здійснювалось постачання теплової енергії у приміщення відповідача, що підтверджується корінцями нарядами, актами про готовність вузла комерційного обліку. При цьому, відповідачем належними та допустимим доказами не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані послуги за період з 01.08.2021 р. по 31.12.2021 р. Вказаний розрахунок детально відображає нарахування, оплати, тому є належним та допустимим доказом та встановлює надання та споживання таких послуг. Варто також зазначити, що до матеріалів справи не надано доказів того, що відповідач звертався до позивача про перерахунок заборгованості у зв`язку з недотриманням вимог закону. Відповідач від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся, належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем чи його представником не надано. Судом не встановлено наявність звернень до виконавця із претензіями з питання ненадання послуги. Між тим, відповідачем було сплачено заборгованість, яка виникла за період з 01.08.2021 р. по 31.12.2021 р., лише 30.09.2025 р., чим порушено грошове зобов`язання, що тягне за собою відповідальності у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Між тим, суд не може погодитись з періодом нарахування 3 % річних та інфляційних. Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року. Однак, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у новій редакції: «1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року №285); припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285); стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року №285)». Таким чином, основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. Місто Київ не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22 грудня 2022 року №309. Отже, законодавець на рівні акту Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3% річних, і такі положення до внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року № 206 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року стосувались території міста Києва, а тому нормативно-правовий акт (постанова) Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року підлягає застосуванню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року. За таких обставин, нараховані позивачем на суму боргу інфляційні втрати та 3% річних у межах заявлених вимог за період з 01.08.2021 р. по 24.02.2022 р. (487,64 грн інфляційні, 111,61 грн 3 % річних) та з 01.01.2024 р. по 31.01.2025 р. (916,85 грн інфляційні, 282,26 грн 3 % річних) підлягають стягненню з відповідача, а всього: 1798,36 грн. Враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідач є споживачем послуг, який не виконував належним чином свої зобов`язання щодо оплати наданих йому послуг. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості в загальному розмірі 1798,36 грн. Згідно ст. 142 ЦПК України якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України) Відповідач у справі просив стягнути 149031,66 грн, з яких заборгованість за спожиту теплову енергію з березня 2021 р. по грудень 2021 р. в розмірі 8649,40 грн, інфляційні - 3846,09 грн, 3 % річних - 873,70 грн, заборгованість за послуги з постачання теплової енергії з листопада 2022 р. по листопад 2024 р. в розмірі 115234,85 грн, інфляційні - 14878,79 грн, 3 % річних - 4912,93 грн, пеню - 635,90 грн. Як вбачається з поданої заяви представника позивача за рахунок коригування нарахувань відсутня заборгованість за послуги з постачання теплової енергії з листопада 2022 р. по листопад 2024 р. в розмірі 115234,85 грн, інфляційні - 14878,79 грн, 3 % річних - 4912,93 грн. Відтак, розмір судового збору необхідно рахувати пропорційно до частини задоволених позовних вимог (1798,36 грн.) та суми, яку позивач сплатив під час розгляду справи (8649,40 грн). Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 211,96 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог (задоволено 7 %) Враховуючи викладене,

Outcome: partial