Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

І. СУТЬ СПРАВИ 20.11.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову вказує, що 10.04.2021 між ТОВ «Бізнес позика» та [PERSON] укладено договір №231218-КС-002 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Зазначає, що відповідно умов кредитного договору, кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит у розмірі 10000,00грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Позивач вказує, що свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору, перерахувавши їх на відповідну банківську картку № [NUMBER] . Однак, відповідач зобов`язання за вказаним договором виконував неналежним чином, частково погашав заборгованість, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 19016,88грн., яка складається з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9615,00грн. та суми прострочених платежів по процентах - 9401,28 грн. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. ІІ. ПРОЦЕДУРА ТА ПОЗИЦІЇ СТОРІН Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 20.11.2025 справа №293/1422/25 передана судді Збаражському О.М. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, 26.11.2025 судом отримано відомості про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 27.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 24.12.2025. Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 02.12.2025 за клопотанням позивача витребувано ряд доказів. 22.12.2025 представник відповідача [PERSON] подала відзив на позов. 30.12.2025 на виконання вимог ухвали суду від 02.12.2025, АТ КБ «Приватбанк» надало запитувану інформацію стосовно [PERSON] . Ухвалою суду від 24.12.2025, занесеною до протоколу судового засідання в порядку ч. 5 ст. 259 ЦПК України, суд постановив відкласти судове засідання на 02.02.2026. 02.02.2026 представник позивача Басалига Д.М. подала додаткові пояснення. 02.02.2026 в судове засідання представник позивача не прибув, про розгляд справи повідомлявся встановленим порядком. Представник відповідача Чайківська Н.М. позов визнала в розмірі 17516 грн. 88 коп., просила розстрочити виконання рішення про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором терміном на 6 місяців, посилаючись на погіршення фінансового стану [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами. В судовому засіданні 02.02.2026 суд склав вступну та резолютивну частини рішення. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ДОКАЗИ НА ЇХ ПІДТВЕРДЖЕННЯ. Судом встановлено, що 10.04.2021 між [PERSON] та ТОВ «Бізнес Позика» укладено договір про надання кредиту №231218-КС-002 з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» на наступних умовах: кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10000,00грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (а.с. 27-29, 31, 33-38). Тип кредиту: кредит; строк кредиту: 16 тижнів; стандартна процентна ставка в день становить 1,16395000%, фіксована; комісія з надання кредиту - 1500,00грн.; загальний розмір наданого кредиту - 10000,00грн.; термін дії договору: 31.07.2021. Відповідно до наданого ТОВ «Бізнес Позика» розрахунку заборгованості за кредитним договором, така станом на 30.10.2025 складає 19016,88грн., з яких: прострочені платежів по тілу кредиту - 9615,00грн., прострочені платежі по процентах - 9401,28 грн. (а.с.12-23). АТ КБ «Приватбанк» на запит суду повідомив, що картка № [NUMBER] емітована на ім`я [PERSON] (а.с.101). Як вбачається із виписки про рух коштів по банківській картці № [NUMBER] , за період 10.04.2021 по 31.07.2021, 10.04.2021 зараховано переказ коштів на карту № [NUMBER] , що належить [PERSON] у розмірі 10000,00грн. (а.с.101-106). Відповідно до виписки з карткового рахунку відповідача про рух коштів за 17.12.2025 АТ КБ «Приватбанк», з якої вбачається, що відповідач [PERSON] 17.12.2025 здійснив оплату в сумі 1509,75 грн. (а.с.93). На підтвердження тяжкого матеріального становища відповідач [PERSON] додав до відзиву на позов витяг з наказу командира [NUMBER] від 15.11.2024 №366, відповідно до якого [PERSON] звільнений наказом командира ВЧ [NUMBER] (по особовому складу) від 04.11.2024 № 309-РС у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) ВЛК про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців) пункту 2 частини 4 статті 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»; довідку до акта огляду медико-санітарною експертною комісією серії 12ААГ №670023, відповідно до якої, [PERSON] , [INFO] встановлена інвалідність ІІ групи з 23.12.2024 (захворювання пов`язане з проходженням військової служби) строком на 3 роки (а.с.75); довідку про доходи видану Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, згідно якої його щомісячний дохід становить в середньому 12912,42грн. (а.с.91), довідку Поліського національного Університету (Поліській університет) від 19.12.2025, згідно якої, донька відповідача [PERSON] , є здобувачем вищої освіти ІІ курсу факультету права, публічного управління та національної безпеки денної форми навчання Поліського національного університету (а.с.97). Крім того, згідно виписного епікризу № 6023 відповідач [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні з 17.11.2025 по 24.11.2025, маючи захворювання серця та гіпертонічну хворобу II ступеню. ІV. НАЦІОНАЛЬНЕ ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ, ОЦІНКА ТА МОТИВИ СУДУ. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до положень ст. 1046, 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статі 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року по справі № 300/438/18. При цьому питання щодо повернення кредиту, нарахування і сплати процентів за користування кредитом визначаються умовами кредитного договору. Укладення між сторонами кредитного договору та виконання позивачем його умов, зокрема, надання відповідачу та отримання ним кредиту у сумі 10000,00грн. підтверджується наявним у справі доказами та не заперечується відповідачем [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач здійснив часткову оплату на загальну суму 6760,00грн., з яких 1500,00грн. сплачено 17.12.2025, тобто після звернення позивача із позовом до суду про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості в розмірі 19016,88грн. Згідно письмових пояснень представника позивача поданих до суду 02.02.2026, позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 17516,88грн., яку відповідач визнав повністю. Суд, перевіривши розрахунок заборгованості, встановив, що відсотки за користування кредитом нараховувалися в межах строку кредитування, визначеного договором. У зв`язку з неналежним виконанням умов договору у позивача виникло право вимагати дострокового повернення кредиту та не сплачених за період прострочення виконання зобов`язання відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його підписом в договорі. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Умови укладеного між сторонами кредитного договору не є нікчемними в силу положень ч.2 ст. 215 ЦК України. Позовних вимог про визнання недійсним правочину чи окремих його умов відповідач не заявляв. За приписами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши встановлені фактичні обставини у справі, оцінивши представлені в силу статті 81 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що боржник належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку договором, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про рострочку виконання рішення суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч.3 ст. 435 ЦПК України). Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Згідно з ч. 1ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що наявні підстави для розстрочення рішення суду, оскільки відповідач не працює, отримує пенсію по інвалідності, розмір якої є незначним, має на частковому утримання повнолітню дитину, яка продовжує навчання, має намір виконати рішення добровільно, а тому виконання такого рішення слід розстрочити строком на 6 місяців. VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що відповідав має пільги щодо сплати судового збору на підставі п.9. ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн. слід компенсувати за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved