Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач звернувся із позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в якому зазначив, що 06.04.2021 між АТ «Мегабанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви-договору №TDB.2021.0991.9228 про приєднання до договору про комплексе банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank на підставі якої [PERSON] було відкрито картковий рахунок, видано платіжну картку міжнародної платіжної системи та надано кредит у вигляді встановлення відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі у розмірі до 200000 грн. зі строком кредитування на 12 місяців (пільговий період - 62 дні), з базовою відсотковою ставкою у розмірі 56% річних (у пільговий період - 0,0001% річних). 03.09.2024 відповідно до результатів відкритих торгів, оформлених протоколом №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» було укладено договір №GL1N426240 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло права грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором укладеним з [PERSON] . В подальшому, 27.12.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено Договір №1/12 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс». Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 28992,67 грн., яка складається з: 9440,03 грн. - заборгованість за кредитом, 19552,64 грн. - заборгованість за відсотками. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.12.2025 у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників. Відповідачу на його зареєстроване місце проживання 12.11.2025 позивачем направлялась позовна заява з додатками, 03.12.2025 судом направлялась ухвала про відкриття провадження у справі, про що свідчить дата на копії супровідного листа суду, наявного в матеріалах справи, однак, кореспонденція повернулась на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Станом на 28.01.2026 відзиву на позовну заяву на адресу суду не надходило, як і не надходило інших заяв щодо предмету спору. За наявності відомостей про направлення відповідачу позовних матеріалів та відсутності відзиву на позовну заяву та заперечень проти розгляду позову в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами без повідомлення (виклику) учасників. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Як убачається з матеріалів справи, 06.04.2021 між АТ «Мегабанк» та відповідачем було укладено кредитний договір, шляхом підписання заяви-договору №TDB.2021.0991.9228 про приєднання до договору про комплексе банківське обслуговування фізичних осіб щодо карткових продуктів todobank на підставі якої [PERSON] було відкрито картковий рахунок, видано платіжну картку міжнародної платіжної системи та надано кредит у вигляді встановлення відновлювальної кредитної лінії на споживчі цілі у розмірі до 200000 грн. зі строком кредитування на 12 місяців (пільговий період - 62 дні), з базовою відсотковою ставкою у розмірі 56% річних (у пільговий період - 0,0001% річних) та з обов`язковим мінімальним платежем у розмірі 5% від використаного доступного ліміту. Паспортом споживчого кредиту обумовлено, що загальні витрати за кредитом складають 73293 грн., а орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом - 273293 грн. з реальною річною відсотковою ставкою у розмірі 87,30% річних. Встановлено, що при використанні ліміту кредитної лінії клієнт щомісячно, не пізніше розрахункової дати місяця, наступного за звітним, забезпечує надходження коштів на картковий рахунок в розмірі мінімального обов`язкового платежу, розмір якого визначений тарифами банку та залежить від суми заборгованості за кредитом на кінець звітного розрахункового періоду. З матеріалів справи убачається, що АТ «Мегабанк» належно виконало умови договору, надавши [PERSON] кредитні кошти. В подальшому, 03.09.2024 на підставі результатів відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціону №GFD001-UA-20240618-01260 від 09.07.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» було укладено договір №GL1N426240 про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло права грошової вимоги до боржників, у тому числі за кредитним договором укладеним з [PERSON] 27.12.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит» було укладено Договір №1/12 про відступлення прав вимоги, за умовами якого ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» відступило позивачу належне йому право вимоги до відповідача, у тому числі на суму заборгованості за основною сумою кредиту та нарахованими процентами, право на одержання яких належить ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс». Після укладення кредитного договору відповідач своїх зобов`язань належним чином не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 28992,67 грн., яка складається з: 9440,03 грн. - заборгованість за кредитом, 19552,64 грн. - заборгованість за відсотками. На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи. Таким чином, виходячи із вищенаведеного суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договорів належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе договорами зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаних договорів. Окрім цього, між ТОВ «ФК Єврокредит» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС» було укладено договір про надання правничої допомоги №1/07 від 01.07.2025, видано ордер на представництво інтересів позивача від 11.08.2025 та складено акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №12111124 від 14.08.2025 відповідно до якого вартість надання правової допомоги (проведення юридичного та фінансового аналізу 1 боржника; складання, підписання та подання до суду позовної заяви щодо стягнення заборгованості з 1 боржника) склала 11200 грн. Разом з тим, згідно п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34 - 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи положення ст. 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 13.02.2019 у справі № 756/2114/17 (провадження 61-10774св18). Судом встановлено, що у справі було відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників, будь-яких процесуальних документів окрім позовної заяви, представник до суду не подавав, тобто фактично правова допомога, яка надавалась позивачу, полягала у складанні процесуальних документів, а саме позовної заяви, а визначені адвокатом дії щодо проведення юридичного та фінансового аналізу боржника на загальну суму 1200 грн. фактично пов`язані з складанням позовної заяви. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, на компенсацію яких має право сторона, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved