Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Тищенко Станіслав Юрійович звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, поділ майна подружжя. Ухвалою від 04 листопада 2025 року постановлено роз`єднати позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, поділ майна подружжя. Виділено в самостійне провадження позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Виділено в самостійне провадження позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги про розірвання шлюбу обгрунтовує тим, що позивач з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 30 травня 2014 року. Шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис 523. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] .Вказує, що причиною розірвання шлюбу є неодноразове вчинення домашнього насилля, побиття, нехтування сімейними цінностями та родиною. Позивач вважає, що сім`ю зберігти неможливо через дії відповідача, сторони не ведуть спільного господарства з 01 серпня 2025 року. Враховуючи факт подружньої зради, припинення шлюбних стосунків, проживання окремо, вважає що перебування сторін у шлюбі порушує права позивача, а відтак є неможливим. На підставі викладеного просить шлюб, укладений між позивачем [PERSON] та [PERSON] розірвати.Залишити після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] щодо задоволення позовних вимог заперечував, вказував, що обставини викладені в позовній заяві не відповідають дійсності, про що подав відзив на позовну заяву 15 грудня 2025 року та навів свої аргументи. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Суд установив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 30 травня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис 523, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, наявного в матеріалах справи (а.с.30). Також установлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, наявних в матеріалах справи (а.с.32,34). Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно зі змістом ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 105 ч. 3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, на даний час відносини в сім"ї погіршились, між позивачем та відповідачем відсутнє взаєморозуміння, шлюб існує лише формально, а тому, суд не може примусити сторони до збереження подружніх відносин, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки та може бути припинено внаслідок волевиявлення як одного так і обох з подружжя шляхом його розірвання.Причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, зваженими та обміркованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, та з врахуванням вимог ст.ст. 24, 55, 56 СК України, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Ст. 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 1 211,20 грн.

Outcome: approved