Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

28.11.2025 ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за Договором № 0964375411 від 05.08.2019 в розмірі 91488,25 грн., а також судові витрати 2422,40 грн. сума сплаченого судового збору та 25000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. Як на підставу позовних вимог позивач вказує, що 05.08.2019 між ТОВ «ІНФІНАНС» та [PERSON] в електронній формі було укладено Договір № 0964375411, згідно умов якого позикодавець шляхом перерахування на банківський картковий рахунок надав позичальнику грошові кошти в кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з максимальним лімітом 20000,00 грн. в межах строку дії договору 36 календарних місяців з дня підписання договору з остаточним терміном повернення кожного траншу кредиту, не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти, проте [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором не виконував, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує, внаслідок утворилась заборгованість в розмірі 121745,75 грн., з яких: 7000,00 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту), 114745,75 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками на дату відступлення права вимоги. 14.07.2021 між ТОВ «ІНФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір № 14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги до позичальників за кредитними договорами, в тому числі за Договором № 0964375411. В подальшому 10.01.2023 було укладено Договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило права вимоги до позичальників за кредитними договорами позивачу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», в тому числі за Договором № 0964375411, укладеним з відповідачем. Таким чином ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 0964375411. Посилаючись на викладене, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звертається із даним позовом до суду, при цьому з урахуванням принципів розумності, співмірності та пропорційності просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 91488,25 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 7000,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 84488,25 грн. Ухвалою від 04.12.2025 відкрито спрощене провадження у справі та ухвалено розглядати справу з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 16.01.2026 (а.с.83), копію ухвали направлено сторонам, однак направлена відповідачу на адресу зареєстрованого місця проживання кореспонденція повертається до суду не врученою адресату по причині «адресат відсутній» (а.с.105), розгляд справи було відкладено на 03.02.2026. Окрім направлення судової повістки про виклик до суду на зареєстровану адресу місця проживання відповідача, останній повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової кореспонденції [PERSON] в його електронний кабінет (а.с.98,115). Ухвалою від 10.12.2025 задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с.90-91, 95-96), на виконання цієї ухвали 31.12.2025 з АТ «СЕНС БАНК» до суду надійшла витребувана судом інформація (а.с.107,108). В судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Позивач в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, не заперечує проти постановлення по справі заочного рішення (а.с.5). У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи. З іншого боку, відповідачу частиною першою статті 284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом (Постанова ВС від 13.10.2025 у справі №572/3022/24). Відповідач [PERSON] про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, однак в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, заяв чи клопотань не надходило. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, судом протокольно ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Згідно положень статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, 05.08.2019 між ТОВ «ІНФІНАНС» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №0964375411, відповідно до умов якого Товариства надає [PERSON] фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії Договору 36 календарних місяців з дня підписання Договору з остаточним терміном повернення кожного траншу не пізніше строку користування траншем, визначеного сторонами у Додатках №1 та №2 до Договору. Максимальний розмір кредитної лінії 20000,00 грн.; максимальний строк користування Кредитом (траншем) - 30 календарних днів, максимальна відсоткова ставка, нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості 1,75%. Договір укладено в електронній формі та підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором 8v8v0z (а.с.6-8), що відповідає ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Також у даній справі встановлено, що 03.01.2020 [PERSON] заповнив заявку-анкету на отримання кредиту, відповідно до якої просить ТОВ «ІНФІНАНС» надати йому кредит на наступних умовах: сума кредиту 7000,00 грн., термін кредиту 30 днів, спосіб отримання кредиту платіжна картка, реквізити банківської платіжної картки: [NUMBER] (а.с.9). Згідно з Пропозицією надання 3 траншу кредиту Заявки-анкети від 03.01.2020 в рамках Договору надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту №0964375411 від 05.08.2019 (оферта) ТОВ «ІНФІНАНС» запропонувало [PERSON] прийняти умови Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами програми «POZICHKA» та отримати 3 транш кредиту в рамках Договору надання позики, на таких умовах: сума кредиту 7000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, відсоткова ставка 1,225% за один день користування кредитом, строк дії договору 3 роки; загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2573,00 грн. (а.с. 10). 03.01.2020 [PERSON] акцептував оферту від 03.01.2020 на отримання 3 траншу кредиту, в рамках Договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 0964375411 від 05.08.2019 та отримання кредиту, згідно з Заявкою-анкетою від 03.01.2020 на таких умовах: розмір кредиту 7000,00 грн, строк користування кредитом 30 днів, строк дії договору 3 роки, відсоткова ставка 1,225% за 1 день користування кредитом, загальна вартість кредиту у грошовому вираженні становить 2573,00 грн, реальна річна процентна ставка за кредитом (траншем) 447,125% (а.с.11). Заявка-анкета на отримання кредиту від 03.01.2020, Пропозиція укласти Договір надання позики та Акцепт оферти підписані відповідачем в електронній формі електронним підписом одноразовим ідентифікатором 5s5n3r від 03.01.2020. Відтак, сторони погодили істотні умови договору позики, а саме розмір кредиту 7000,00 грн., строк кредитування 30 календарних днів та відсоткову ставку у розмірі 1,225% на кожен день користування кредитом, відповідач [PERSON] усвідомлено погодився з умовами договору та підписанням цього договору підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений у встановлений законом строк про всі умови, повідомлення про які є необхідними відповідно до вимог чинного законодавства. Факт перерахування коштів у сумі 7000,00 грн. 03.01.2020 на платіжну картку маска картки [NUMBER] на підставі договору на переказ коштів № ФК-П-17/08-04 від 03.08.2017, підтверджено листом ТОВ «Універсальні платежні рішення» від 03.07.2025, номер транзакції іPay.ua 45921442 (а.с. 17). Інформацією АТ «СЕНС БАНК» від 25.12.2025 підтверджується факт того, що на ім`я [PERSON] в банку відкрито платіжну картку, маска якої [NUMBER] , повний номер картки [NUMBER] , на яку згідно виписки про рух коштів по картці за період з 03.01.2020 по 08.01.2020 відбулося зарахування коштів у сумі 7000,00 грн. (а.с.107,108). 14.07.2021 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «ІНФІНАНС» укладено договір факторингу №14-07/21, за умовами якого ТОВ «ІНФІНАНС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників (а.с. 18-24). Згідно з копією реєстру боржників ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 0964375411, загальна сума заборгованості за кредитом зазначена 74338,25 грн. (а.с. 25-27,28). Відповідно до п. 2.2. вказаного договору Фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від Боржників, а Клієнт не відповідає перед Фактором, якщо одержані Фактором суми є меншими від суми, сплаченої Фактором Клієнтові. Пунктом 2.3, 2.4 Договору передбачено, що Клієнт відступає Факторові право грошової вимоги до Боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в Реєстрах Боржників. Фактор одержує право (замість Клієнта) вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, Право Вимоги за якими передається. Згідно п. 6.1.4. Договору право вимоги переходить до Фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами Акту приймання-передавання Реєстру Боржників (Додаток № 2), який є підтвердженням передачі Фактору права грошової вимоги до Боржників, після чого Фактор стає новим кредитором по відношенню до Боржників стосовно переданого Права вимоги. 10.01.2023 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір №10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло статусу нового кредитора щодо прав вимоги які належать ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на підставі договору факторингу № 14-07/21 від 14.07.2021, зокрема і щодо [PERSON] (а.с.37-45). Права вимоги за цим договором вважаються відступленими первісними кредитором та набутими новим кредитором у день належного підписання сторонами Акту приймання передачі Реєстру Боржників у друкованому підписаному вигляді (п. 5.2 Договору). З моменту відступлення прав вимоги новий кредитор є таким, що замінив первісного кредитора у правовідносинах з боржниками, що існують на дату відступлення (передачі прав вимоги та мають відношення до прав вимоги. (п. 5.4). За змістом цього пункту до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні, що існували на момент переходу цих прав, зокрема новий кредитор має право здійснювати нарахування та стягнення процентів. Згідно з копією реєстру боржників ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 0964375411, загальна сума заборгованості становить 121745,75 грн., з яких 7000,00 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням, 114745,75 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами (а.с.46-48,49). На підтвердження позовних вимог ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» надало розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо погашення кредиту, станом на 10.01.2023 нараховано 121745,75 грн. Заборгованості, з них 7000,00 грн. Заборгованість по основній сумі кредиту, 114745,75 грн. загальна заборгованість за відсотками за весь період (а.с.30-36,50). Таким чином ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» доведено належними доказами своє право вимоги до відповідача за договором № 0964375411 від 05.08.2019. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним в письмовій формі. Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Із матеріалів справи вбачається, що під час укладення угод використовувався електронний договір із застосуванням цифрового підпису. Наведене свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису, умови якого позивачем були виконані. Аналогічна правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Відтак після підписання договору електронним підписом у сторін виникли взаємні права та обов'язки, зокрема, у кредитодавця виникло зобов'язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов'язання оплачувати послуги фінансової установи. Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору надання позики №0964375411 від 05.08.2019. Зазначений договір недійсним не визнано. Згідно вимог ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Приймаючи до уваги вищевикладене, позивач у передбаченому законом порядку набув право вимоги до відповідача за вище вказаним кредитним договором. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 (справа №444/9519/12) та 31.10.2018 (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України). Відповідно до п.1.6 Договору надання позики №0964375411 від 05.08.2019, максимальний строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) 30 календарних днів (а.с.6), в Заявці-анкеті [PERSON] на отримання кредиту від 03.01.2020 термін кредиту також вказаний 30 днів, як і в Пропозиції надання 3 траншу, Акцепті оферти строк користування кредитом зазначений 30 днів (а.с.9,10,11), отже за умовами договору строк кредитування був погоджений сторонами та становив 30 днів. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми кредиту матеріали справи не містять. Таким чином, розмір відсотків відповідно до умов договору становить 2572,50 грн. за період з 03.01.2020 по 01.02.2020, виходячи з розрахунку: 7000,00 грн (тіло кредиту) х 1,225% (базова відсоткова ставка) = 85,75 грн. х 30 днів (строк позики). Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення відсотків частково у сумі 91488,25 грн. ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» виходило із обчисленої суми відсотків станом на день набуття ним права вимоги за договором позики. Отже, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за відсотками поза межами дії кредитного договору, тобто після 01.02.2020 є безпідставними. Таким чином, суд вважає обґрунтованим стягнення з [PERSON] суми основного боргу в розмірі 7000,00 грн. та відсотків у сумі 2572,50 грн., що були обумовлені та погоджені сторонами. Враховуючи, що відповідач не повернув кредитні кошти, отримані на підставі договору №0964375411 від 05.08.2019, а також не надано доказів, що останній ініціював продовження строку користування кредитними коштами та зміну дати повернення всієї суми кредиту, суд дійшов до висновку про часткове задоволення заявлених позовних вимог та стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 9572,50 грн., з яких 7000,00 грн. заборгованість по основному боргу та 2572,50 грн. заборгованість за відсотками. При вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з наступного. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію договору №02-09/2024-2 про надання правової допомоги від 02.09.2024, укладеного між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» та адвокатом Воронковим О.М. (а.с.59-62); тарифи на послуги (а.с.63-64); копію заявки про надання юридичної допомоги № 4 від 01.10.2025 (а.с.66); витяг з акту № 14 про надання юридичної допомоги від 31.10.2025 (а.с.67). На думку суду, витрати позивача на професійну допомогу є документально підтвердженими. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу відповідачем не подавалося, хоча відповідно до положень частин 5, 6 ст. 137 ЦПК України саме на іншу сторону покладено обов'язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов'язок доведення їх неспівмірності. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо, на її думку, є недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, а також у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19. У своїй Постанові від 13.03.2025 у справі № 275/150/22 Верховний Суд висловив позицію про те, що саме сторона, яка зацікавлена у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу, повинна вжити необхідних заходів для їх стягнення з іншої сторони. Водночас інша сторона має право висловлювати заперечення проти таких вимог, що виключає можливість ініціативи суду щодо відшкодування витрат без відповідних дій з боку зацікавленої сторони. Разом з тим, сторона відповідача не скористалася правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню : - судовий збір в розмірі 253,46 грн. (9572,50 /91488,25 х 2422,40); - витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2615,77 грн. (9572,50 / 91488,25 х 25000,00).

Outcome: partial