Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Адвокат Загородній Є.О., який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що [PERSON] , який є заслуженим тренером України та працює у Вишгородській МКДЮСШ, яка є бюджетною установою. Зазначає, що з метою перевезення дітей на змагання 01 липня 2024 року між ФОП [PERSON] (що діє на підставі свідоцтва [NUMBER] , ліцензії АВ №550431 Міністерства транспорту та зв`язку України) та [PERSON] укладено договір на транспортне обслуговування. Предметом договору є надання транспортних послуг з перевезення пасажирів по Україні та за кордоном за маршрутом і в термін, вказаних в заявах Замовника. Пунктом 2.2. Договору перебачено, що «Замовник» зобов`язаний провести попередню оплату за транспортне обслуговування, згідно виставлених рахунків. Ціна за ці послугу становить 88 000,00 грн.. При цьому зазначає, що оскільки надавачем послуги було надано рахунок на оплату, який належить [PERSON] , відповідно на цей рахунок і відбулася оплата. Квитанція від 30.07.2024 року підтверджує оплату від [PERSON] на 63500 грн., призначення платежу: «переказ власних коштів, арешта автобусу». Квитанція від 19.06.2024 року підтверджує оплату від імені [PERSON] на суму 24500 грн., призначення платежу «аренда автобуса». Послуги по вищевказаному договору ФОП [PERSON] не надавалися. Крім того, між [PERSON] , [PERSON] були відсутні будь-які договірні чи позадоговірні зобов`язання. Також зауважує, що ФОП [PERSON] мав би надати для оплати власний рахунок, а не уникати сплати податків за допомогою отримання коштів на картку дружини. Даний факт свідчить про недобросовісність сторони договору Поряд з цим, у зв`язку з надходженням Вишгородській МКДЮСШ бюджетних асигнувань аналогічний договір з ФОП [PERSON] для перевезення дітей було укладено і Вишгородською МКДЮСШ. 11 липня 2024 року Вишгородською МКДЮСШ сплачено кошти за договором у розмірі 80000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №123. На підставі даного договору, укладеного з Вишгородською МКДЮСШ, було надано послуги, що підтверджується актом №3 прийому-передачі наданих послуг від 02 липня 2024 року. Послуги за договором на транспортне обслуговування від 01 липня 2024 року, укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] , не надавалися. У зв`язку з оплатою послуг Вишгородською МКДЮСШ [PERSON] звернувся до ФОП [PERSON] та [PERSON] з проханням про повернення отриманих коштів. [PERSON] було повернуто [PERSON] наступні суми коштів: 23.07.2024 року - 20000,00 грн.; 06.08.2024 року - 10000,00 грн; 15.08.2024 року - 10000,00 грн. Враховуючи, що [PERSON] було сплачено 63500 гри та те, що послуги [PERSON] не надавалися сума, що підлягала поверненню [PERSON] , становить 23500,00 грн. Так само [PERSON] підлягала поверненню сума у розмірі 24500,00 грн. Представником Позивача адвокатом Загородим Є.О. було направлено [PERSON] , та ФОП [PERSON] вимоги про повернення коштів, проте жодної письмової реакції на ці вимоги не надходило. З урахуванням наведеного позивач просить суд мтягнути з [PERSON] на користь [PERSON] безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 23500,00 (двадцять три тисячі п`ятсот) гривень та судові витрати. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської від 23.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, однак від його представника адвоката Загороднього Є.О. до через підсистему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак від її представника адвоката Орлова І.С. до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомляв. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01 липня 2024 року між ПП «Неживий О.Є.» та укладено договір на транспортне обслуговування між ПП «Неживий О.Є.», що діє на підставі свідоцтва [NUMBER] , ліцензії АВ №550431 Міністерства транспорту та зв`язку України та [PERSON] ідентифікаційний номер [NUMBER] , предметом якого є надання транспортних послуг з перевезення пасажирів по Україні та за кордоном за маршрутом і в термін, вказаний в заявах «Замовника». Відповідно до п.2.2.1. договору «Замовник» зобов`язаний провести попередню оплату за транспортне обслуговування, згідно виставлених рахунків. Ціна за ці послуги становить 88000,00 грн. Позивач у позовній заяві зазначає, що оскільки надавачем послуги було надано рахунок на оплату, який належить [PERSON] , відповідно на цей рахунок і відбулася оплата. Згідно копії квитанції №TS212749 вбачається, що платником [PERSON] з його рахунку 30.07.2024 року перераховано суму коштів 63500,00 грн. на рахунок отримувача [PERSON] [NUMBER] , також у вказаній квитанції в коментарі вказано «арена автобуса». Вказані обставини також підтверджуються довідкою з АТ КБ «Приватбанк» від 16.01.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260109/64042-БТ. Згідно квитанції № 661767312487 вбачається, що платником [PERSON] на платіжний інструмент (банківську карту) [NUMBER] було перераховано 24500,00 грн. Згідно з довідкою з АТ КБ «Приватбанк» від 16.01.2026 року № 20.1.0.0.0/7-260109/64042-БТ слідує, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту [NUMBER] . Поряд з цим, послуги за договором на транспортне обслуговування від 01 липня 2024 року, укладеним між ФОП [PERSON] та [PERSON] , не надавалися. [PERSON] було повернуто [PERSON] наступні суми коштів: 23.07.2024 року - 20000,00 грн.; 06.08.2024 року - 10000,00 грн; 15.08.2024 року - 10000,00 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи скріншотами з додатку банку, які були долучені позивачем до позовної заяви. 26.02.2025 року адвокатом Загороднім Є.О., який діяв в інтересах [PERSON] на адресу [PERSON] та ФОП [PERSON] направлено вимогу-претензію про повернення коштів в розмірі 23500 грн., що підтверджується описом вкладення у цінний лист, копією накладної, та фіскального чека від 26.02.2025 року. Окрім цього, до матеріалів справи додано копію договору на транспортне обслуговування між ПП «Неживий О.Є.» в особі [PERSON] , що діє на підставі свідоцтва [NUMBER] , ліцензії АВ №550431 Міністерства транспорту та зв`язку України (строк дії ліцензії необмежений), ідентифікаційний номер [NUMBER] , «Виконавець», з однієї сторони, і Вишгородська МКДЮСШ «Замовник», з другої сторони, предметом якого є надання транспортних послуг з перевезення пасажирів по Україні та за кордоном за маршрутом і в термін, вказаний в заявах «Замовника». Відповідно до п.2.2.1. договору «Замовник» зобов`язаний провести попередню оплату за транспортне обслуговування, згідно виставлених рахунків. Ціна за ці послуги становить 88000,00 грн. Вказаний договір підписаний сторонами, однак не містить дати. Згідно копії Акту №3 прийому-передачі наданих послуг від 02 липня 2024, де «Виконавцем» є ФОП [PERSON] , а «Замовник» - Вишгородський МКДЮСШ, в такому вказана назва роботи (послуги), ціну на суму 80000,00 грн. Згідно копії платіжної інструкції №123 від 11 липня 2024 року слідує, що Вишгородська МКДЮСШ перерахувало ФОП [PERSON] кошти в розмірі 80000,00 грн., де в призначенні платежу вказано «Оплата послуг з обслуговування автомобільним транспортом; Дог.01/06 від 01.07.24р; Акт №3 від 11.07.24р.». За змістом ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частинами 1 та 2 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. За загальними правилами викладеними у ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 631 ЦК України, договір набирає чинності з моменту його укладення. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України). Як слідує з матеріалів справ та не спростовано відповідачем, між [PERSON] та [PERSON] не було укладено між собою жодних договорів. Відповідно до ч. 1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Згідно статті 1212 ЦК України зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші. Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторонни в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленному порядку скасована, визнана недійсно, змінена, припинена або булла відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 другої статті 11, ч. 1, 2 статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч. 2 ст. 11 ЦК України. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Таким чином, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі (стаття 1213 цього Кодексу). Враховуючи відсутність у матеріалах справи належних доказів на підтвердження існування між сторонами будь-яких договірних правовідносин, на підставі яких у позивача існує обов`язок по перерахуванню відповідачу грошових коштів, відповідач є особою, яка набула майно (грошові кошти) без достатньої правової підстави у розумінні ст. 1212 ЦК України, і, як наслідок, зобов`язана повернути потерпілому (позивачу) це майно (кошти). Матеріали справи не містять доказів повернення перерахованих коштів на загальну суму 23500,00 грн., а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. З урахуванням всіх обставин справи, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 1211,20 грн., сплаченого судового збору.

Outcome: approved