Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини . В обгрунтування позову зазначила, що 13.01.1996 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу є син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 08.01.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено на вихованні матері [PERSON] до його повноліття. Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 08.01.2019 року по цивільній справі № 273/2031/18 стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 / 3 від всіх видів його заробітку (доходу), але не 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дане рішення суду відповідач [PERSON] виконує нерегулярно, мотивуючи тим, що він не має постійної роботи. Їхній син [PERSON] , [INFO] , тяжко хворіє на епілепсію. Вказане захворювання має досить серйозний характер з тяжкими наслідками для здоров`я. Лікування при такому діагнозі потребує значних коштів, які позивач не має можливості самотужки забезпечити, оскільки виховує дитину самостійно, має мінімальну заробітну плату. Відповідач не бере жодної участі у вихованні сина. Їхній син змушений два рази на рік проходити стаціонарне лікування в Житомирській обласній дитячій лікарні. Під час проходження стаціонарного лікування позивачці приходиться купувати ліки за власні кошти. Вважає, що грошових коштів в сумі 1200,00 грн., які відповідач надсилає нерегулярно, є недостатньо для утримання їхнього сина , адже він потребує як лікування, так і спеціального харчування. Позивачці відомо, що відповідач працює неофіційно, має мінливий дохід. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.09.2011 року (а.с. 9). Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 08.01.2019 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 / 3 від всіх видів його заробітку (доходу), але не 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання позову 20.12.2018 і до повноліття сина [PERSON] , тобто до [INFO] (а.с. 10-11). Згідно довідки Довбиської селищної ради від 19.11.2024 року №389 [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] , разом з нею проживає і знаходиться на її утриманні син [PERSON] , [INFO] (а.с.18). Згідно виписок з медичних карт [PERSON] , [INFO] , останній має діагноз симптоматична епілепсія у вигляді частих медикаментозно резистентних вторинногенералізованих нападів, та йому призначені певні ліки, які згідно копій фіскальних чеків були придбані позивачем ( а.с. 13-16). Згідно довідки Приватної виробничо-комерційної фірми «Тетерів-2» від 22.11.2024 року [PERSON] працює прибиральницею в ПП «Приватна виробничо-комерційна фірма «Тетерів-2» та в період з травня по жовтень 2024 року отримала заробітну плату в розмірі 38 407,22 грн. ( а.с.17) Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України). Відповідно до частини третьої статті 181СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2026 рік» з 1 січня 2026 року встановлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до18 років в розмірі 3 512 грн. Згідно зі статтею 192СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21). При таких обставинах, враховуючи матеріальне становище позивача, відсутність заперечень з боку відповідача, враховуючи встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину відповідного віку, суд приходить до висновку, що позов в частині збільшення розміру аліментів слід задовольнити повністю, тобто необхідно змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини сторін: сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 3200,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Сплата аліментів у зазначеному розмірі здатна забезпечити необхідний життєвий процес та розвиток дитини. Крім того, при визначенні початку строку стягнення аліментів, слід врахувати, що згідно роз`яснень, даних у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат на придбання ліків для неповнолітньої дитини суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно п.18. постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вказує, що до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані трати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо) При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Тобто, факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений. Оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позивачем понесено додаткові витрати на лікування дитини в розмірі 1528,60 грн. та погоджується з позовною вимогою про стягнення з відповідача додаткових витрат, які вже були понесені позивачем. Відповідно до ст.141 ЦПК України, із відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved