Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

15 серпня 2025 року від ТОВ «Споживчий центр» надійшов позов, в якому зазначено, що 07 січня 2025 року між позикодавцем ТОВ «Споживчий центр», позивачем по справі, та позичальницею [PERSON] був укладений кредитний договір № 07.01.2025-100001931. Позивачем заявлена вимога стягнути з позичальниці на свою користь заборгованість за даним кредитним договором, яка становить 54180 грн. і складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 18000 грн., заборгованості по процентах в сумі 22320 грн., заборгованості за комісією за надання кредиту в сумі 1620 грн., заборгованості за комісією за обслуговування кредиту в сумі 3240 грн. та неустойки в сумі 9000 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням позичальницею своїх договірних зобов`язань по поверненню кредиту. Від представника відповідачки адвоката Працевитого Г.О. надійшов письмовий відзив на позов, згідно якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог в частині незаконно нарахованих неустойки в сумі 9000 грн., комісії за надання кредиту в сумі 1620 грн. та комісії за обслуговування кредиту в сумі 3240 грн. Заперечення незаконності неустойки обґрунтовані тим, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до ПК України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 18, який передбачає, в разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, звільнення позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 цього кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки за таке прострочення. Умови договору щодо нарахування неустойки, визначені п. 8 договору, є несправедливими та незаконними, оскільки ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку, як обов`язкову умову надання банківських послуг однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (п. 3 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Несправедливість та незаконність вимоги стягнення комісії за обслуговування кредиту представником відповідачки обґрунтована тим, що згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Таким чином, Відповідач не частіше одного разу на місяць отримувала від Товариства інформацію про стан заборгованості за кредитом. В той же час, чинним законодавством встановлена безоплатність надання такої послуги. Доказів вчинення на користь позичальника додаткових дій/надання супутніх послуг, за які на законних підставах могла б стягуватись комісія за обслуговування позивачем на надано. Отже, позивачем не підтверджено ніякими доказами, що Відповідач фактично користувалась послугами, за які на законних підставах могла б стягуватись комісія за обслуговування кредиту, тому нарахування кредитодавцем комісії у загальному розмірі 3240,00 грн. не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості. Від представника відповідача за зустрічним позовом адвоката Павленка Д.О. надійшов письмовий відзив на зустрічну позовну заяву, згідно якої просить відмовити в її задоволенні. Свої заперечення обґрунтував тим, що комісія, пов`язана з наданням кредиту, передбачена за надання послуги, а саме, перерахування кредитодавцем коштів на вказаний позичальником рахунок з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу Liqpay. Комісія за обслуговування пов`язана з наданням ряду перелічених послуг, а саме: 1) організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, 2) забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, 3) забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, 4) забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, 5) консультаційні послуги, 6) інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Порядок укладення електронного договору визначений статтею 11 даного закону, при цьому, згідно частини 12 цієї статті, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному цією статтею, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному в письмовій формі. 07 січня 2025 року між кредитодавцем ТОВ «Споживчий центр» та позичальницею [PERSON] був укладений кредитний договір № 07.01.2025-100001931. Згідно пунктів 2.1 та 2.2 пропозиції про укладення кредитного договору передбачено, що електронний кредитний договір укладається Кредитодавцем та Позичальником у порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять всі його істотні умови: пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті Кредитодавця у загальному доступі, а також у особистому кабінеті позичальника на вебсайті Кредитодавця; заявка, сформована на сайті Кредитодавця після ідентифікації Позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення Кредитодавцем; відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті Кредитодавця, та підписана Позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого Позичальником в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Позичальницею [PERSON] 07 січня 2025 року було сформовано заявку до кредитного договору, за якою вона, як позичальник, була ідентифікована згідно паспорту, з вказівкою її адреси та РНОКПП, а також зазначенням реквізитів належного їй електронного платіжного засобу для надання коштів даним і наступними договорами 4441-11ХХ-ХХХХ-6694. В цей же день ТОВ «Споживчий центр» була складена відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 07.01.2025-100001931, яка була підписана позичальницею шляхом введення коду «Е141» з смс-повідомлення, яке було відправлене на її фінансовий номер 0960569886. З наданих доказів вбачається, що сторонами було дотримано в повній мірі процедуру укладення договору в електронній формі, тому факт укладення кредитного договору між кредитодавцем ТОВ «Споживчий центр» та позичальницею [PERSON] знайшов своє підтвердження. На виконання даного договору кредитодавцем в цей же день позичальнику було надано кредит в сумі 18000,00 грн. шляхом перерахування на платіжну карту позичальниці [NUMBER] , зазначеній в кредитному договорі (акцепті пропозиції), що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 29 липня 2025 року № 111-2907 (сервіс переказу коштів іРay), призначення платежу «Видача за договором кредиту № 07.01.2025-100001931. Строк кредиту, згідно пунктів 3, 4 кредитного договору, становить 155 днів з дати його надання, датою повернення є 10 червня 2025 року. Проценти за користування кредитом, відповідно до пунктів 5 7 договору, становлять 1,0 % за один день користування кредитом впродовж перших трьох одномісячних чергових періодів користування кредитом та 0,5 % за один день користування кредитом впродовж наступних чергових періодів. Відповідно до графіку платежів, визначеному у п. 12 договору, позичальниця зобов`язана була у конкретно визначені дати вносити на погашення кредиту по 7200 грн. впродовж перших трьох одномісячних періоди, кожен з яких складався з частки сплати процентів, комісії з надання кредиту або комісії за обслуговування кредиту, та по 2790 грн. впродовж наступних двох, які складалися з частки на сплату процентів, при останньому платежі, крім того, потрібно було також повернути суму одержаного кредиту в повному розмірі. Як вбачається з довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем, заборгованість [PERSON] становить 18000 грн. по основному боргу та 22320 грн. по процентах за період з 07 січня по 10 червня 2025 року. Відповідачкою не надано відомостей про внесення коштів на виконання зобов`язань по кредиту тому заборгованість по тілу кредиту підлягає стягненню в повному обсязі. Суд не погоджується з розміром заборгованості по процентах, нарахованої позивачем, оскільки сума процентів в розмірі 22320 грн. за користування кредитом в сумі 18000 грн. впродовж 155 днів нарахована виходячи з процентної ставки у розмірі 0,8 % за кожен день користування кредитом за весь період, що суперечить вищезазначеним умовам договору, викладених у п. 12. Судом самостійно визначено розмір заборгованості по процентах, яка становить 19530 грн. (((18000 грн. х 0,5 % х 93 дні (07.01.2025 09.04.2025)) + ((18000 грн. х 1,0 % х 62 дні (10.04.2025 10.06.2025))), яка і підлягає стягненню. Пунктом 8 кредитного договору визначено, що позичальниця зобов`язана також сплатити комісію, пов`язану з наданням кредиту, в розмірі 9 % від суми кредиту, що становить 1620 грн. Встановлення умовами договору комісії за надання кредиту не суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», відомостей про її сплату відповідачкою не надано, тому підлягає стягненню в повному обсязі. Проте суд не погоджується з нарахуванням комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка передбачена п. 9 кредитного договору і становить 1620 грн. у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Відповідно до даного пункту, комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. Незважаючи на вказівку щодо не включення до комісії за обслуговування кредитної заборгованості послуг, які кредитодавець зобов`язаний надавати безкоштовно, фактично така комісія стягується з позичальника за інформацію щодо кредиту та забезпечення можливості здійснення платежів на виконання умов договору тощо, які, відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець на вимогу споживача зобов`язаний надавати безкоштовно. Умова договору про споживчий кредит щодо одержання кредитодавцем від споживача плати за послуги, які він повинен надавати безкоштовно, обмежують права споживача порівняно з цим законом, згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», є нікчемними. Тому положення п. 9 кредитного договору щодо нарахування щомісячної комісії за обслуговування кредиту є нікчемним, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає. З зазначених підстав зустрічний позов підлягає задоволенню лише в частині визнання недійсним умов кредитного договору в частині покладення на позичальницю обов`язку сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки це порушує права споживачів. Позивачем також заявлена вимога стягнення з відповідача неустойки в сумі 9000 грн., проте ця вимога задоволенню не підлягає, оскільки суперечить вимогам пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, яким період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Суд відхиляє доводи позивача на відсутність заборони на нарахування неустойки за невиконання зобов`язань за договорами споживчого кредитування, відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», яким з 24 січня 2024 року дозволено нарахування неустойки. Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Доводи позивача зазначених висновків не спростовують, а лише зводяться до власного тлумачення норм матеріального права, тому підлягають відхиленню. Сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачки пропорційно розміру задоволених вимог 72,26 %. З відповідача за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь держави 50 % від суми судового збору, яка б підлягала до стягнення, оскільки задоволено лише половина від заявлених вимог.

Outcome: partial