Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

позивач [PERSON] , в інтересах якої діє представник, адвокат Кузьма-Чепурнова Катерина Іванівна, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог вказує, що між сторонами 02.05.2009 укладено шлюб. У шлюбі у подружжя народилися діти: донька - [PERSON] , [INFO] , та син - [PERSON] , [INFO] . Підставою для розірвання шлюбу позивач зазначає те, що подружжя більше ніж два роки проживає окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Погляди на життя у подружжя відрізняються, спільні інтереси відсутні, а тому подальше спільне життя є неможливим. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.01.2026 відкрито провадження у справі за вказаним позовом та постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. У судове засідання позивачка не з`явилася, подала заяву про розгляд без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує та визнає позовні вимоги. Зазначає, що оскільки діти проживають з позивачкою, спору щодо подальшого їх проживання з нею між ними немає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, 02.05.2009 між [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] (прізвище після одруження [PERSON] ) ( [INFO] ) було укладено шлюб, який було зареєстровано виконкомом Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що складено актовий запис №13, що підтверджується наявним у справі оригіналом повторно виданого свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.10.2025. У сторін народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 04.11.2009 серії [NUMBER] , виданого виконкомом Холмкіської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, та син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 15.11.2011 серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області. Станом на день розгляду справи шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство позивач та відповідач не ведуть. Відповідно до ч. 1 ст.21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Виходячи із змісту ч. 3 та ч. 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини чи чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно зі ст.112 Сімейного кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 Сімейного кодексу України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки сторони наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем має формальний характер, фактичні шлюбні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство вони не ведуть, відтак суд дійшов висновку про недоцільність подальшого збереження шлюбу, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч. 2 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved