Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат. Позовні вимоги мотивує тим, що 21.06.2022 року ФОП [PERSON] запропонувала їй купити товар та виставила рахунок на оплату №21/06/22 від 21.06.2022 р. Таким чином між ними була досягнута усна домовленість, відповідно до якої відповідач взяла на себе зобов`язання продати та доставити їй товар. Проте, відповідач свій обов`язок не виконала, в результаті чого вона була змушена направляти претензію з вимогою повернення передплати у сумі 139 800,00 грн., які просила повернути в строк до 17.03.2023 р., а в подальшому звернулась до суду за захистом свого права. В подальшому, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.06.2025 року задоволено її позов та стягнуто з відповідача 139800 грн. попередньої оплати за товар. Постановою Волинського апеляційного суду від 25.09.2025 року вказане рішення залишено без змін. Вказує, що 30.06.2025 року відповідач кількома платежами сплатила всі належні їй кошти за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 червня 2025 року у справі №161/5951/23. Таким чином, відповідач не здійснювала повернення передплати за непоставлений товар досить тривалий період часу, а вона не могла користуватись коштами до їх фактичного одержання. Вважає, що оскільки 30 вересня 2025 року відповідачем кошти були сплачені, то існує прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідальність за порушення якого передбачено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, а саме з 18 березня 2023 року по 29 вересня 2025 року. У зв`язку з чим, просить стягнути з відповідача на її користь за період прострочення повернення передплати інфляційні втрати в сумі 30 023,08 грн., 3 % річних в сумі 10 440,12 грн. та понесені судові витрати у справі. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 грудня 2025 року справу прийнято до розгляду та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. 17.12.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову. Дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.06.2025 року задоволено позов [PERSON] та стягнуто з ФОП [PERSON] 139800 грн. попередньої оплати за товар. Постановою Волинського апеляційного суду від 25.09.2025 року вказане рішення залишено без змін. (а.с. ). Згідно з ч.4 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом. Таким чином, в межах справи №161/5951/23 судом встановлено факт неповернення передплати в сумі 139 800,00 грн., що є порушенням грошового зобов`язання. Ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з п.1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових коштів» грошовим, за змістом ст.ст. 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. Як слідує із матеріалів справи, 03.03.2023 року позивач зверталась до відповідача із письмовою претензією щодо повернення грошових коштів до 17.03.2023 року, яку остання отримала 06.03.2023 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. ). Водночас, кошти були повернуті [PERSON] лише 30.09.2025 року, про що свідчить виписка по картці позивача (а.с. ). Таким чином існує прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідальність за порушення якого передбачено ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, а саме: з 18.03.2023 року по 29.09.2025 року. При цьому, суд погоджується із наданим позивачем розрахунком інфляційних та 3% річних і приймає його до уваги. Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є підставними, а тому позов слід задовольнити Крім того, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 968,96 грн.

Outcome: approved