Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду заявник посилалась на ті обставини, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом дитинства другої групи, безстроково (довідка з Одеської психіатричної лікарні № 1 від 29.10.1998 року) та розпорядженням Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.03.2002 № 171/01-04 піклувальником над [PERSON] , [INFO] , призначена [PERSON] , [INFO] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.03.2010 (справа№ 2-О-15/10), [PERSON] , [INFO] , визнана недієздатною. 27.06.2024 Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради видало подання № Р-1386 з метою захисту цивільних прав та інтересів підопічної [PERSON] , [INFO] , про можливість призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над [PERSON] , [INFO] . Також зазначеним поданням зобов`язано [PERSON] щорічно до 01 лютого надавати до органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради звіт про виконання обов`язків опікуна. [PERSON] виявила бажання встановити опіку над недієздатною. Заявник та його представник в судовому засіданні підтримання заяву, просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи в призначене судове засідання нез`явилася, проте надала до суду заяву, в якій просить розглянути справу без їх участі. Розглянувши матеріали справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення заяви [PERSON] . Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є інвалідом дитинства другої групи, безстроково (довідка з Одеської психіатричної лікарні № 1 від 29.10.1998 року) та розпорядженням Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 14.03.2002 № 171/01-04 піклувальником над [PERSON] , [INFO] , призначена [PERSON] , [INFO] . Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 11.03.2010 (справа№ 2-О-15/10), [PERSON] , [INFO] , визнана недієздатною. 27.06.2024 Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради видало подання № Р-1386 з метою захисту цивільних прав та інтересів підопічної [PERSON] , [INFO] , про можливість призначити [PERSON] , [INFO] , опікуном над [PERSON] , [INFO] . Також зазначеним поданням зобов`язано [PERSON] щорічно до 01 лютого надавати до органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради звіт про виконання обов`язків опікуна. [PERSON] виявила бажання встановити опіку над недієздатною. Згідно ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Як випливає із змісту абзацу другого ч. 1 ст. 30 ЦК України до змісту цивільної дієздатності входять наступні елементи: а) здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав; б) здатність самостійно здійснювати набуті цивільні права; в) здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки; г) здатність самостійно виконувати цивільні обов`язки; д) здатність нести відповідальність у разі невиконання цивільних обов`язків. Цивільна дієздатність передбачає свідому і правильну оцінку людиною дій, що нею здійснюються і мають юридичне значення. Ця ознака суб`єкта цивільного права залежить від психічної зрілості суб`єкта, тобто від ступеня усвідомлення ним значення своїх дій і можливості керувати ними. В свою чергу зрілість психіки залежить від віку і душевного здоров`я людини. Тому, на відміну від цивільної правоздатності, яка є рівною (ч. 1 ст. 26 ЦК України), єдиного для всіх фізичних осіб обсягу цивільної дієздатності не існує. Статтею 39 ЦК України передбачено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Законодавство України встановлює презумпцію психічного здоров`я людини, якщо інше не буде встановлено в законному порядку. Відповідно до ст. 3 Закону «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Стаття 1 зазначеного Закону визначає психічний розлад як розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати навколишню дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно ч. 1 ст. 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. На підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2025 року було проведено судово-психіатричну експертизу відносно [PERSON] , [INFO] з метою встановлення стану здоров`я. Згідно з даними висновку судово-психіатричного експерта № 645 від 16.09.2025 року проведеного судовим експертом Хаджиновим О.В. в Одеській філії судових експертиз ДУ «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», відзначалось наступне: «за результатами проведеного амбулаторного судово-психіатричного дослідження експерт-психіатр дійшов до висновків, що [PERSON] , [INFO] , страждає на хронічний і стійкий психічний розлад, у вигляді: «Помірної розумової відсталості, у у наслідок раннього органічного ураження ЦНС» ( що відповідає діагностичним критеріям рубрики « F71.0» Міжнарожною класифікацією хвороб 10-го перегляду, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати (розуміти) значення своїх дій та керувати ними.». [PERSON] , [INFO] , за своїм психічним станом не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Судом встановлено, що заявника добрий стан здоров`я, спиртними напоями або наркотичними засобами він не зловживає, і на обліку у психоневрологічному або наркологічному диспансері не перебуває. На дату ухвалення рішення на утриманні заявника нікого немає. Заявник має можливість і бажання доглядати за своєю матір`ю і бути її опікуном. Згідно подання № Р-1386 від 27.06.2024 року, органу опіки та піклування ХРА ОМР про призначення опікуна над [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради вважає можливим призначити [PERSON] , опікуном над недієздатною [INFO] . Згідно ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається частково недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду про це. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи недієздатною. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до ст. ст. 58, 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою, у разі визнання її недієздатною та призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. А згідно з частиною 4 статті 63 ЦК України, опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особливих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Згідно ч. 5 ст. 63 ЦК України фізичній особі може бути призначено одного або декількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до вимог ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Згідно ч. 2 ст. 300 ЦПК України, суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу. Суд за заявою особи ,над якою встановлено піклування ,може звільнити піклувальника від його повноважень і призначити за поданням органу опіки та піклування іншого піклувальника, про що постановляє ухвалу. Суд розглядає питання про звільнення опікуна або піклувальника в судовому засіданні з повідомленням заінтересованих осіб. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про звільнення опікуна або піклувальника. Суд при призначенні опікуна взяв до уваги можливості [PERSON] виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним, оскільки від його матеріального стану, житлових умов залежить подальша доля підопічного. Враховуючи вищевикладене, а також те, що заявник бажає та має можливість бути опікуном над [PERSON] , не обмежена у своїй цивільній дієздатності, фактично доглядає за останньою, інших родичів, які б виявили бажання бути опікунами, не встановлено, суд вважає вимоги заявника законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, в зв`язку з чим заява про визнання особи недієздатною та призначення опікуна підлягає задоволенню. Згідно ч. ч. 6-9 ст. 300 ЦПК України, строк про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування непізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною першою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною до закінчення строку його дії в порядку, встановленому статтею 299 цього Кодексу. Також, суд роз`яснює заявнику, що зі спливом дворічного строку, на який [PERSON] визнано недієздатною, вона може не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку подати клопотання про продовження строку дії рішення про визнання [PERSON] недієздатною чи частково недієздатною. Згідно ч. 5 ст. 300 ЦПК України, рішення суду після набрання ним законної сили надсилається судом органу опіки та піклування, органам ведення Державного реєстру виборців за місцем проживання фізичної особи. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно ст. 273 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги заявника законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved