Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту його постійного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що [INFO] померла його мати [PERSON] , [INFO] . З лютого 2022 року він постійно проживав зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] , та здійснював догляд за нею до самої смерті, але був зареєстрований за іншою адресою. На той час мати заявника досягла похилого віку (82 роки) і вже не могла самостійно себе обслуговувати, мала вікові порушення опорно рухового апарату, заявник доглядав за нею. З метою вступити у спадщину, заявник звернувся до державного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видана відповідна постанова від 14.10.2025 , спадкова справа №135/2025. Для прийняття спадщини заявнику необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Наведене стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у заяві про встановлення факту. Представник заінтересованої особи Покровської міської ради Дніпропетровської області до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі, при прийнятті рішення по справі покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши доводи заявника, показання свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [INFO] у віці 85 років померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Покровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №132. Заповіту на випадок своєї смерті вона не залишила. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом РАЦС в м. Орджонікідзе Нікопольського району Дніпропетровської області 30.07.1959, актовий запис №299, [INFO] народився [PERSON] , батьками вказані [PERSON] , [PERSON] . Згідно з даними Спадкового реєстру Міністерства юстиції України в Покровській міській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області 09.10.2025 заведена спадкова справа №135/2025 після померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] , за заявою спадкоємця [PERSON] , після спливу 6-ти місячного строку з дня смерті спадкодавця, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. 09.10.2025 [PERSON] , що є сином померлої [INFO] [PERSON] та спадкоємцем першої черги спадкування було подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, докази факту сумісного проживання [PERSON] з померлою та документи, які б підтверджували факт прийняття спадщини були відсутні. Постановою від 14.10.2025 державного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області відмовлено [PERSON] , [INFO] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Факт спільного проживання заявника з [PERSON] підтверджується допитаними в судовому засіданні свідками. Так, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , вказала, що [PERSON] доглядав за своєю матір`ю [PERSON] за адресою по [ADDRESS] . Свідок проживає також в цьому будинку на першому поверсі. Останній час, близько року, [PERSON] проживав з матір`ю, вони вели спільне господарство, він доглядав за нею, приносив ліки, харчі. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , вказала, що вона проживає за адресою по [ADDRESS] . Проживала в одному під`їзді з матір`ю заявника [PERSON] з 1996 року. Після смерті чоловіка остання проживала з сином [PERSON] весь час, який допомагав матері, приносив ліки, продукти харчування, возив до лікарні. Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Статтею 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У порядку окремого провадження розглядаються також інші справи у випадках, встановлених законом. Згідно до ч.2 ст.315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про, зокрема, встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення фактів спільного проживання заявника зі спадкодавцем та родинного зв`язку між ними, необхідно заявнику для реалізації права на оформлення спадщини після смерті [PERSON] . Суд не вбачає наявність будь-якого спору про право у даному випадку. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. При цьому, згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та інший вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Згідно з пп.4.10 п.4 гл.10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Факт постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті [INFO] спільно в квартирі [ADDRESS] , знайшов своє підтвердження у судовому засіданні на підставі досліджених судом доказів. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже, такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Враховуючи вищевикладене, а також, що встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем породжує юридичні наслідки, а саме його підтвердження необхідне заявнику для реалізації права на спадщину, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення і встановлення зазначеного факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, суд вважає за необхідне дану заяву задовольнити та встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини, за адресою: квартира [ADDRESS] . За таких обставин, суд вважає за можливе встановити заявнику факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Outcome: approved