Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

позивач звернувся до Шевченківського районного суду м.Львова з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості у розмірі 176 973,55 гривень, яка складається із заборгованості за кредитним договором № 002/19452114-СК_SB від 13.03.2023 року у розмірі 104 678,63 гривень, а саме: 68 030,12 гривень заборгованість за тілом кредиту, 36 648,51 гривень заборгованість за процентами; заборгованості за кредитним договором № 946/24987551-VR від 01.03.2024 року у розмірі 72 294,92 гривень, а саме: 45 015,00 гривень заборгованість за тілом кредиту, 27 279,92 гривень заборгованість по відсотках. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.03.2023 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем було укладено заяву-договір № 002/19452114-СК_SB про надання споживчого кредиту на власні потреби у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок. [PERSON] з 13.03.2023 року є власником поточного рахунку у гривні № [NUMBER] , який відкритий до Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування з номером Кредитного договору №002/19452114-CK_SB (надалі Кредитний договір). Умовами Кредитного договору визначено, що ознайомившись з Публічною пропозицією АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами АТ «ТАСКОМБАНК», Позичальник просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку. Згідно умовами Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування Відповідач просив відкрити поточний рахунок [NUMBER] у національній валюті. Позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 200 000 гривень), а саме надані кошти в сумі 68 030,12 гривень з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом 59,00%; Строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Разом з тим, 01 березня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем було укладено заяву-договір №946/24987551-VR про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (кредитний договір 2). Згідно заяви-договору №946/24987551-VR, додаткового договору та паспорта споживчого кредиту позивач надав позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 100 000,00 гривень; тип кредиту кредитна лінія; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією на такий самий період; процентна ставка за користування кредитом 83,0% за операціями зняття готівкових коштів та 65,0% за іншими операціями; цільове призначення кредиту на споживчі потреби. Кредитні кошти відповідачу надані були у спосіб, зазначений у кредитному договорі. Таким чином, позивач свої зобов`язання за Договорами виконав в повному обсязі, в той час як відповідач свої зобов`язання за Договорами належним чином не виконує. Внаслідок чого станом на 01 вересня 2025 року утворилася заборгованість за кредитним договором №002/19452114-СК_SB від 13 березня 2023 року у розмірі 104 678,63 гривень з яких 68 030,12 гривень заборгованість по тілу кредиту та 36 648,51 гривень заборгованість по відсотках. Водночас за договором №946/24987551-VR від 01 березня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 72 294,92 гривень, з яких 45 015,00 гривень заборгованість по тілу кредиту та 27 279,92 гривень заборгованість по відсотках. Загальна заборгованість за кредитними договорами становить 176 973,55 гривень. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Позовна заява поступила до Шевченківського районного суду м.Львова 28.10.2025 року. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 30.10.2025 року, позовну заяву передано на розгляд до Личаківського районного суду м.Львова за підсудністю. Матеріали справи поступили до суду 24.11.2025 року та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду такої було визначено суддю Яворського С.Й. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 25.11.2025 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В силу вимог Закону та враховуючи ціну позову дана справа є малозначною і підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, а тому, відповідно до вимог частини третьої статті 279 ЦПК України суд не проводив підготовчого засідання. Перед тим як закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд надав можливість кожній із сторін висловити свою позицію та надати наявні у неї докази. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в п.22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020 року), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента. Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи. Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Про існування будь яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи. Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків. Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. В будь якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції. Справа була призначена до судового розгляду на 12.01.2026 року та у зв`язку із неявкою учасників процесу, розгляд справи відкладено на 03.02.2026 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Разом з тим, подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився без поважних причин, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, поштове відправлення повернуте з відміткою «адресат відсутній». Відзив на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, у відповідності до вимог ст.ст.223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи, розглянути справу у відсутності сторін, ухваливши заочне рішення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу 03.02.2026 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правовідносини. Судом встановлено, що 13.03.2023 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та відповідачем укладено Заяву-договір на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування № 002/19452114-СК_SB (далі Договір) про надання споживчого кредиту (а.с.20-32). Відповідно до умовам Кредитного договору ознайомившись з Публічною пропозицією АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, тарифами АТ «ТАСКОМБАНК», відповідач просив відкрити поточний рахунок у гривні, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, на своє ім`я та виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Master Card World та встановити кредитний ліміт на суму, вказану в мобільному додатку. Згідно умовами Заяви-договору на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування відповідач просив відкрити поточний рахунок [NUMBER] у національній валюті. Позичальнику було встановлено ліміт кредитування рахунку в межах максимальної суми загального ліміту кредитування для вказаного продукту (що складає 200 000 гривень), а саме надані кошти в сумі 68 030,12 гривень з процентною ставкою за встановленим кредитним лімітом 59,00 %. Строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією. Згідно Договору, відповідач акцептував Публічну пропозицію АТ «ТАСКОМБАНК», яка розміщена на веб-сайті Банку: www.tascombank.com.ua, на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб і беззастережно приєднався до умов договору. Просив Банк надати кредит, згідно інформації, наведеної вище у заяві-договорі. Відповідач також погодився з тим, що він зобов`язаний у строки обумовлені договором повернути кредит, сплатити проценти за користування ним (банківські послуги) та належним чином виконувати інші фінансові зобов`язання. Підписанням цієї Заяви-договору відповідач [PERSON] підтвердив, що дана Заява-договір є невід`ємною частиною Договору, що він ознайомлений із змістом цієї Заяви-договору, із всіма додатками до нього та повністю з ними згідний. Умови Заяви-договору та Договору є зрозумілими для Позичальника, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні. Позичальник підтвердив, що він попередньо ознайомлений та у електронній формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену Законом України «Про захист прав споживачів» та Законом України «Про споживче кредитування». На підставі укладеного договору, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Разом з тим, 01 березня 2024 року між АТ «Таскомбанк» та відповідачем було укладено заяву-договір №946/24987551-VR про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (кредитний договір 2). Згідно заяви-договору №946/24987551-VR, додаткового договору та паспорта споживчого кредиту позивач надав позичальнику грошові кошти на наступних умовах: встановлена сума кредитного ліміту 100 000,00 гривень; тип кредиту кредитна лінія; строк користування 12 місяців з автоматичною пролонгацією на такий самий період; процентна ставка за користування кредитом 83,0% - за операціями зняття готівкових коштів та 65,0% - за іншими операціями; цільове призначення кредиту на споживчі потреби. Кредитні кошти відповідачу надані були у спосіб, зазначений у кредитному договорі. Позивач свої зобов`язання за Договорами виконав в повному обсязі, в той час як відповідач свої зобов`язання за Договорами належним чином не виконує, внаслідок чого, станом на 01 вересня 2025 року утворилася заборгованість за кредитним договором №002/19452114-СК_SB від 13 березня 2023 року у розмірі 104 678,63 гривень, з яких 68 030,12 гривень заборгованість по тілу кредиту та 36 648,51 гривень заборгованість по відсотках. За договором №946/24987551-VR від 01 березня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 72 294,92 гривень, з яких 45 015,00 гривень заборгованість по тілу кредиту та 27 279,92 гривень заборгованість по відсотках. Загальна заборгованість за кредитними договорами становить 176 973,55 гривень. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно розрахунку заборгованості станом на 01.09.2025 року загальний розмір заборгованості за кредитним договором №002/19452114-СК_SB від 13.03.2023 року становить 104 678,63 гривень, з яких: 68 030,12 гривень заборгованість по тілу кредиту; 36 648,51 гривень - заборгованість за відсотками; загальний розмір заборгованості за кредитним договором №946/24987551-VR від 01.03.2024 року становить 72 294,92 гривень, з яких 45 015,00 гривень заборгованість по тілу кредиту та 27 279,92 гривень заборгованість по відсотках (а.с.17-19; 32-33). Загальний розмір заборгованості становить 176 973,55 гривень. З метою стягнення зазначеної суми у примусовому порядку позивач звернувся до суду з цим позовом. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Таким чином, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитних договорів приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. Тобто положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. Банком за допомогою належних доказів доведені обставини, які підтверджують укладення з відповідачем договору-приєднання з погодженням усіх суттєвих умов, які ним підписані у заяві-приєднанні, зокрема, відсотків та умов повернення кредитних коштів лише з можливістю договірного списання. Стосовно інших умов договору комплексного банківського обслуговування, в тому числі наслідків несвоєчасного виконання кредитних зобов`язань, позичальником зазначено лише про ознайомлення з ними та їх розуміння. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За положеннями статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, в тому числі в частині права позикодавця на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до вимог ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Зокрема, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи, банк свої зобов`язання перед позичальником виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти, а саме можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак, позичальник взяті на себе за кредитним договором зобов`язання належним чином не виконав, що призвело до утворення заборгованості, що має відображення у розрахунках заборгованості. Суд приймає до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості як належний доказ по справі, оскільки будь яких доказів на спростування таких відповідачем не надано. Окрім цього, відповідачем також не представлено суду своїх розрахунків заборгованості за спірними кредитними договорами, які б містили інший розмір заборгованості визначеної стороною позивача та не доведено, що на момент укладення договорів існували інші умови ніж зазначені в таких. Нарахування відсотків проводилось у межах строку кредитування договору. В порушення умов кредитних договорів, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як уже зазначалось вище, кредити надані відповідачу у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, а використання відповідачем кредитних коштів, що відображено у банківській виписці, по факту і є отриманням кредитних коштів відповідачем, які використовувались ним для здійснення банківських операцій. Враховуючи те, що за умовами вищезазначених договорів відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в кредит коштів, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України не надав, відтак, суд вважає, що заборгованість за основним боргом та відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Таким чином, відповідно до ст.89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а право позивача на повернення кредиту та сплату відсотків захисту. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, сплата якого підтверджується відповідною платіжною інструкцією №723 від 13.10.2025 року (а.с.17).

Outcome: approved