Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У жовтні 2025 рокуТовариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі ТОВ «Свеа Фінанс» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1620978 від 09 липня 2024 року. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 09 липня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» (далі ТОВ «Селфі кредит») та [PERSON] було укладено договір № 1620978 про надання споживчого кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». [PERSON] було здійснено реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора та заповнено електронну заявку на отримання споживчого кредиту на сайті ТОВ «Селфі Кредит» за адресою https://selfiecredit.ua. ТОВ «Селфі Кредит» 09 липня 2024 року направило [PERSON] пропозицію (оферту) укласти Договір № 1620978 про надання споживчого кредиту у вигляді розміщення в особистому кабінеті Позичальника на сайті повного тексту кредитного договору (за обраними Позичальником в процесі параметрами терміну і суми кредиту. Зазначає, що відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Селфі Кредит» надає позичальнику кредит в гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 360 днів, стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту. ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти в сумі 29900 грн. шляхом їх перерахування на картку позичальника № [NUMBER] , яку позичальник вказав при оформленні кредиту. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов Договору, сплативши 08 серпня 2024 року платежів на суму 13051,51 грн, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. 29 січня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-03/25, відповідно до умов якого Клієнт (Первісний Кредитор) відступає (передає) Фактору (Новий Кредитор) Права вимоги, а Фактор набуває Права вимоги від Клієнта та сплачує Клієнту за відступлення Прав вимог Фінансування у сумі, що дорівнює ціні Договору у порядку та у строки встановлені цим Договором. Відповідно до Додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу № 01.02-03/25 від 29 січня 2025 року, заборгованість [PERSON] за кредитним договором № 1620978 складає: 122888,99 грн, з яких: 29899,99 грн - заборгованість по тілу, 78039 грн - заборгованість по відсотках, 14950 грн - заборгованість за пенею. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованність за кредитним договором та судові витрати. У відзиві на позов представник відповідача [PERSON] адвокат Цокало Є.М. просила позов задоволити частково, вказавши що з [PERSON] відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не підлягають стягненню відсотки за користування кредитом, оскільки відповідач з 20 лютого 2015 року є військовослужбовцем, а також відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того представник позивача просила пропорційно від задоволених позовних вимог стягнути із позивача витрати на правничу допомогу, зазначивши що позивач поніс такі витрати на суму 9500 грн. В судове засідання представник позивача не з`явилася, одночасно із подачею позову заявила клопотання, де просить розгляд справи проводити у її відсутності. Відповідач, який про час, місце та дату судового засідання повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився. Представник відповідача направила до суду заяву, де просила провести розгляд справи у її та відповідача відсутності. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню наступних підстав. Судом встановлено, що 09 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено договір №1620978 про надання споживчого кредиту за продуктом NewShort. Договір №1620978 про надання споживчого кредиту за продуктом NewShort, додаток №1 до нього графік платежів за договором, паспорт споживчого кредиту відповідач підписав електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Р548. Відповідно до умов договору кредитного договору №1620978 товариство надає позичальнику кредит в гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Кредит надається строком на 360 днів. Відповідно до п. 1.5. договору тип процентної ставки- фіксована; стандартна процентна ставка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту. Відповідно до п. 2.1. договору кредитні кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної карти № [NUMBER] . ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі та у строк, передбаченими умовами договору. 29 січня 2025 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс» було укладено договір факторингу № 01.02-03/25, відповідно до якого ТОВ «Селфі Кредит» відступило на користь ТОВ «Свеа Фінанс» права грошової вимоги до позичальників, у тому числі за договором про надання споживчого кредиту договір №1620978 про надання споживчого кредиту, що укладений між ТОВ «СелфіКредит» та відповідачем, що підтверджується договором факторингу № 01.02-03/25, актом прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу №01.02-03/25 від 29.01.2024 року, витягом з Реєстру боржників за договором факторингу №01.02-03/25 від 29.01.2024 року, платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 1401 від 30 січня 2025 року (а.с. 28-39). Згідно з ст. ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України, встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. За висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі ст. 514 ЦПК України. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); дарування (частина друга статті 718 ЦК України); факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №1620978 про надання споживчого кредиту від 9 липня 2024 року станом 29.01.2025 року сума заборгованості [PERSON] становить 122888,99 грн, з яких: - заборгованість по тілу кредиту - 29899,99 грн, заборгованість по відсотках - 78039 грн, заборгованість за пенею - 14950 грн (а.с. 24-26). Надані сторонами та досліджені судом письмові докази, які відповідачем не оспорюються, вказують на те, що 9 липня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено договір №1620978 про надання споживчого кредиту за продуктом NewShort, за умовами якого він отримав у кредит 29900 грн, та 8 серпня 2024 року частково погасив кредит на суму 13051,51 грн. Що стосується розміру процентів за користування грошовими коштами за вказаним договором кредиту, то суд зважає на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] з 20 лютого 2015 року походить військову службу по теперішній час у військовій частини [NUMBER] , що підтверджується довідкою військової частини [NUMBER] від 4 лютого 2025 року (форма 5). Частина 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20 грудня 1991 року (далі - Закон №2011-ХІІ), в редакції, чинній на час укладення договору кредиту, передбачала, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Оскільки відповідач з 20 лютого 2015 року є військовослужбовцем і по теперішній час проходить військову службу, тому відповідно до частини 15 статті 14 Закону №2011-ХІІ позивач не мав право нараховувати відповідачу проценти за користування кредитом. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за договором кредиту № 1620978 від 9 липня 2024 року вбачається, що за період з 9 липня 2024 року по 29 січня 2025 року включно йому нараховувалися проценти, які не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки у цей період відповідач проходив військову службу, на підставі положень ч.15 ст.14 Закону №2011-ХІІ, звільняється від сплати процентів за користування кредитом. Крім того 8 серпня 2024 року відповідачем частково погашено заборгованість за даним договором на суму 13051,51 грн, з цієї суми 0,01 грн зараховано на погашення тіла кредиту, а 13051,50 грн - на погашення відсотків. Таким чином, з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № 1620978 від 9 липня 2024 року у розмірі 16848,49 грн (29900 грн -13051,51 грн). Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Свеа Фінанс» просило також стягнути з відповідача на свою користь 14950 грн пені. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Відповідно до статті 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала на те, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанови від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Оскільки пеня за кредитним договором в розмірі 14950 грн нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то [PERSON] звільняється від обов`язку її сплати на користь ТОВ «Свеа Фінанс». Викладення на підставі Закону України від 22 листопада 2023 року №3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» у новій редакції пункту 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України №1734-VIII «Про споживче кредитування» не змінює визначене ЦК України правове регулювання звільнення позичальників від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за кредитними договорами у період дії воєнного стану. З огляду на викладене, з [PERSON] на користь ТОВ «Свеа Фінанс» слід стягнути заборгованість за договором кредиту №1620978 від 9 липня 2024 року в розмірі 16848,49 грн - заборгованість по тілу кредиту. У стягненні відсотків у сумі 78039 грн та пені в розмірі 14950 грн слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. Згідно з ч.1 та ч.2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує пропорційність задоволених вимог. Позов заявлено з ціною 122888,99 грн, а задоволено на суму 16848,49 грн, тобто на 13,71% (16848,49 х 100 : 122888,99). За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 332,11 грн (2422,40 грн. х 13,71%) судового збору. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів відповідача [PERSON] під час розгляду справи в суді на підставі договору про надання правничої допомоги №1395 від 15 жовтня 2025 року здійснювала адвокат Цокало Т.М. Згідно детального опису робіт (наданих послуг) сторони погодили вартість наданих адвокатом послуг у даній справі в розмірі 9500 грн. Зважаючи на складність справи, а саме, предмет доказування, необхідність збору доказів, складність застосування норм права, обсягу поданих заяв по суті справи та інших процесуальних документів, що були подані адвокатом Цокало Т.М., за відсутності заяви позивача про зменшення цих витрат, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом наданих послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов ТОВ «Свеа Фінанс» задоволено на 13,71%, й відповідно відмовлено у позові на 86,29% тому з позивача на користь відповідача слід стягнути 8197,55 грн (9500 грн х 86,29%) витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: partial