Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. У позовній заяві позивач [PERSON] просила визнати спільною сумісною власністю її, [PERSON] , та відповідача [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 72,3 кв.м., житловою площею 53,8 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, а саме: (а) прибудова, (а1) вхідні сходи, (Б) літня кухня, (В) сарай, (Д) льох, (Г) вбиральня, (Е) колодязь, (N1) огорожа, (N2) ворота, що розташовані в [ADDRESS] , а в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, [PERSON] просила визнати за нею право власності на частку такого житлового будинку та господарських будівель. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] у позовній заяві зазначила про те, що 4 листопада 2003 року між нею, [PERSON] , та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі в неї та відповідача народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 20 червня 2025 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розірвання шлюбу та ще до подання такої заяви до суду відповідач почав проживати окремо. За час шлюбу нею та відповідачем було набуте спільне майно, зокрема, житловий будинок [ADDRESS] . Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був придбаний 13 вересня 2007 року за спільні кошти подружжя на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 13 вересня 2007 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Рідченко О.Й., за реєстраційним номером 2171. Право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами було зареєстровано на [PERSON] . У позовній заяві позивач [PERSON] зазначила про те, що відповідач [PERSON] бажає створити сім`ю з іншою жінкою. Питання поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в добровільному порядку між нею та відповідачем не вирішено. В позовній заяві позивач [PERSON] просила позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. На розгляд справи позивач [PERSON] не з`явилась. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Садовий М.В. позовні вимоги позивача підтримав, з підстав викладених у позовній заяві, просив позовні вимоги позивача задовольнити та вирішити питання про судові витрати. Відповідач [PERSON] на розгляд справи до суду не з`явився, подав заяву в якій повідомив про неможливість прибуття в судове засідання у зв`язку з перебуванням у відрядженні, просив справу розглянути без його участі, а також зазначив про те, що позовні вимоги позивача визнає, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями. В задоволенні позовної вимоги про стягнення судових витрат просив відмовити, оскільки вважав їх необґрунтованими. Заслухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] одружилися 4 листопада 2003 року, їх шлюб був зареєстрованим у Підгаєцькій сільській раді Млинівського району Рівненської області, актовий запис 6. На підставі рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 15 жовтня 2025 року, ухваленого в справі №566/906/25, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Таке рішення суду набрало законної сили 15 листопада 2025 року. Як встановлено із змісту Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 435037116 (а.с. 10), Витягу з Державного реєстру речових прав №460460032, Відповіді №2292943 від 30 січня 2026 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 13 вересня 2007 року приватним нотаріусом Млинівського районного нотаріального округу Рівненської області Рідченко О.Й., за р. №2171, [PERSON] набув право власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів. В силу вимог ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обігу (ч. 1 ст. 61 СК України). Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічне закріплене в ч. 2 ст. 372 ЦК України, згідно якої - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372 /504 /17, від 6 лютого 2018 року в справі № 235/9895/15- ц, від 5 квітня 2018 року в справі № 404/ 1515/16-ц та у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі №6-843цс17, які відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинні бути враховані всіма судами України. Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя визначаються статтею 71 СК України. Згідно поданої до суду 9 грудня 2025 року заяви (а.с. 40) відповідач [PERSON] зазначив про те, що визнає позовні вимоги позивача щодо поділу житлового будинку з надвірними будівлями. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог судом не встановлено. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (сторін по справі). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально (а.с. 19). Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. До позовної заяви позивачем додано довідку про оплату правничої допомоги № 30 від 18 серпня 2025 року, квитанцію до прибуткового ордера №29 від 18 серпня 2025 року (а.с. 16, 17), що підтверджують сплату позивачем [PERSON] адвокату Садовому М.В. на надання правничої допомоги 10000 гривень. Відповідач [PERSON] у поданій до суду заяві зазначив про те, що вважає такі витрати необґрунтованими. Статтею 137 ЦПК України, передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved