Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Представник ТОВ "Факторинг Партнерс" звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позову посилається на те, що 01.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] , було укладено договір № 2109147648333. Вказаний договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором. Відповідно до умов договору, сума позики становить 4 800,00 грн., строк позики 365 днів, з кінцевим терміном повернення 24.09.2021 р.. 01.12.2021 р. між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 1-12 відповідно до умов якої ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників, у тому числі і за договором № 2109147648333 укладеним з [PERSON] ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги за договором про надання фінансових послуг ТОВ "Коллект Центр" згідно з договором про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 р. № 10-03/2023/01 до боржників, зокрема і за договором № 2109147648333 укладеним з [PERSON] 18.02.2025 року між ТОВ "Коллект Центр" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" було укладено договір факторингу №18-02/25, згідно з яким ТОВ "Коллект Центр" відступило ТОВ "Факторинг Партнерс" право вимоги до боржників, зокрема і за договором № 2109147648333 укладеним з [PERSON] .. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування за договором № 2109147648333 від 01.04.2021 р., що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості, становить 83715,36 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 800 грн. та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 78 915,36 грн.. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 61 993,92 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 800 грн. та заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 57 193,92 грн.. У добровільному порядку сплатити наявну заборгованість позичальник відмовляється. Тому позивач просить стягнути з відповідача на користь ТОВ "Факторинг Партнерс" заборгованість за договором у загальному розмірі 61 993,92 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 28.07.2025 р. у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням, викликом сторін. Ухвалою суду від 13.11.2025 р. клопотання представника відповідача задоволено та постановлено витребувати у позивача докази. 04.12.2025 р. від позивача надійшли докази на виконання вимог ухвали від 13.11.2025 р.. 27.01.2026 р. представник відповідача, адвокат Гривачевська Л.М., подала заяву, у якій вказала, що договір № 2109147648333 від 01.04.2021 р. укладений в електронній формі з порушенням вимог Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Окрім того зазначила, що надана позивачем паперова копія Договору про надання фінансових послуг № 2109147648333 не містить доказів про його підписання сторонами, в т. ч. за допомогою електронного підпису з відповідними всіма реквізитами, визначеними Законами України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Вказала, що матеріали справи не містять доказів перерахування та отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 4 800 грн., оформлених відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. На підставі викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Представник позивача у прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, про час, дату та місце розгляду справи. У заяві від 27.01.2026 року просили проводити судове засідання за їх відсутності, позовні вимоги не визнають та просять у їх задоволенні відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин першої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 01.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» та [PERSON] , було укладено договір про надання фінансових послуг № № 2109147648333, згідно з умов якого товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в анкеті-заяві та складає 4 800 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору (а.с.26-27). Відповідно до п. 1.9 граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік. Договір про надання фінансових послуг № 2109147648333 від 01.04.2021 року було підписано [PERSON] шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z8 (а.с. 27). Окрім того відповідач шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором Z8 підписав додаток № 1 до Кредитного договору. Заява-Анкета (для отримання кредиту), у якому відповідач вказав персональну інформацію та номер карткового рахунку (а.с. 47). До матеріалів справи також долучено копію паспорту споживчого кредиту (а.с. 60-61) та правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування» (а.с. 62-64). ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало своє грошове зобов`язання та надало [PERSON] грошові кошти згідно з умовами договору. Вказана обставина підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 06.01.2025 р. з якого вбачається, що 01.04.2021 16:15:23 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта [NUMBER] у сумі 4 800,00 грн., номер договору № 2109147648333 (а.с. 65). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 2109147648333 від 01.04.2021 станом на 30.11.2021 року заборгованість відповідача перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» становить 39 168 грн. та складається з: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 800 грн. та заборгованість за нарахованими процентами - 34 368,00 грн. (а.с. 14-15). 01.12.2021 р. між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 1-12 відповідно до умов якої ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до боржників, у тому числі і за договором № 2109147648333 укладеним з [PERSON] (а.с. 18-22). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 р. до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача за договором про надання фінансових послуг № 2109147648333 у розмірі 39 168 грн. (а.с. 24-25). 10.03.2023 р. між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ "Коллект Центр" укладено договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги відповідно до умов якої ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ "Коллект Центр" право вимоги до боржників, у тому числі і за договором № 2109147648333 укладеним з [PERSON] (а.с. 28-33). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 р. до ТОВ "Коллект Центр" перейшло право вимоги до відповідача за договором про надання фінансових послуг № 2109147648333 у розмірі 83 715,36 грн. (а.с. 37-39). 18.02.2025 року між ТОВ "Коллект Центр" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Факторинг Партнерс" було укладено договір №18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, згідно з яким ТОВ "Коллект Центр" відступило ТОВ "Факторинг Партнерс" право вимоги до боржників, у тому числі і за договором № 2109147648333 укладеним з [PERSON] (а.с. 41-45). Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №18-02/25 від 18.02.2025 р. до ТОВ "Факторинг Партнерс" перейшло право вимоги до відповідача за договором про надання фінансових послуг № 2109147648333 у розмірі 83 715,36 грн. (а.с. 48-49). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 2109147648333 від 01.04.2021 р. станом на 13.06.2025 р. заборгованість відповідача перед ТОВ «Вердикт Капітал» становить 83 715,36 грн. та складається з: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 800 грн. та заборгованість за нарахованими процентами - 78 915,36 грн. (а.с. 16). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 2109147648333 від 01.04.2021 р. станом на 13.06.2025 р. заборгованість відповідача перед ТОВ "Коллект Центр" становить 83 715,36 грн. та складається з: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 800 грн. та заборгованість за нарахованими процентами - 78 915,36 грн. (а.с. 16 зворот). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 2109147648333 від 01.04.2021 р. станом на 13.06.2025 р. заборгованість відповідача перед ТОВ "Факторинг Партнерс" становить 83 715,36 грн. та складається з: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 800 грн. та заборгованість за нарахованими процентами - 78 915,36 грн. (а.с. 17). Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ч.1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.3). Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19. У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18), від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 (провадження № 61-6379св21). Таким чином, судом встановлено, що з відповідачем дійсно був укладений вищевказаний договір про надання фінансових послуг № 2109147648333з ТОВ «Служба миттєвого кредитування». Доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер) були використані ТОВ «Служба миттєвого кредитування» для укладення договору від його імені, відповідачем та його представником до суду не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору. Окрім того представником відповідача не надано жодних доказів того, що вказаний номер телефону [NUMBER] , на який відправлявся одноразовий ідентифікатор, у договорі про надання фінансових послуг йому не належить. Окрім того суд зазначає, що договір про надання фінансових послуг№ 2109147648333був підписаний відповідачем та представником ТОВ «Служба миттєвого кредитування» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Тобто електронний підпис одноразовим ідентифікатором не може бути перевірений через державні ресурси: портал «Дія» та центральний засвідчувальний орган, оскільки вказаний ідентифікатор направляється на номер телефону або електронну пошту. У свою чергу представник відповідача не надала жодних доказів, що [PERSON] не отримував вказаний ідентифікатор, а тому суд відхиляє доводи про те, що договір був не підписаний сторонами. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до частин другої, третьої, п`ятої статті 100ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Зважаючи на вищевикладене суд не бере до уваги посилання представника відповідача на неналежність електронних доказів, оскільки дані докази подані з дотриманням вимог цивільно - процесуального законодавства, окрім того представник позивача на вимогу суду надав оригінали вказаних електронних доказів, які перевірені судом на відповідність до поданих паперових копій. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Належними доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Згідно з правовою позицією, яка була висловлена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 у справі № 161/16891-15 про стягнення заборгованості за кредитним договором (провадження № 61-517св18), банк зобов`язаний доводити отримання позичальником грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір за допомогою первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. У постанові Верховного Суду від 12 червня 2023 року (справа №263/3470/20) зроблено висновок, що відповідно до пункту 1 статті 13 Закону розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України. Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України. Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку. На підтвердження перерахування грошових коштів від ТОВ «Служба миттєвого кредитування» на банківську картку відповідача представник позивача надав лист ТОВ «Фінансова компанія «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 06.01.2025 р., який суд, враховуючи положення Законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та правові висновки викладені у вищевказаних постановах Верховного Суду, вважає належним та допустимим доказом на підтвердження факту перерахування грошових коштів. Суд наголошує, що ТОВ «Служба миттєвого кредитування», яке надавало кошти, не є банківською установою та не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно із Законом України «Про банки та банківську діяльність» та Інструкцією з бухгалтерського обліку операцій із фінансовими інструментами в банках України, затвердженої постановою Національного банку України від 21 лютого 2018 року № 14, чинною на час укладення кредитних договорів. ТОВ «Служба миттєвого кредитування» надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту (позики). Відповідач та його представник не надали доказів того, що банківська картка, на яку перераховано грошову суму у розмірі 4 800 грн., йому не належать, або того, що кошти на такий рахунок не надходили. Окрім того суд наголошує, що відповідач як власник банківського рахунку має можливість самостійно надати виписки на підтвердження факту не отримання грошових коштів. Таким чином суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування грошових коштів. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04 червня 2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Таким чином, можна зробити висновок, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, провадження № 61-13587св20. На підтвердження відступлення прав вимоги, позивач надав суду копії: договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 р. укладеного між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» (а.с. 18-22), акту приймання - передавання реєстру боржників за договором факторингу № 1-12 від 01.12.2021 р. (а.с. 23 зворот), платіжного доручення № 307600018 від 03.12.2021 р. про оплату відступлення прав вимоги до боржників (а.с. 23), реєстру боржників до договору факторингу № 1-12 від 01.12.2021 р. (а.с. 24-25), договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 р. укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ "Коллект Центр" (а.с. 28-33), акту прийому - передачі реєстру боржників за договором № 10-03/2023/01 (а.с. 36), реєстру боржників до договору № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 р. (а.с. 37-39), акту зарахування зустрічних - однорідних вимог (а.с. 34-35), договору № 18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.02.2025 р. укладеного між ТОВ "Коллект Центр" та ТОВ "Факторинг Партнерс" (а.с. 41-45), акту прийому - передачі реєстру боржників до договору № 18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги (а.с. 47 зворот), акту зарахування зустрічних однорідних вимог (а.с. 46), реєстру боржників до договору № 18-02/25 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 18.02.2025 р. (а.с. 48-49). Таким чином перехід права вимоги до позивача відбувся із дотриманням вимог законодавства, окрім того договори про відступлення прав недійсними не визнавалися та на даний час не скасовані. Щодо стягнення заборгованості у розмірі 61 993,92 грн. суд зазначає наступне. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, як це передбачено ст. 526 ЦК України. Частиною першою статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки сформульовані Верховним Судом, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (пункти 53,54), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункти 6.22-6.25), від 19 травня 2020 року у справі №910/23028/17 (пункт 6.28) та постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 361/4563/16-ц, від 15 липня 2020 року у справі № 176/3645/14-ц та ряді інших. У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2020 № 911/19/19, Верховний Суд зазначив, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Якщо інше не встановлено законом, у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитодавець самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, а в разі збільшення процентної ставки - поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки протягом 15 календарних днів, що настають за днем, з якого застосовується нова ставка. У разі незгоди позичальника із збільшенням процентної ставки позичальник зобов`язаний погасити заборгованість за договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дня отримання повідомлення про збільшення процентної ставки. З дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі зобов`язання сторін за таким договором припиняються. При цьому до моменту повного погашення заборгованості, але не більше 30 календарних днів з дати отримання повідомлення про збільшення процентної ставки, застосовується попередній розмір процентної ставки. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен забезпечувати точне визначення розміру процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитодавець не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. Індекс, що використовується у формулі визначення змінюваної процентної ставки, повинен відповідати таким вимогам: 1) поточне значення індексу повинно періодично, але не рідше одного разу на місяць, публікуватися в медіа або оприлюднюватися через інші загальнодоступні регулярні джерела інформації. Кредитний договір повинен містити посилання на джерело інформації про відповідний індекс; 2) індекс повинен ґрунтуватися на об`єктивних індикаторах фінансової сфери, що дозволяють визначити ринкову вартість кредитних ресурсів; 3) значення індексу повинно встановлюватися незалежною установою з визнаною діловою репутацією на ринку фінансових послуг. У разі застосування змінюваної процентної ставки у кредитному договорі визначається максимальний розмір процентної ставки, що може бути застосований. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Згідно з ч. 4 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» якщо договором про споживчий кредит передбачена змінювана процентна ставка, кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити споживача, поручителя та інших зобов`язаних за цим договором осіб про зміну такої ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Таке повідомлення має містити підставу зміни розміру процентної ставки, нову процентну ставку та зазначення дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. Разом із повідомленням кредитодавець зобов`язаний надати споживачу новий графік платежів, у якому визначається кількість платежів, що залишаються до сплати після вступу в дію нової ставки, та у разі зміни кількості та періодичності платежів - інформацію про їх нову кількість та періодичність. Якщо визначити розмір майбутніх платежів неможливо, кредитодавець має повідомити споживача про те, що сума, яка залишилася до сплати, може змінюватися у результаті зміни процентної ставки залежно від поточного балансу поточного рахунку споживача на дату вступу в дію відповідної зміни. Якщо в результаті зміни процентної ставки змінюється розмір платежу, це має бути чітко зазначено в повідомленні. Попереднє повідомлення споживача про зміну змінюваної процентної ставки не вимагається, якщо дотримано всіх таких умов: 1) договором про споживчий кредит передбачено, що інформація про зміну змінюваної процентної ставки повинна надаватися споживачу періодично у письмовій формі, і строки такого повідомлення визначені цим договором; 2) договором про споживчий кредит передбачено, що процентна ставка може змінюватися залежно від зміни погодженого сторонами індексу; 3) інформація про індекс оприлюднюється у приміщенні кредитодавця, в якому надаються послуги споживачам; 4) зміна змінюваної процентної ставки здійснюється виключно в результаті зміни погодженого сторонами індексу (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»). Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» у разі невиконання кредитодавцем вимог, передбачених частиною четвертою цієї статті, при підвищенні процентної ставки кредитодавець не має права вимагати від споживача сплати платежів згідно з новим графіком платежів, розрахованим на підставі підвищеної процентної ставки. До дати виконання вимог, передбачених частиною четвертою цієї статті, зазначеної у відповідному повідомленні, направленому споживачу в порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, платежі, що залишаються до сплати, розраховуються за процентною ставкою, що діяла до дати підвищення. Відповідно до п. 1.3 договору про надання фінансових послуг№ 2109147648333від 01.04.2021 р. орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів. Пунктом 1.4.2. договору встановлено, що в разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом. Граничний строк кредитування (строк дії кредитного договору): 1 рік (п. 1.9 договору). З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що сторони погодили строк кредитування саме протягом 1 року, тобто до 01.04.2022 року. Згідно з п.1.4 договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування (процентна ставка), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) з 15 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б); г) починаючи з 30 дня, наступного за орієнтовним строком повернення кредиту, процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. Проаналізувавши вказані положення договору суд приходить до висновку, що у договорі встановлено змінювану процентну ставку, оскільки підпункти б-г пункту 1.4 договору прямо свідчать про збільшення процентної ставки протягом строку кредитування, які ставляться в залежність від виконання позичальником умов договору щодо повернення коштів і фактично несуть каральний, а не договірний (компенсаційний) характер. Вказівка про фіксований тип процентної ставки в договорі не свідчить про такий її статус. У матеріалах справи відсутні докази повідомлення відповідача про зміну процентної ставки, а тому як первісний кредитор, так і позивач у подальшому не має права на отримання відсотків за процентної ставкою більше ніж 2 % протягом усього строку кредитування. Таким чином, за Договором про надання фінансових послуг№ 2109147648333від 01.04.2021 р. з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки в розмірі 35 040 грн. (4 800 грн. * 2 % ? 100 % * 365 днів), а загалом до стягнення за цим договором 39 840 грн.. Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 16 000 грн. суд зазначає наступне. У заяві від 27.01.2026 року представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо), тобто склад та розмір судових витрат входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц. Слід відзначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (постанова ВП ВС від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16). До матеріалів справи позивачем надано договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 р. (а.с. 56-58), заявку на надання юридичної допомоги № 514 від 01.05.2025 р. (а.с. 59), витяг з акту № 11 про надання юридичної допомоги від 30.05.2025 р. (а.с. 59 зворот). Однак, в матеріалах цивільної справи відсутня платіжна інструкція про сплату за послуги адвокатського об?єднання чи будь-якого іншого документу, який свідчить про фактичну сплату позивачем адвокатському об?єднанню за послуги з ведення справи, відповідачем у якій є [PERSON] .. Тобто, будь-яких інших доказів на підтвердження існування та розміру понесення витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, до позовної заяви додано не було. Заявка на надання юридичної допомоги та витяг з акту № 11, надані позивачем, не є належними доказами фактичного понесення стороною таких витрат. А тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог за недоведеністю. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню і з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 2109147648333 від 01.04.2021 р. у розмірі 39 840 грн.з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4 800 грн. та заборгованість за нарахованими процентами - 35 040 грн.. Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (51% ) в сумі 1 235,40 грн., оскільки позовні вимоги задоволено частково. На підставі приведеного вище,

Outcome: partial