Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, просила розірвати шлюб між нею позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , зареєстрований 20 травня 2011 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському міському управлінні юстиції , актовий запис № 228 , Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 20 травня 2011 оку. Шлюбних відносини у сторін по справі припинилися у вересні 2021 року і з того часу вони мешкають окремо. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем . Спільного господарства не ведуть , спільне життя з відповідачем не склалося, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я фактично розпалася і подальше збереження сім`ї є неможливим, однак відповідач не бажає розірвати шлюб у добровільному порядку. Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися , однак представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю та задоволення позовних вимог позивача з підстав зазначених в позові, позивач у судове засідання не з`явилася , однак повідомила суд про задоволення її позовних вимог і розірвання позову з відповідачем оскільки їх сім`я фактично розпалася і подальше збереження сім`ї є неможливим, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не з`явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України, відзиву на позов або зустрічного позову не подав. Суд, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 травня 2011 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському міському управлінні юстиції , актовий запис № 228 . Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем . Письмові доводи позивача, що видно з тексту позовної заяви, вказують на те, що сторони з вересня 2021 року мешкають окремо, спільного господарства не ведуть , спільне життя з відповідачем не склалося, тому наполягання позивача на розірванні шлюбу базується на неможливості подальшого збереження сім`ї, оскільки їх сім`я фактично розпалася і подальше збереження сім`ї є неможливим. Відповідач не бажає розірвати шлюб у добровільному порядку Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Згідно зі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач відзиву на позов заперечень до суду не надає, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 113 СК України , особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При ухваленні рішення суд бере до уваги те, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 20 травня 2011 року. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей : доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають з позивачем . Шлюбні відносини у них припинилися з вересня 2021 року і з того часу вони мешкають окремо. Спільного господарства не ведуть , спільне життя з відповідачем не склалося, тому позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки їх сім`я фактично розпалася і подальше збереження сім`ї є неможливим. Відповідач не бажає розірвати шлюб у добровільному порядку. При цьому, звернення позивачки до суду з цим позовом суд розцінює як відсутність її вільної згоди на перебування у шлюбі, що з урахуванням принципу його добровільності, закріпленого в ст. 24 СК України є суттєвою обставиною для вирішення судом даної справи. Сукупність досліджених судом доказів, їх оцінка свідчать проте, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. При таких обставинах шлюб між сторонами слід розірвати, задовольнивши позов позивача. Прізвище дружини після розірвання шлюбу залишити " [PERSON] " . Витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем.

Outcome: approved