Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до рішення Тернівської міської ради від 28 березня 2007 року № 140 Комунальне підприємство «ТЖКП» є виконавцем житлово-комунальних послуг у м. Тернівка. Згідно із Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 року № 417-VІІ КП «ТЖКП» протоколами загальних зборів у м. Тернівка Дніпропетровської області визнано управителем багатоквартирного будинку по [ADDRESS] . Відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та є абонентом КП «ТЖКП», оскільки користується житлово-комунальними послугами. Між КП «ТЖКП» і відповідачем встановились фактичні договірні відносини з приводу надання комунальних послуг та відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Відмов від споживання комунальними послугами відповідач не заявляла, претензій не пред`являла, технічних заходів щодо обмеження можливості користування комунальними послугами не проводилось. Станом на 01.11.2025 року відповідач має заборгованість за спожиті житлово комунальні послуги за період з 01.03.2022 року по 01.11.2025 року в загальному розмірі 60035,02 грн. Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 04 грудня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просить розглядати справу без участі представника, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача - адвокат Мерцалов М.Ю. та відповідач в судове засідання не з`явилися, надали суду заяву, в якій просять цивільну справу розглядати без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників судового процесу, які належним чином повідомлені про день та час розгляду справи та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 28 березня 2007 року № 140 виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді м. Тернівка визначено Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство» (а.с. 5). Згідно з протоколом зборів співвласників (власників квартир та нежитлових приміщень) будинку [ADDRESS] від 15 травня 2016 року, Комунальне підприємство «Тернівське житлово-комунальне підприємство» визначено управителем вказаного будинку (а.с. 6). Відповідач [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується випискою з адресної картки виданою виконавчим комітетом Тернівської міської ради та відомостями з реєстру територіальної громади про місце проживання особи № 2639 від 28.11.2025 (а.с.8,17). Відповідно до довідки про заборгованість абонентського відділу КП «ТЖКП» заборгованість за особовим рахунком № [NUMBER] відкритим за адресою: [ADDRESS] , станом на 01.11.2025 року складає 60035,02 грн., з яких: абонентське обслуговування (водопостачання та водовідведення) у сумі 760,10 грн., абонентське обслуговування (поводження з побутовими відходами) у сумі 59,62 грн., абонентське обслуговування (теплопостачання) у сумі 396,91 грн., водопостачання та водовідведення у сумі 10867,66 грн., теплопостачання у сумі 32819,11 грн., поводження з побутовими відходами у сумі 2210,29 грн., управління багатоквартирним будинком у сумі 12921,33 грн. Будь-яких доказів з приводу того, що відповідач відмовлялася від надання вищевказаних послуг, або ці послуги не надавалися або надавалися не в повному обсязі - суду надано не було. Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного і житлового законодавства. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з зазначеною статтею, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема, споживачі та виконавці комунальних послуг. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. У відповідності до ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Пунктом 5 ч. 1 ст.1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживачів. Так, правом споживача є одержання вчасно та належної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами укладених договорів, а обов`язком оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами, а також укладення договорів про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом. Згідно з ч. 1 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Факт відсутності письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2019 року у справі № 486/156/17 та 17 жовтня 2019 року у справі № 214/7766/15-ц. У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 листопада 2024 року в справі №463/6799/18 міститься висновок про те, що відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, між Комунальним підприємством «Тернівське житлово-комунальне підприємство» та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки підприємство надає житлово-комунальні послуги з водо-, теплопостачання та водовідведення, утримання будинків і прибудинкових територій, а відповідач ними користується. Отже, відповідач зобов`язана сплатити кошти за спожиту послугу, а позивач має право вимагати від відповідача виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг, виходячи з факту проживання останньої у квартирі, що розташована в багатоквартирному житловому будинку, та ґрунтується на законі. Позивач фактично надавав відповідачу житлово-комунальні послуги, а відповідач використовувала дані послуги для задоволення власних потреб та не відмовлялася від них. З матеріалів справи встановлено, що відповідач періодично сплачувала суми коштів, що свідчить про визнання нею свого обов`язку по сплаті житлово-комунальних послуг (а.с. 11). Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи також визнання позовних вимог відповідачем повінстю, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у заявленому розмірі. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 3028,00 грн, згідно платіжної інструкції № 3400 від 26.11.2025, що міститься у матеріалах справи (а.с.4). Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведені норми, а також те, що відповідач визнала позов в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, суд вважає розподілити судові витрати таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, згідно квитанцій № 3400 від 26.11.2025 року на суму 3028,00 грн, що складає 1514,00 грн; 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем, що складає 1514,00 грн стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved