Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому прохали стягнути із [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» заборгованість у розмірі 182539,50 грн., з яких: 29900 грн.-заборгованість за тілом кредиту, 137689,50 грн.-заборгованість за процентами, 14950 грн.-штрафні санкції, судовий збір в сумі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29880,933 грн. Позов обгрунтований тим, що 02.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за № 1606827, додатки та додаткові угоди до якого є невід`ємними частинами та є обов`язковими до виконання їх сторонами. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу , шляхом перерахування у безготівковій формі на номер платіжної картки № [NUMBER] , який відповідач вказав під час укладення кредитного договору, кредитні кошти, відповідач прийняв у власне користування грошові(кредитні) кошти, який відповідач зобов`язався повернути у строки, визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитним договором, а також згідно п. 6.4. кредитного договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф. У порушення умов зобов`язання у відповідача виникла заборгованість у розмірі 182539,50 грн., яка у добровільному порядку не погашена. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити наявну кредитну заборгованість. Однак всі звернення та вимоги позивача щодо добровільного погашення заборгованості за Кредитним договором позичальником задоволені не були, сума боргу за кредитним договором на момент звернення до суду із цією позовною заявою залишається непогашеною, у зв`язку із чим позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав. Ухвалою судді від 20.06.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Відповідачу рекомендованим листом були направлені копії матеріалів справи та ухвали про відкриття провадження. 04 серпня 2025 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому останній прохає у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, провадження по справі закрити. Зазначає про те, що із позовними вимогами відповідач категорично не згоден, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. Представник відповідача зазначає про те, що позивачем неналежним чином оформлено позовну заяву при зверненні із нею до суду, матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження наявної заборгованості, графіки платежів, паспорт споживчого кредиту у матеріалах справи відсутні. Позивачем не надано доказів того, що відповідач була ознайомлена із умовами надано кредиту та взагалі отримувала кошти. Із розміром нарахованої заборгованості відповідач не згодна, вважає, що нарахування таких сум здійснювалось у порушення вимог чинного законодавства. Розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій значно перевищує заборгованість за тілом кредиту. Надані позивачем розрахунки на підтвердження сум заборгованості є односторонніми арифметичними розрахунками позивача і не є правовою підставою для стягнення таких сум. Первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення суду надано не було. Вважають заявлені суми необгрунтованими. Крім того прохають зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на те, що заявлений розмір є значно завищений з урахуванням категорії даної справи, є непропорційним предмету спору, а тому прохали зменшити такі витрати до 4000 грн. 26 серпня 2025 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначають наступне. У відзиві відповідач не заперечує щодо укладення кредитного договору, лише акцентує увагу на нібито недостатності доказів, які на його думку, мав би подати позивач разом з позовною заявою Так, відповідач у відзиві вказує, що графіку платежів та паспорту споживчого кредиту немає в додатках, і немає доказів, що відповідач ознайомлювався з цими документами при укладенні договору . Однак ці твердження спростовуються доказами у справі, оскільки в матеріалах справи наявні. Факт укладення кредитного договору від 02.07.2024 відповідачем фактично визнаний та підтверджений належними і допустимими доказами. Паспорт споживчого кредиту та графік платежів підписані відповідачем одноразовими ідентифікаторами та наявні в матеріалах справи. Заперечення відповідача про відсутність цих документів є безпідставними, не підтверджені жодними доказами та суперечать встановленим обставинам справи. Заперечення відповідача є необґрунтованими та такими, що не підлягають врахуванню. Відповідачем при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідача), але відповідно до Постанов Правління Національного банку України від 03.11.2021 № 113, від 05.11.2014 N 705, яка була чинна на момент укладення договору, від 29.07.2022 № 164 позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідача. Між Товариством та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № [NUMBER] від 2024-04 01. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»: 02.07.2024 12:01:14 на суму 29900 грн. Факт видачі кредитних коштів підтверджується листом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПЕЙТЕК» щодо успішності переказу кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , вказану відповідачем під час укладення кредитного договору, додаток 8. Цей документ у сукупності з реквізитами договору та реєстраційними даними платіжної системи, є належним і допустимим доказом фактичної видачі кредитних коштів відповідачу. Позивач вважає безпідставними доводи відзиву про не надання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу. Оскільки позивач не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи , а відтак наданий суду позивачем лист та розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач не заявляв. Таким чином, факт наявності права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором беззаперечно доведено належними та допустимими доказами, що наявні в матеріалах справи. Відповідач зверталася до позивача з заявою про реструктуризацію кредитної заборгованості по договору № 1606827 від 02.07.2024 року , яким підтвердила наявність боргу та вказала, що не відмовляється від зобов`язань по договору , але просила зробити реструктуризацію заборгованості, зменшити борг і не здійснювати виконавчий напис. При цьому заявила, у випадку відмови у задоволенні її вимог по цій заяві всі спори вирішувати в судовому порядку. Копія цієї заяви від 27.01.2025 була направлена 19.05.2025 р. відповідачем на електронну адресу представника позивача. Отже , поведінка відповідача на етапі досудового врегулювання та під час судового розгляду є суперечливою. Таким чином, відповідач свої зобов`язання перед Кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, чим порушив умови договору. Крім того, зазначають, що договір про споживчий кредит був укладений 02.07.2024 з дотриманням вимог чинного законодавства України. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк , розмір кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки та штрафні санкції відповідають нормам законодавства України, а процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту є процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Позивач, у зв`язку з невиконанням відповідачем вимог договору неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити наявну кредитну заборгованість шляхом направлення листів на електронну адресу відповідача, а також шляхом направлення рекомендованих листів з описом вкладення. Проте звернення та вимоги позивача щодо добровільного погашення заборгованості за кредитним договором позичальником проігноровані та сума боргу за Кредитним договором на момент звернення до суду із цією позовною заявою є непогашеною. Твердження відповідача про відсутність доказів направлення досудової вимоги є безпідставним та необґрунтованим. Більше того, у відповідь на досудову вимогу відповідач направила представнику позивача повідомлення, що вона призупиняє виплати по кредиту поки не буде розглянуто її заяву про реструктуризацію заборгованості. Законом № 3498-IX внесені зміни, зокрема, до Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачено, що за договорами, укладеними починаючи з 24 січня 2024 року, кредитодавець має право здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, а споживач несе відповідальність за прострочення виконання грошових зобов`язань за договором та зобов`язаний сплатити неустойку за таке прострочення. Отже, лише в період набрання чинності з 1 березня 2020 року по 24.01.2024 (30-й день включно з дня і Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг") споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Позивач здійснив розрахунок заборгованості згідно Закону України «Про споживче кредитування» та з дотримання вимог чинного законодавства України. Кредитний договір укладений між сторонами за допомогою дистанційних засобів, у відповідності до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015, яка регулює порядок укладення електронного договору, є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмові формі. Даний договір був укладений у електронній формі. Подані позивачем до суду (через систему ЕСІТС) докази - засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством, а аргументи відповідача надуманими. Думки відповідача щодо розміру судових витрат та про відсутність доказів, вважають суб`єктивними судженням, які не відповідають дійсності та суперечать доказам, що наявні у матеріалах справи, а також вимогам ст. 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність № 5076-VI від 05.07.2012. Такі витрати на думку позивача є обгрунтованими. 05 вересня 2025 року до суду надійшли заперечення від представника відповідача, в яких остання прохала відмовити у задоволенні позовних вимог з урахуванням вище наданих письмових пояснень. Позовні вимоги є необгрунтованими, належного розрахунку заборгованості позивачем надано не було, доказів виникнення у відповідача заборгованості перед позивачем суду надно не було. Дослідивши матеріали справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 02.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за № 1606827, додатки та додаткові угоди до якого є невід`ємними частинами та є обов`язковими до виконання їх сторонами. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу , шляхом перерахування у безготівковій формі на номер платіжної картки № [NUMBER] , який відповідач вказав під час укладення кредитного договору, кредитні кошти, відповідач прийняв у власне користування грошові(кредитні) кошти, який відповідач зобов`язався повернути у строки, визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитним договором, а також згідно п. 6.4. кредитного договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф. У порушення умов зобов`язання у відповідача виникла заборгованість у розмірі 182539,50 грн., яка складається із 29900 грн.-заборгованість за тілом кредиту, 137689,50 грн.-заборгованість за процентами, 14950 грн.-штрафні санкції. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити наявну кредитну заборгованість, однак всі звернення та вимоги позивача щодо добровільного погашення заборгованості за Кредитним договором позичальником задоволені не були, сума боргу за кредитним договором на момент звернення до суду із цією позовною заявою залишається непогашеною. Згідно п. 1.1. договору № 1606827 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кошти у кредит в національній валюті України гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. П.1.2. передбачено, що сума кредиту (загальний розмір) складає: 29 900,00 гривень. Тип кредиту кредит. Відповідно до п.1.3. строк кредиту - 360 дні (в)(день). Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), первісна редакція якого наведена в Додатку №1 до цього Договору. Відповідно до п. 1.5. договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти в наступному порядку та на таких умовах: 1.5.1. Стандартна процентна ставка становить 1.5 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Відповідно до п. 1.6. мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Відповідно до п. 2.1. договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № [NUMBER] . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) Товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від Товариства (в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), Сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів Споживача для надання кредиту за цим Договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття Товариством рішення про надання кредиту Споживачу. Якщо Сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду Споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим Договором, а у Товариства не виникає прострочення кредитора. Відповідно до п. 2.2. договору сума кредиту (його частина) перераховується Товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 02.07.2024 року або 03.07.2024 року. У випадку, якщо Товариство здійснює перерахунок коштів не у день укладання Договору, а у наступний календарний день, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредиту (кількість днів), зазначений в п.1.3 Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий Графік платежів розміщується Товариством в Особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу Споживача. Відповідно до п. 2.3. договору Товариство надає Споживачу через Особистий кабінет:- консультації з питань виконання Договору, направляє різного роду повідомлення та інформацію, в тому числі у вигляді документів;- інформацію про зміни в умовах надання кредиту (якщо такі зміни передбачені Договором). Як вбачається з матеріалів справи, вказаний кредитний договір був укладений в електронній формі, підписаний шляхом введення одноразового ідентифікатора. Отже, підписання Кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором є прямою і безумовною згодою відповідача з умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з яким він ознайомився перед підписанням Кредитного договору та отриманням кредиту. Між Товариством та ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» було укладено Договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку №01042024-2 від 2024-04-01. Відповідно до зазначеного Договору було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ»: 02.07.2024 12:01:14 на суму 29900 грн. Номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК» - 5d816389-3f2d-450e-9b79-967edebd52c2 Номер транзакції в системі ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» c41039aa9f1caab40ff40b922b5b408c Session ID - 025483092918 Сайт торгівця - http://selfiecredit.com.ua Код авторизації - 774509 Банк-еквайр - АТ «ПУМБ» Призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Тобто відповідачу були перераховані кошти у сумі та на умовах, які погоджені сторонами. Таким чином, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» виконало умови кредитного договору та перерахувало на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 299000 грн, в свою чергу, позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що відповідно до ст. 626 ЦК кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 Цивільного кодексу України). Положення статті 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020р. у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020р. у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020р. № 127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною, у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. б ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, суд приходить до висновку, що сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови надання грошових коштів у кредит, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 Цивільного кодексу України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Статтею 509 цього Кодексу встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі, відповідно до статті 1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що передбачено статтею 526 Цивільного кодексу України. За приписами частин 1, 2 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідаючи перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Тобто належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, розмірі та у валюті, визначеними Кредитним договором. На підставі частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно з розрахунком заборгованості за вказаним договором заборгованість у відповідача становить 182539,50 грн., яка складається із 29900 грн.-заборгованість за тілом кредиту, 137689,50 грн.-заборгованість за процентами, 14950 грн.-штрафні санкції. Відповідач не згодна із наявною заборгованістю, вказує на неправильне нарахування таких сум, проте свого контрозрахунку заборгованості останньою суду надано не було. Відповідач зверталася до позивача, просила зробити реструктуризацію заборгованості, зменшити борг і не здійснювати виконавчий напис. Отже , поведінка відповідача на етапі досудового врегулювання та під час судового розгляду є суперечливою. Таким чином, відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, чим порушив умови договору. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладання договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. У даному випадку сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк , розмір кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку, нараховані відсотки та штрафні санкції відповідають нормам законодавства України, а процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту є процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Звернення та вимоги позивача щодо добровільного погашення заборгованості за кредитним договором позичальником проігноровані та сума боргу за кредитним договором на момент звернення до суду із цією позовною заявою є непогашеною. Твердження відповідача про відсутність доказів направлення досудової вимоги є безпідставним та необґрунтованим. Відповідач направляла представнику позивача повідомлення, що вона призупиняє виплати по кредиту поки не буде розглянуто її заяву про реструктуризацію заборгованості. Посилання відповідача не необгрунтоване нарахування штрафних санкцій враховуючи заборони, які діяли, н відповідають обставинам справи. Так, відповідач звернулася до позивача з метою отримання кредиту-02.07.2024 р. Лише в період набрання чинності з 1 березня 2020 року по 24.01.2024 (30-й день включно з дня і Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг") споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Позивач здійснив розрахунок заборгованості згідно Закону України «Про споживче кредитування» та з дотримання вимог чинного законодавства України. Кредитний договір укладений між сторонами за допомогою дистанційних засобів, у відповідності до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015, яка регулює порядок укладення електронного договору, є електронним договором, та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмові формі. Подані позивачем до суду (через систему ЕСІТС) докази - засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством, а аргументи відповідача не відповідають обставинам справи. З урахуванням вищенаведеного, перевіривши наданий розрахунок заборгованості, суд погоджується з порядком нарахування позивачем заборгованості, яка відповідає вимогам закону та положенням кредитного договору, та вважає, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені належними та допустимими письмовими доказами і вважаються судом доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Жодних доказів, які б спростовували висновки суду про чинність договору, відповідач не надав, в тому числі не спростовано розміру нарахованої суми заборгованості, як і не доведено виконання грошових зобов`язань перед позивачем належним чином. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, позивачем доведено неналежне виконання відповідачем умов договору та наявність заборгованості, що стороною відповідача спростовано не було, а відтак суд вважає, що наявні підстави для задоволення позову та стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача за договором про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort» за № 1606827 у сумі 182539,50 грн., з яких: 29900 грн.-заборгованість за тілом кредиту, 137689,50 грн.-заборгованість за процентами, 14950 грн.-штрафні санкції. Крім того, в зв`язку із задоволенням позовних вимог, в порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 2 422,40 грн. Крім того, позивач прохає стягнути із відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 29880,93 грн. В свою чергу представник відповідача вважає такий розмір витрат значно завищеним, таким , що не відповідає категорії даної справи, а тому прохала зменшити такі витрати до 4000 грн. Відповідно до ч. 1,3,4,6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження вказаних витрат позивачем додано договір про надання правової( правничої) допомоги від 10.03.2025 року, зразок заповнення платіжного доручення за договором про надання правової( правничої) допомоги від 10.03.2025 року, платіжну квитанцію №14043 від 28.04.2025 року. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 р. у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020р. у справі 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат(встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір -обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 (провадження№ 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження№ 61-44217св18), від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 (провадження№ 61-10459св20), від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 (провадження № 61-3157св21). Указана судова практика є незмінною. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги/додатковій угоді до договору. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 29880,93 грн. є значно завищеними. Враховуючи складність справи, яка є малозначною, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, розмір задоволених позовних вимог, суд вважає, що до витрати на професійну правничу допомогу підлягають до задоволення частково, а саме у розмірі 4000 грн. Такий її розмір відповідає засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги та підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного, та

Outcome: approved