Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

До суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр», в якій представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір позики № 77429664, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 24950,00 грн строком на 10 днів зі сплатою процентів. 14.11.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит № 100711900, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 3 500,00 грн строком на 15 днів зі сплатою процентів. На підставі укладених договорів факторингу, права вимоги за вказаними договорами були відступлені на користь позивача ТОВ «Коллект Центр. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо зобов`язань, станом на 21.07.2025 у нього утворилась заборгованість за договорами на загальну суму 29759,88 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7654,14 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 21440,06 грн, заборгованість за комісіями - 665,00 грн, нараховані 3% річних - 0,68 грн. У зв`язку з наведеним, позивач просить стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, судовий збір 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу 13 000 грн. Ухвалою суду від 01.08.2025 відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник позивача у позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, на позові наполягав. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідно ч. 8 ст.128, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі. 14.08.2025 відповідач, в інтересах якого діє адвокат Хвищук Н.В. подала відзив, згідно з яким позовні вимоги визнав частково. Щодо договору позики №77429664 від 02.10.2021, зазначає, що відповідно до п. 2 Договору сума позики складає 4950,00 грн., строк позики - 10 днів, процентна ставка - 1,99% річних. Орієнтовна загальна вартість позики у грн становить 5935,05 грн. На виконання умов Договору Позичальником було проведено наступні оплати: 12.10.2021 - 66,63 грн, 12.10.2021 - 553,96 грн, 20.10.2021 - 1 000,00 грн, 20.10.2021 - 1 500,00 грн, 27.10.2021 - 520,80 грн, 05.11.2021 - 686,14 грн., що підтверджується роздруківкою з особистого кабінету Боржника, а також з розрахунку Позивача, який додано ним до позовної заяви. За період користування Позикою з 02.10.2021 по 11.10.2021 (10 днів) сума Процентів за користування позикою склала 985,10 грн. (4950,00 * 1,99% = 98,51 (за день) * 10 днів = 985,10). Однак, 12.10.2021 Відповідачем сплачено 66,63 грн. + 553,96 грн. = 620,59 грн. Таким чином, залишок заборгованості станом на 12.10.2021 склав 5 314,51 грн (4950,00 по тілу кредиту + 364,51 по % (985,10 - 620,59) = 5314,51 грн.). В подальшому Відповідачем було сплачено ще 3 706,94 грн: 20.10.2021 - 1 000,00 грн, 20.10.2021 - 1 500,00 грн, 27.10.2021 - 520,80 грн, 05.11.2021 - 686,14 грн. А тому сума заборгованості Відповідача складає 1 607,57 грн. (5 314,51 - 1000,00 - 1500,00 - 520,80 - 686,14 = 1607,57 грн.), оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. Щодо договору про споживчий кредит №100711900 від 14.11.2021 відповідач зазначає, що враховуючи умови договору: строк, відсоткову ставку, суму договору, заборгованість Відповідача становить 4 550 грн. (3 500,00 тіло кредиту + 1 050,00 проценти), оскільки після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. Щодо стягнення комісії в розмірі 665,00 грн, вважає такі умови договору нікчемними, оскільки суперечить вимогам ЗУ «Про споживче кредитування». Таким чином, відповідачем визнаються вимоги щодо стягнення боргу в сумі 1 607,57 грн. за договором позики №77429664 від 02.10.2021; в сумі 4 550, 00 грн. за договором про споживчий кредит №100711900 від 14.11.2021. Решта позовних вимог є безпідставними, необґрунтованими та не підлягають до задоволення. У задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу просить відмовити, оскільки представником позивача в цілому завищені години, які об`єктивно необхідні для надання консультації та обговорення умов співпраці із клієнтом. Крім того, дана категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, відсутні посилання на судову практику, що потребувало б додаткового часу на її вивчення. Пакет документів, що доданий до позовної заяви, також є наперед визначеним та не потребує великих зусиль для його зібрання. Позивач скористався правом подачі відповіді на відзив, згідно з яким підтримав позовні вимоги підтримав. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.10.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем укладено Договір позики № 77429664, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 4950,00 грн строком на 10 днів зі сплатою процентів 1,99% в день. Відповідно до п. 4 вказаного договору позики проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики. Згідно з п. 5.2 вказаного договору позики позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення в кінці строку позики), у тому числі на умовах фінансового кредиту, розміщені на відповідному сайті (далі - Правила), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в Правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі. Так, згідно з п. 7.1, 7.5, 7.8, 7.10, 7.12 Правил позичальник має право продовжити строк користування позикою, зокрема, необмежену кількість разів. За продовження строку користування позикою позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації. Позичальник погоджується, що при обранні виду пролонгації в особистому кабінеті та виконанні умов, встановлених товариством для оформлення пролонгації та продовження строку (терміну) дії договору позики, таке оформлення та продовження відбувається автоматично, а згода позичальника проявляється у здійсненні дій по внесенні грошових коштів на ім`я товариства та без будь-якого документального оформлення. У випадку внесення позичальником суми грошових коштів, яка є недостатньою для повного погашення заборгованості, але є достатньою для оформлення пролонгації, ця сума направляється товариством (на його розсуд) на таке продовження строку користування позикою задля запобігання понадстрокового користування позикою. Якщо позичальник, під час внесення платежу не бажає оформлювати пролонгацію, позичальник зобов`язаний повідомити про це товариство протягом 24 годин з моменту внесення платежу шляхом надсилання на поштову скриньку товариства повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за договором, з обов`язковим зазначенням номеру договору та сплаченої суми. Відповідно до п. 6.5 Правил у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку не повернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування позикою (або її частиною), починаючи з першого дня такого понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Вказаний договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), про що свідчить п. 20 договору позики «Юридичні адреси та реквізити сторін». Видача кредитних коштів за договором в сумі 4950,00 грн підтверджена довідкою № КД-000030494/ТНПП від 19.05.2025, виданою ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС». Таким чином судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі. Зазанчені обставини підтверджуються визнаються відповідачем, що стверджується поданим відзивом. 22.02.2022 було укладено договір №22/02/2022 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77429664. 10.01.2023 було укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №77429664. Позивач зазначає, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором ні перед первісним кредитором, пі перед фактором, а тому загальний розмір заборгованості станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 11594,88 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4154,14 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 7440,06 грн, нараховані 3% річних - 0,68 грн. Крім цього, 14.11.2021 між ТОВ «МІЛОАН» та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит № 100711900, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 3 500,00 грн строком на 15 днів зі сплатою процентів 2% в день. Комісія за надання кредиту: 665,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово. Проценти за користуванням кредитом нараховуються за ставкою 2,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користуваня кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2, 2.3 цього договору (п.п. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5.1, 1.5.2, 1.6, 1.7 договору). Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування (п. 2.4.1 договору). Згідно з п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Відповідно до п. 2.3.1, 2.3.1.1, 2.3.1.2 договору, продовження строку кредитування може відбуватися на пільгових або стандартних (базових) умовах. Так, для продовження строку кредитування на пільгових умовах позичальник має вчинити дії, передбачені розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування на пільгових умовах проценти за користування кредитом протягом періоду, на який продовжено строк кредитування, нараховуються за ставкою, визначеною п. 1.5.2 договору. Також позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням усіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 90 днів. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, наведеною в п.1.6. договору. Договір підписано одноразовими ідентифікаторами, про що зазначено у Довідці про ідентифікацію договору №100711900. Таким чином судом встановлено, що первісні кредитори свої зобов`язання надати грошові кошти виконали в повному обсязі. Зазанчені обставини підтверджуються визнаються відповідачем, що стверджується поданим відзивом. Своєю чергою відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, внаслідок чого, згідно з розрахунком заборгованості станом на 21.07.2025 заборгованість відповідача за Договором №100711900 від 14.11.2021 становить 18165,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 3500,00 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 14000,00 грн, заборгованість за комісіями - 665,00 грн. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за вищевказаними Договорами, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 29759,88 грн, з яких: - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 7654,14 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 21440,06 грн, заборгованість за комісіями - 665,00 грн, нараховані 3% річних - 0,68 грн. 10.02.2022 було укладено договір №10-02/2022-50 відповідно до якого ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІЛОАН" відступило на користь ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №100711900. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» стало належним кредитором за договором Надаючи свою правову оцінку відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 у справі № 732/670/19. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Отже, підписана відповідачем анкета-заява про приєднання разом із умовами та правилами банку складають укладений між сторонами у справі договір про надання кредиту у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку. Заявляючи позовні вимоги, ТОВ «Коллект Центр» посилається на те, що між первісними кредитодавцями та [PERSON] були укладені договори позики, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відповідно до яких було надало відповідачу грошові кошти зі сплатою відсотків за користування кредитом. На підтвердження умов договору надано суду також розрахунок заборгованості. Вказані документи підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи містять підтвердження, що саме ці Умови кредитування розумів Відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи договори своїм одноразовим електронним підписом, а також те, що вказані документи на момент отримання Відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування. За наведених обставин є підстави вважати, що ТОВ «Коллект Центр» як клієнт за договором факторингу набув право вимоги за вищенаведеними кредитними зобов`язаннями до відповідача на умовах визначених договорами кредитування. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або до інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частинами 1,2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи із змісту ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Таким чином судом встановлено доведеним факт отримання відповідачем грошових коштів за договорами позики та факт невиконання зобов`язання щодо їх повернення позивачу, врезультаті чого у відповідача виникла заборгованість. Зі встановлених судом обставин слідує, що за умовами договору № 77429664 сума заборгованості за перші 10 днів користування кредитними коштами становить 5935,05 (4950+ (4950*1,99*10)). З врахуванням автомпролонгації, що становить не більше 90 днів з дня після завершення строку кредитування. Відповідно відсотки за користування кредитом нараховуються за ставкою, визначеною у п.2.3 Договору 2,7% в день, а тому розмір відсотків складає 12028,5 грн (4950*2,7*90). Відтак, суд не бере до уваги доводи відповідача про те, що відсотки нараховані поза межами строку дії договору. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відсоткова ставка нарахування періоду пролонгації є зниженою та становить 1,67% в день, що не погіршує становище боржника. Також вбачається, що розрахунок заборгованості зменшено на суми внесених відповідачем платежів на погашення заборгованості, а саме: на 4327,53 грн. Таким чином суд бере до уваги наданий позивачем розрахунок, оскільки такий детально відображає механізм нарахування заборгованості та відповідає умовам договору. Отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 11594,88 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 4154,14 грн, заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 7440,06 грн, нараховані 3% річних - 0,68 грн Крім цього зі встановлених судом обставин слідує, що за умовами договору № 100711900 заборгованість за договором становить 4550 грн за перші 15 днів користування кредитом, що складається з 3500 грн тіла кредиту, 1050 грн відсотки (3500*2%*15). Що стосується вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 665 грн, то така є безпідставною, оскільки відповідно до умов кредитного договору позичальнику кредит надавався на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін у даній частині визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 №15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11Закону України«Про захистправ споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції Українитреба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За положеннями частини п`ятої статті11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті18 Закону України «Про захист прав споживачів`до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цьогоЗаконупро несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24.10.2018 по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. У зв`язку з наведеним позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 665,00 грн не підлягають задоволенню. У зв`язку з автопролонгацією договору, заборгованість за користування кредитними коштами з 30.11.2021 становить 10 500 (3500 *5%*60). Таким чином позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором № 100711900 підлягає частковому задоволенню, зокрема в сумі 15050 грн. Отже заборгованість за договорами № 77429664, № 100711900 становить 26644,88 грн (11594, 88 +15050). В решті позову відмовити. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено на 89,53% (26 644,88 /29759,88), тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2176,00 грн (2422,40* 89,53) судового збору. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Позивач у прохальній частині позову просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13000,00 грн. Однак суд вважає ці витрати необґрунтовано завищеними, з таких міркувань. Частиною 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат. Також слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Заїченко проти України»). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Судом досліджено договір про надання правничої допомоги, заявкою на надання юридичної допомоги, описом послуг та їх вартість: -надання усної консультації 4000 грн; -складання позовної заяви 9000 грн. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги складність справи, ціну позову, заявлену суму витрат на правничу допомогу, витрачений представником позивача час на виконання ним відповідних робіт щодо правової консультації, збирання доказової бази, а тому суд виходить з конкретних обставин справи, вважає що визначений розмір оплати є завищеним та не є співмірним обсягу наданих послуг, ціною позову та складністю справи. Оцінюючи співмірність цих витрат суд зазначає, що в детальному описі наданих послуг не розкритий зміст усних консультацій адвоката, зважаючи на те, що позивач є фінансовою установою, а примусове стягнення заборгованості, яка була ним викуплена за договором факторингу, є основною його господарською діяльністю. Також суд вважає необґрунтовано завищеними витрати адвоката на складання позову, оскільки справа є типової та не вимагає значних зусиль для підготовки позовної заяви. Крім цього суд зауважує, що справа розглядалась у спрощеному провадженні без виклику сторін. Враховуючи викладене, приписи ч.2 ст. 141 ЦПК України, оцінивши усі необхідні аспекти цієї справи: складність та обсяг виконаних адвокатом робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, значення справи для сторони, з урахуванням критеріїв співмірності необхідних і достатніх витрат суд приходить до висновку, що справедливим та виваженим буде стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в сумі - 2000 грн. Така сума відповідає принципам розумності та справедливості.

Outcome: partial