Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Естінко Т.Е., звернулася до суду з позовом до Виноградівської міської ради, в якому просить: встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , свідоцтва на право власності на житло реєстровий номер 925 видане Виноградівською міською радою Виноградівського району Закарпатської області 17 липня 1998 року на прізвище та ім`я [PERSON] ; визнати право власності [PERSON] , [INFO] , на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя оформила заповіт, згідно якого все своє майно, яке буде належати їй на день смерті може успадкувати [PERSON] , [INFO] . Позивачка по справі звернулась з метою прийняття спадщини до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Пилип М. А., однак в оформленні нотаріальної дії було відмовлено, так як не була визначена частка у сумісній власності - квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розбіжностями у написанні імені власника, а саме: у свідоцтві зазначено ім`я та прізвище як [PERSON] та у свідоцтві про смерть де прізвище та ім`я спадкодавця зазначено як: [PERSON] . Всі ці розбіжності в документах та відсутність зазначення розміру частки у свідоцтві на право власності на житло створили перепони у оформленні спадкових прав позивачки. Провести розрахунок часток у спільній власності, а саме у квартирі за адресою: [ADDRESS] на даний час неможливо, адже для цього необхідно подати заяви всіх співвласників, однак це не є можливим, оскільки обидва із співвласників померли. На момент смерті [PERSON] , [PERSON] , яка була його мамою, проживала з ним у спірній квартирі і не зверталася до нотаріуса про відмову від прийняття спадщини, вона прийняла спадщину та стала єдиним власником квартири. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві та додатково пояснила, що вона доглядала за знайомою своєї матері спадкодавцем [PERSON] , після смерті якої звернулася до приватного нотаріуса для оформлення спадщини за заповітом, однак отримала від приватного нотаріуса письмову відмову. Позовні вимоги просить задоволити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві та просила суд такі задоволити в повному обсязі. Представник відповідача Виноградівської міської ради будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмові пояснення на позовну заяву, згідно яких Виноградівська міська рада вважає позов необґрунтованим та просить у позові відмовити посилаючись на те, що позивачкою не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, вивчивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права. Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до вимог ст. 315 ЦПК України, суди розглядають справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а згідно п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України - про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документів, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеної у свідоцтві про народження або паспорті. Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України). Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У відповідності до ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.12.2022. За життя [PERSON] залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Пилип М.А. 18.09.2019 р. за реєстровим номером 1209, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно, яке буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також всього того, що згідно з законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с. 15-16). Після смерті спадкодавця залишилося спадкове майно та для оформлення спадкових прав, 21.01.2023 позивачка як єдиний спадкоємець за заповітом звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Пилип М. А. із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого було заведено спадкову справу №5/2023, номер у спадковому реєстрі 70170044. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України (ред. 2003 р.) спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину. 24 січня 2024 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Пилип М.А. з заявою на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно - частку у праві спільної сумісної власності квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло, виданого Виноградівською міською радою Виноградівського району Закарпатської області 17 липня 1998 року згідно рішення від 17 липня 1998 року за №7; реєстровий № 925. Право спільної сумісної власності на квартиру зареєстровано Виноградівським районним бюро технічної інвентаризації у реєстрову книгу за №1188. Відповідно до 4.16. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Разом з цим приватний нотаріус Пилип М.А. 24.01.2024 відмовила позивачці у видачі видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, про що ухвалила постанову від 24.01.2024 № 50/02-31 з тих підстав, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом неможливо у зв`язку з розбіжностями у написанні прізвища та імені спадкодавця у правовстановлюючому документі на нерухоме майно, а саме у свідоцтві на право власності на житло, де зазначено прізвище та ім`я власника як « [PERSON] » та у свідоцтві про смерть, де прізвище та ім`я спадкодавця зазначено як « [PERSON] ». Також неможливо визначити частку спадкодавця у зазначеній квартирі, адже свідоцтво на право власності на житло видане у спільній сумісній власності. За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Позивачка просить встановити факт належності спадкодавцю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , правовстановлюючого документа - свідоцтва на право власності на житло реєстровий номер 925 видане Виноградівською міською радою Виноградівського району Закарпатської області 17 липня 1998 року на прізвище та ім`я [PERSON] , однак даказів на підтверджкенння даного факту суду не надала. Із наведеного вище, вбачається, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з боку позивачки, що підтверджували би її позовні вимоги, тобто встановлених джерел інформації, що має значення для справи, у зв`язку з чим позовна вимога про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задоволенню не підлягає. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Особи, які беруть участь у справі, розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємця, щодо захисту яких він звернувся до суду (постанова Верховного Суду від 17.06.2020 у справі № 376/2660/17). Звертаючись до суду зі позовною вимогою про визнання права власності на нерухоме майно, до складу спадкового майна позивачка відносить 1/2 частку квартири за адресою [ADDRESS] . Інша частка у розмірі 1/2 даної квартири, згідно свідоцтва на право власності на житло належить [PERSON] . Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з невизначеністю частки [PERSON] у спільній власності. Позивачка стверджує, що визначити частки неможливо, оскільки і [PERSON] , і її син - [PERSON] померли, при цьому син помер раніше за матір, а [PERSON] «не відмовлялася від спадщини», бо вони проживали разом. Жодного належного доказу смерті [PERSON] (свідоцтва про смерть), дати його смерті, факту спільного проживання, факту родинних відносин та прийняття спадщини [PERSON] до позову не подано. За клопотанням представника позивачки [PERSON] , ухвалою суду від 02.10.2025 витребувано з Виноградівського відділу ДРАЦС у Берегівському районі Закарпатської області відомості про наявність актового запису про смерть громадянина [PERSON] . На виконання ухвали, до суду надійшов повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть відносно [PERSON] за № 00054119528 від 11.10.2025, з якого встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , місце смерті: м. Виноградів, Закарпатської області, місце проживання: [ADDRESS] (а.с. 58-59). Згідно положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, тягар доказування фактичних обставин, на які посилається позивач покладено на нього. Всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, позивачкою не надано суду доказів, що підтверджують факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті співвласника спадкового майна - [PERSON] (довідки про реєстрацію місця проживання на одну адресу на дату відкриття спадщини, документи про звернення до нотаріуса у 6-місячний строк, відсутність заяви про відмову тощо), не надано доказів на підтвердження родинних відносин між ними, як між матір`ю та сином, як це стверджує позивачка у позовній заяві. Твердження «проживали разом - отже, спадщину прийнято» потребує підтвердження. Саме по собі посилання без доказів не є прийняттям у розумінні цивільного законодавства (необхідні довідки, свідчення, документи, що свідчать про фактичне володіння/користування/утримання майна спадкодавця). Окрім того, відповідно до відповіді Виноградівсьої міської ради від 18.01.2023 року на запит приватного нотаріуса Пилип М.А. за відомостями відділу реєстрації місця проживання Виноградівської міської ради встановлено, що [PERSON] , [INFO] на день смерті була зареєстрована за адресою [ADDRESS] . Станом на день смерті [PERSON] за даною адресою інші зареєстровані особи не значилися, що підтверджує недоведеність прийняття [PERSON] спадщини за померлим [PERSON] . Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входить майно, що належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Частка [PERSON] у квартирі могла перейти до [PERSON] лише за умови її прийняття спадщини після померлого співвласника у встановленому законом порядку і строк, однак доказів на перехід права власності на частку квартири від [PERSON] до [PERSON] суду не надано. Воля спадкодавця в заповіті не може поширюватись на майно, яке не належало їй на день смерті. Крім цього позивачкою вказано неналежний (неповний) склад учасників судової справи. Вирішення спору може безпосередньо вплинути на права інших осіб: потенційних спадкоємців [PERSON] (його діти/дружина/батьки), а також можливих спадкоємців за законом/на обов`язкову частку [PERSON] (непрацездатні батьки/діти/чоловік/дружина тощо). Натомість, позивачкою не обгрунтовано, чому справа може бути вирішена за відсутності зазначених осіб. Також суд зазначає, в прохальній частині позовної заяви позивачка просить визнати за нею право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , всупереч тому, що технічна інвентаризація проведена відносно іншої квартири - квартири за [ADDRESS] (а.с.8-12). З довідки КП «Виноградівське РБТІ» від 18.12.2024 № 1200 випливає, що правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житло від 17.07.1998, виданий також на квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS] (а.с.8). Таким чином, суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності та ту обставину, що суд не вправі виходити за межі позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано доказів про підставність такого позову, а тому з огляду на викладене вище у суду є всі підстави для відмови у задоволені позову за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору стягненню з відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed