Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.02.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №592186, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 2 000 грн. 01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №01022024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №592186 від 02.02.2023, укладеним між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». ТОВ ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 17 840 грн, з яких: 2 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 840 грн заборгованість за процентами. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором №592186 в розмірі 17 840 грн, яку позивач просив стягнути із відповідача та стягнути судові витрати. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направляло позичальнику вимогу про усунення порушень умов кредитного договору №592186 щодо сплати основного боргу та процентів за користування кредитом, проте ця вимога була не виконана, порушення не усунуто. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у вищезазначеному розмірі. У судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У поданому до суду клопотанні просили розгляд справи здійснювати за відсутності їхнього представника, проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялася про день, час та місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду, а також за останньою відомою зареєстрованою адресою місця проживання, однак в судове засідання не з`явилася. Клопотання про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи за наявності поважних причин до суду не направила. Відзиву на позов до суду не подала. За таких обставин судом, з урахуванням положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, було ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних чи доказів. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 02.02.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] було укладено кредитний договір №592186, за умовами якого Товариство надало позичальнику [PERSON] кредит на суму 2 000 грн, строком на 210 днів, із стандартною процентною ставкою, яка становить 2,2% в день (п.п.1.3, 1.4, 1.5.1. Договору). Відповідно до п.1.4. Договору строк кредиту 210 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 15 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Відповідно до п.1.5.1. Договору стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. У Графіку платежів за кредитним договором №592186 від 02.02.2023 визначено дату видачі та дату платежу кредиту, згідно якого позичальник зобов`язаний сплатити платіж на погашення кредиту до 28.01.2024, що складається з погашення суми кредиту та процентів за користування кредитом. Проте, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконала, не сплачувала кошти на погашення тіла кредиту і проценти за користування кредитом згідно кредитного договору. В зв`язку з цим, станом на 01.02.2024 (дата передачі права вимоги за Договором факторингу №01022024) у [PERSON] виникла заборгованість перед Товариством за кредитним договором №592186 від 02.02.2023 01.02.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено Договір факторингу №01022024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №592186 від 02.02.2023, укладеним між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Згідно п.1.2. Договору внаслідок передачі (відступлення) Права Вимоги за цим Договором Фактор заміняє Клієнта у Кредитних договорах, що входять до Портфеля Заборгованості, та набуває прав грошових вимог Клієнта за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Позивач вказує, що набув права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №592186 в сумі 17 840 грн, з яких: 2 000 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 840 грн заборгованість за процентами. Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Встановлено, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» має право вимоги до [PERSON] на підставі укладеного Договору факторингу №01022024 від 01.02.2024. Розрахунок заборгованості за кредитним договором №592186 наданий суду позивачем, є належним та допустимим доказом стосовно розміру заборгованості відповідача за неповерненою сумою кредиту в сумі 2 000 грн. У той же час, щодо розміру заборгованості відповідача за нарахованими процентами в сумі 15 840 грн даний розрахунок є частково обґрунтованим. Зі змісту кредитного договору №592186вбачається, що сторони погодили строк дії кредиту протягом 210 днів та нарахування процентів на залишок суми кредиту протягом вказаного строку. Тобто, проценти на залишок суми кредиту позивачем мали нараховуватися протягом 210 днів, починаючи з 02.02.2023 до 31.08.2023. При цьому, позивачем відповідно до розрахунку заборгованості проценти були нараховані до 28.01.2024, тобто понад 210 днів. Тому розмір заборгованості за процентами в сумі 15 840 грн позивачем в повній мірі не доведено. В цій частині, стягненню підлягає заборгованість відповідача за процентами у розмірі 9 240 грн (2 000 х 2.2% х 210 днів). Так, пунктом 1.5.1. договору передбачено, що строк кредиту складає 210 днів. Відтак, судом встановлено, що згідно умов кредитного договору розмір заборгованості за процентами, що підлягає стягненню з відповідача становить 9 240 грн. У наданому розрахунку заборгованості позивач нарахував за 210 днів користування кредитом саме таку суму заборгованості відповідача за процентами, що відповідає умовам кредитного договору. До того ж, позивачем не доведено, що відповідач ініціював продовження строку користування кредитом, ініціював зміну дати погашення кредиту, не доведено, що сторони домовились про продовження строку кредиту понад строк, вказаний в п.1.5.1. Договору. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати вказаний правовий висновок Верховного Суду і до правовідносин, що склались по даній справі. Тому, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №592186в розмірі 11 240 грн (2 000 + 9 240 = 11 240). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом підлягають задоволенню частково в сумі 11 240 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем сплачено судовий збір 2422,4 грн та вказано, що понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 грн, що підтверджується Договором про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025, Актом наданих послуг №1262 від 10.11.2025, Детальним описом наданих послуг до Акту №1262. Разом з тим, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи (справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, невеликий обсяг досліджуваних доказів, позовна заява є типовою з іншими справами позивача), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та часу необхідного для виконання робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають складати 6 000 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу мають бути присуджені позивачеві з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач пред`явив позов на загальну суму 17 840 грн. Позов задоволено на суму 11 240 грн. Відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме 5 306,49 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial