Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

03.11.2025 до Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», в інтересах якої діє Усенко Михайло Ігорович до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем в електронній формі було укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2742453, відповідно до умов якого останній було надано грошові кошти в розмірі 11 400,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі. 10.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем було укладено договір факторингу №ККЛУ-10082023, за умовами якого позивач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги по відношенню до боржників включно і за кредитним договором №2742453 від 27.12.2021. Відповідач не виконує умови кредитного договору, тому у неї виникла заборгованість у розмірі 45 098,24 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 11 399,90 грн., заборгованості за процентами 33 698,34 грн. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 2742453 від 27.12.2021 у розмірі 45 098,24 грн. та понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 8000, 00 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.11.2025 року суддя Стадченко О.В. визначена для розгляду даної справи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра Стадченко О.В. від 06.11.2025 року відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням представника позивача витребувано докази з АТ КБ «ПриватБанк». 09.12.2025 року на виконання ухвали судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 06.11.2025 року до суду надійшла витребувана інформація з АТ КБ «ПриватБанк». 12.12.2025 через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача [PERSON] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Дніпра від 15.12.2025 відповідачу [PERSON] було повернути відзив без розгляду, з огляду на невиконання вимог ст.ст.43,178 ЦПК України. 16.12.2025 через систему «Електронний суд» до суду повторно надійшов відзив на позовну заяву відповідача [PERSON] , відповідно до якого остання зазначила, що позовні вимоги не визнає та просить застосувати строк позовної давності, відмовити у стягненні процентів і штрафних санкцій, як явно завищених. Просила не стягувати витрати на правничу допомогу, оскільки вважає їх розмір необґрунтованим. Представник позивача Усенко М.І., будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, 09.01.2026 надав до суду заяву про проведення засідання без участі представника позивача. Зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовільнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з огляду на неспівмірність нарахованих відсотків. Просила застосувати строк позовної давності стосовно наявної заборгованості. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах наданих позивачем письмових доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 27.12.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем був укладений договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2742453 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. За умовами договору відповідачу [PERSON] було надано грошові кошти у розмірі 11 400,00 грн. зі строком кредитування 360 днів, з можливістю пролонгації та автопролонгації відповідно до умов договору. За умовами договору порядок повернення кредиту визначений як здійснення платежів кожні 30 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом. [PERSON] зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 14 на звороті 8-14). За змістом п.1.4 договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: - стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується в межах всього строку кредиту; - знижена процентна ставка становить 1,09% в день та застосовується на таких умовах. Якщо клієнт до 26.01.2022 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1. договору). Підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура Україна», розміщені на Вебсайті, повністю розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (п. 9.9. договору). Позивачем було надано довідку, відповідно до якої договір за №2742453 від 27.12.2021 був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який був надісланий ТОВ «Лінеура Україна» на номер її мобільного телефону (а.с. 16). Відповідач [PERSON] , ознайомившись з умовами кредитування, 27.12.2021 року підписала паспорт споживчого кредиту (а.с. на звороті - 7). Пунктом 2.1. договору визначено, що товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. TOB «Лінеура Україна» свої зобов`язання за договором №2742453 від 27.12.2021 року виконало належним чином, перерахувавши відповідачу грошові кошти у загальному розмірі 11 400,00 грн. на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с. 17). Факт зарахування кредитних коштів на банківську карту відповідача також підтверджується інформацією АТ КБ «ПриватБанк», яка надійшла до суду на виконання ухвали від 06.11.2025. Так, згідно з інформацією від АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , Банком було емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ). Банком підтверджено факт зарахування коштів 27.12.2021 на рахунок відповідача у розмірі 11 400,00 грн (а.с. 76). Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір ). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису ( факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до ст.ст. 1054-1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 10.08.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ«ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу №ККЛУ-10082023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступає позивачу право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 23 на звороті -27). Позивачем було здійснено клієнтську плату за цим договором (а.с. 28 на звороті). 10.08.2023 року сторони договору факторингу підписали акт приймання-передачі реєстру боржників (а.с. 28). Договір є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Доказів про неправомірність цього договору матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Матеріали справи доведено повідомлення боржника [PERSON] про заміну кредитора, зокрема щодо кредитного договору №2621629 від 26.11.2021 року. Разом з тим, неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто, факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань. Такого висновку дійшов Верховний Суд в своїй постанові від 6 лютого 2019 року в справі №361/2105/16-ц. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах. Відповідно витягу з реєстру боржників до договору факторингу №ККЛУ 10082023 від 10.08.2023 первісний кредитор відступив право вимоги за договором №2742443 від 27.12.2021 на загальну суму 45 098,24 грн., з яких: 11 399, 90 грн. залишок по тілу кредиту, 33 698,34 грн. залишок по відсотках (а.с.27 на звороті). Також вказана сума боргу підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 17 на звороті - 23). Вказана сума заборгованості встановлена судом на підставі наданих доказів. Відповідач [PERSON] жодних заперечень щодо правильності наведеного розрахунку не надала, як і не надала власного контррозрахунку. З огляду на вимоги вище зазначених норм закону та умов кредитного договору, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо застосування строку позовної давності, слід зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Тобто, у будь-якій справі про спір про право цивільне (приватне право) де відповідачем заявлено про застосування позовної давності, суд навіть при наявності правомірності позовних вимог зобов`язаний відмовити у задоволенні позову. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Зазначений режим застосування строку позовної давності діяв до 11.03.2020 року. Так відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), який набув чинності 02.04.2020, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 за № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України був установлений карантин, який послідовно продовжувався до 31.06.2023 року постановами КМУ: від 11.03.2020 року № 211 з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року; від 20.05.2020 № 392- з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року; від 22.07.2020 № 641- з 1 серпня 2020 року до 19 грудня 2020 року; від 09.12.2020 № 1236 з 19 грудня 2020 року до 30 червня 2023 року. До того ж відповідно до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (дата набрання чинності цього пункту 17.03.2022 року) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Відновлення строків позовної давності передбачено Законом України від 14.05.2025 року №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності з 04.09.2025 року, саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності. З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про неможливість застосування строку позовної давності, оскільки він позивачем не пропущений і судом встановлено правові підстави для задоволення позову. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, у відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2442,40 грн. судового збору, який був сплачений останнім при зверненні до суду з даним позовом. Відповідно до п. 1 ч. 2ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн., слід приймати до уваги викладене нижче. За ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Положенням п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Слід відзначити, що витрати на професійну правничу допомогу є видом судових витрат і всі норми процесуального кодексу, які стосуються судових витрат відносяться також до витрат на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Витрати повинні бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволені таких вимог. На підтвердження факту надання правової допомоги представником позивача надано Договір про надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 року (а.с. 31 на звороті). Виконання договору від 01.07.2025 року адвокатом Усенко М.І. підтверджується: актом №378 наданих послуг від 05.09.2025 (а.с.32), детальним описом наданих послуг до акту №378 за договором надання правової допомоги №0107 від 01.07.2025 (а.с. 32 на звороті). Згідно з п. 2.3. договору про надання правової допомоги, вартість наданих послуг правової допомоги за одну кредитну справу складає 8 000,00 грн. без ПДВ. Відповідно до детального опису наданих послуг, адвокатським об`єднанням було надано наступну юридичну допомогу: усну консультацію тривалістю 30 хв., ознайомлення з матеріалами кредитної справи тривалістю 2 год., погодження правової позиції тривалістю 30 хв., складення позовної заяви тривалістю 3 год. 30 хв. та подання заяви до суду, всього витрачено 6 год. 30 хв. Як зазначено Верховним Судом у постанові від 17.01.2022 року № 756/8241/20, зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації. З огляду на викладене, надання представником позивача таких правничих послуг - як усної консультації, ознайомлення з матеріалами кредитної справи та погодження правової позиції, не можуть включатися до витрат на правову допомогу, оскільки вони не підтвердженні належними доказами. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 року у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 року № 640/8316/20, від 21.10.2021 року у справі № 420/4820/19 тощо). Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, враховуючи категорію справи, обсяг виконаних робіт та наданих адвокатом послуг, значення справи для сторони позивача, її публічним інтересом, співмірність даних витрат, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Outcome: partial