Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

10 липня 2024 року [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатним. Заява мотивована тим, що [PERSON] , який є його рідним братом, важко хворіє, є особою з інвалідністю першої групи А з дитинства, через стійкий психічний розлад не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим потребує постійної опіки та стороннього догляду. Посилаючись на вказані обставини, заявник просив визнати [PERSON] недієздатним, встановити над ним опіку і призначити його опікуном брата. Ухвалою суду від 07 серпня 2024 року провадження у справі було зупинене на час проведення судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану [PERSON] (а. с. 46-47). Відповідно до ухвали суду від 07 січня 2026 року провадження у справі поновлене у зв`язку з надходженням до суду висновку експерта, а справа призначена до розгляду (а. с. 65). У судовому засіданні заявник та його представниця просили задовольнити заяву та призначити [PERSON] опікуном [PERSON] . Представниця заінтересованої особи [PERSON] адвокат Матвєєва Т. С., у судовому засіданні просила задовольнити заяву [PERSON] . Представник заінтересованої особи Турійської селищної ради в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, 26 січня 2026 року подав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі (а. с. 86). Зі змісту висновку судово-психіатричного експерта № 1025 від 23 червня 2025 року видно, що за своїм психічним станом [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі тяжкої розумової відсталості, внаслідок чого не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв`язку з чим відповідно до положень статті 299 ЦПК України виклик [PERSON] у судове засідання є недоцільним. Заслухавши учасників справи, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Згідно з частиною першою статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги. Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України). Суд встановив, що [PERSON] , [INFO] , є рідним братом заявника [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а. с. 10, 11), та проживає разом із ним без реєстрації (а. с. 15). [PERSON] з народження потребує постійного стороннього догляду, не здатний до самообслуговування, що підтверджується медичними документами, зокрема, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 04 червня 2024 року (а. с. 13, 14). Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 09 грудня 2011 року № 0093250 [PERSON] є особою з інвалідністю з дитинства першої А групи довічно (а. с. 12). Зі змісту висновку судово-психіатричного експерта № 1025 від 23 червня 2025 року, наданого Львівською філією судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України», видно, що [PERSON] страждає на хронічний стійкий психічний розлад у формі тяжкої розумової відсталості, що позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а. с. 53-54). З огляду на вказане, враховуючи, що внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу [PERSON] не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, то суд дійшов висновку про наявність і доведеність у розглядуваному випадку підстав для визнання його недієздатним. Частиною першою статті 300 ЦПК України передбачено, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Опіка встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (частина перша статті 55 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно з частинами другою, третьою, четвертою статті 63 ЦК України опікуном може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її письмовою заявою. Опікун призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна. Встановлено, що заявник [PERSON] з 2014 року здійснює догляд за [PERSON] , який є особою з інвалідністю першої групи А внаслідок психічного розладу, потребує постійного стороннього догляду і допомоги (а. с. 14). Відповідно до висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Турійської селищної ради № 22 від 28 січня 2026 року, орган опіки і піклування визнав доцільним та можливим призначення [PERSON] опікуном рідного брата [PERSON] у разі визнання останнього в судовому порядку недієздатним (а. с. 88, 89). Враховуючи, що заявник [PERSON] є рідним братом [PERSON] , проживає разом із ним, може виконувати обов`язки опікуна, обставини, які б виключали можливість призначення його опікуном, під час судового розгляду не встановлені, то суд вважає можливим та доцільним призначити [PERSON] опікуном [PERSON] . Відповідно до частини другої статті 299 ЦПК України судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. Згідно з висновками Верховного Суду про застосування частини другої статті 299 ЦПК України, викладеними у постановах від 14 грудня 2022 року у справі № 637/909/21, від 16 січня 2024 року у справі № 756/1461/23, вирішуючи питання про розподіл витрат за проведення судово-психіатричної експертизи, слід враховувати, що заявники звільнені від оплати таких витрат відповідно до частини другої статті 299 ЦПК України. З огляду на вказане витрати, пов`язані з проведенням судово-психіатричної експертизи у цій справі, слід компенсувати Державній установі «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України» за рахунок Державного бюджету України. На підставі викладеного, статей 39, 40, 41, 63, 64 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved