Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Заочним Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 лютого 2021 року у справі №234/16781/20: «Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення - задовольнити. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (р/р [NUMBER] у філії Донецького ОУ АО «Ощадбанк», МФО 335106, ЄДРПОУ 34657789), заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії за опалення, яка утворилась за період з 01.11.2015 року по 01.11.2020 року, в сумі 46 720 грн.15 коп. (сорок шість тисяч сімсот двадцять гривень 15 копійки). Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» (р/р [NUMBER] в філії Донецького ОУ АО «Ощадбанк», МФО 335106, ЄДРПОУ 34657789) понесені витрати зі сплати судового збору в сумі 2102 грн (дві тисячі сто дві гривні)». 16 жовтня 2025 року представником відповідача [PERSON] адвокатом Стратулат Сергієм Дмитровичем було подано заяву про перегляд заочного рішення по цивільній справі №234/16781/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорськтеплоенерго» до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення. Ухвалою суду від 18 листопада 2025 року Заочне Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 лютого 2021 року у справі №234/16781/20 скасоване та справу призначено до розгляду у спрощеному провадженні. Представником позивача подано заяву про розгляд справи без його участі у порядку письмового провадження. Представником відповідача подано відзив на позов, в якому він просить у задоволенні позову відмовити, оскільки в даному випадку позов подано до неналежного відповідача. Просив проводити розгляд справи за його відсутності. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов наступного висновку. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК). Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що 15 грудня 2020 року позивач - ТОВ «Краматорськтеплоенерго» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за опалення. Свої вимоги мотивував тим, що ТОВ «Краматорськтеплоенерго» з 1 січня 2007 року, згідно встановленими Краматорською міською радою тарифами, здійснює постачання теплової енергії та гарячого водопостачання фізичним особам споживачам послуг, у тому числі відповідачам. Відповідач проживає у квартирі [ADDRESS] , користується послугами, що надає позивач, але в добровільному порядку погашати заборгованість за ці послуги не бажає. Таким чином, за період з 01.11.2015 року по 01.11.2020 року у відповідача виникла заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії за опалення у сумі 46 720 грн. 15 коп. В зв`язку з чим просять стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Краматорськтеплоенерго» заборгованість за отримані послуги з постачання теплової енергії за опалення, яка утворилась за період з 01.11.2015 року по 01.11.2020 року, в сумі 46 720 грн. 44 коп. Встановлено, що відповідач не проживає (та ніколи не проживав ) у квартирі [ADDRESS] , не користувався послугами, що надає позивач. Відповідно до листа Краматорської міської військової адміністрації від 26.09.2025 № 01-23/2478 житлова квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , знаходиться у комунальній власності. Наймачем (зареєстрованою особою) є [PERSON] , [INFO] . У період з 2016 року по теперішній час вищезазначена квартира у користування іншим особам не надавалась. Згідно з довідками про зареєстрованих осіб від 22.09.2025 №31844, 31846, виданими Управлінням реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради встановлено, що наймачем/зареєстрованою особою (з 13.04.1993р. по теперішній час) в квартирі за адресою: [ADDRESS] є: " [PERSON] , [INFO] , Св-во про нар. [NUMBER] ". В той же час, [PERSON] (що є відповідачем у справі, з кодом РНОКПП [NUMBER] ) народився [INFO] , номер свідоцтва про народження: [NUMBER] (про що зазначено в актовому записі про народження № 680, складеному Першим Малиновським відділом РАЦС Одеського міського управління юстиції). [PERSON] (що є відповідачем у справі, з кодом РНОКПП [NUMBER] ) зареєстрований та проживає з 02.02.1998 по теперішній час за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується як паспортом останнього так і витягом з реєстру територіальної громади від 18.09.2025 року. В свою чергу, [PERSON] , [INFO] (що мав бути належним відповідачем у справі) в ДРФО не зареєстрований (ідентифікаційний податковий номер в нього відсутній), що вбачається з відповіді ГУ ДПС в Донецькій області від 25.09.2025 № 13297/6/05/99/12/03/09. Однак, відсутність в особи РНОКПП не зумовлює обмеження його цивільної дієздатності. Таким чином, з урахуванням того факту, що відомості про дату народження належного відповідача (що зареєстрований в квартирі [ADDRESS] ) були (та є) у наявності в Управління реєстраційних повноважень та ведення реєстру територіальної громади Краматорської міської ради, - залучення [PERSON] ( [INFO] ) як відповідача у справі відбулось через недбалу/ неналежну організацію/ підготовку/здійснення претензійно-позовної роботи відповідальними посадовими особами ТОВ «Краматорськтеплоенерго». Наведена халатність призвела до відкриття кількох виконавчих проваджень, накладання арештів відносно особи, яка не мала жодних відносин (а там паче боргових) з вищевказаною юридичною особою, тобто, призвела до безпідставного порушення прав сторонньої особи та завдала [PERSON] ( [INFO] ) моральної шкоди. За змістом ч. 1 ст. 68 ЖК України та ч. 4 ст. 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" надає підстави для висновку, що зобов`язання із здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком (квартирної плати) та плати за комунальні послуги, у разі здачі в найм квартири комунальної власності (в даному випадку - квартири [ADDRESS] ), несе наймач такої квартири, яким, як зазначалось вище, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [INFO] ) не є. В свою чергу, з аналізу положень ст.13 ЦПК України вбачається, що суд зобов`язаний вирішити справу за тим зверненням особи, що пред`явлене, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому (принцип диспозитивності цивільного судочинства). Відповідач - це особа, яка на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Аналогічними є правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 07 жовтня 2020 року (справа № 705/3876/18).. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 51 ЦПК України, суд має право за клопотанням позивача залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Таким чином, залучення особи чи органу у якості співвідповідача та заміна первісного відповідача належним відповідачем здійснюється лише за згодою позивача у справі. Однак, позивач не скористався своїм правом в даному випадку. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) вказано, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Таким чином, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Лише при належному складі учасників справи судом встановлюються обставини справи та досліджується й вирішується спір по суті. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача. Беручи до уваги висновок суду про відмову у задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. В даному випадку встановлені всі фактичні обставини справи, враховано доводи сторін, надано належну оцінку доказам у справі та суд застосовує норми права, які регулюють зазначені правовідносини. Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах з зазначеного питання. Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )(Постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі № 465/3586/17, від 08.10.2020 у справі № 712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» (Постанова КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed