Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

27.10.2025 ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернулося до суду з позовом до про стягнення заборгованості за кредитним договором №6917221 від 31.07.2023 року, укладеного між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , за яким відповідачка отримала кредит в сумі 6000,00 грн строком на 359 днів на умовах повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань за договором, у відповідачки перед первісним кредитором утворилась заборгованість в сумі 22934,12 грн, яку ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за договором факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 року відступило ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором №6917221 від 31.07.2023 року, постановити рішення, яким зобов`язати орган, посадову особу, яка буде його виконувати нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст.625 ЦК України, а також стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. Ухвалою судді від 29.10.2025 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою судді від 03.12.2025 року у справі витребувано докази. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, будучи повідомленою належним чином про час і місце розгляду справи, відзив не подала. За таких обставин суд розглянув справу за відсутності сторін, при цьому фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що 31.07.2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] укладено договір №6917221 про надання споживчого кредиту, за яким відповідачка отримала кредит в сумі 6000,00 грн на платіжну картку зі сплатою відсотків 1,99% в день в межах строку кредиту 359 днів (а.с.87-92). Згідно з п.1.2 договору про надання споживчого кредиту №6917221 від 31.07.2023 року (далі Договір), [PERSON] взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Згідно з п.1.5.2. Договору знижена процентна ставка в розмірі 1,493% застосовується в тому випадку, якщо споживач до 29.08.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Підпунктом 5.4 договору передбачено, що у разі затримання споживачем сплати процентів та/або частини кредиту (якщо таке повернення (виплата) частини кредиту передбачена графіком платежів) щонайменше на один календарний місяць, товариство має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі. Відповідно до п.п.1.8., 1.8.1., 1.8.2 Договору, орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 48984,00 грн, за зниженою 48088,50 грн. Договір №6917221 укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою договір підписано 31.07.2023 року о 00:10:42 одноразовим ідентифікатором [NUMBER] (а.с.92). Відповідно до графіку платежів до Договору, що є Додатком №1 сторонами визначено: кількість платежів/періодичність внесення 30 днів; сума кредиту - 6000,00 гривень; сума нарахованих процентів 42984,00 грн; разом до оплати 48984,00 грн (а.с.92 зворот). На підставі погоджених умов, викладених в п.2.1. Договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок відповідачки, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, згідно із ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом частини першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За положеннями статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Із дослідженого судом договору №6917221 від 31.07.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту встановлено, що договір укладено в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно ч.1 ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Положеннями ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. За змістом ч. 1 ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги». Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із копії договору видно, що [PERSON] як позичальник за кредитним договором, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши позивачу персональні дані (РНОКПП, номер паспорту, місце проживання, реквізити платіжної картки № [NUMBER] ). Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як було встановлено судом, договір №6917221 від 31.07.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено в електронній формі, що відповідає приписам статті 207 ЦК України із застосуванням Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимогст.12 вказаного Закону, а саме з боку кредитодавця засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу, а з боку позичальника за допомогою одноразового ідентифікатору (А2871), та за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За даними АТ КБ «Приватбанк» від 14.01.2026, наданими на ухвалу суду від 03.12.2025 про витребування доказів, підтверджується успішне перерахування коштів в сумі 6000,00 грн. [PERSON] на банківську картку № [NUMBER] (а.с.112). Отже, кредитодавець ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої обов`язки за Договором з надання [PERSON] кредиту в розмірі 6000,00 грн виконав в повному обсязі. Проте, за даними розрахунку заборгованості за договором №6917221 від 31.07.2023 станом на 26.05.2024 року, [PERSON] у період з 31.07.2023 року по 26.05.2024 року включно заборгувала 5726,00 грн за тілом кредиту, 10484,01 грн за процентами за користування кредитом (а.с.71-77). Згідно розрахунку заборгованості за договором №6917221 від 31.07.2023, наданого ТОВ ФК «Фінтраст Капітал» [PERSON] у період з 28.05.2024 року по 25.07.2024 року включно заборгувала 6723,00 грн за тілом кредиту (а.с.78). 27.05.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права вимоги за договором №6917221 про надання споживчого кредиту від 31.07.2023 (а.с.52-56). Відповідно до п.1.3. Договору факторингу ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору. До позивача по справі відповідно до укладеного Договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідачки [PERSON] за договором №6917221 від 31.07.2023 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року (а.с.57). Враховуючи невиконання відповідачкою своїх боргових зобов`язань перед первісним кредитором, 27.05.2024 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на підставі Договору факторингу №27.05/24-Ф від 27.05.2024 року за плату відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача за договором №6917221 від 31.07.2023 року на суму заборгованості 22934,12 грн, яка складається із суми заборгованості за тілом кредиту 5726,47 грн, сума процентів за кредитом 10484,01 грн, нараховані проценти за 59 днів 6723,64 грн. Пунктом 1 ч.1 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором. Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст.1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ч.1 ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Отже, ТОВ «ФК Фінтраст Капітал» у визначеному Законом порядку набуло право вимоги до [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» за договором №6917221 про надання споживчого кредиту від 31.07.2023 року після укладання Договору факторингу та переходу права вимоги до позивача ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», відповідачка [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення існуючої заборгованості, та за 59 календарні дні за період з 28.05.2024 року по 25.07.2025 року здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 5726,47грн *1,99%=113,95 грн*59 календарних дні= 6723,64 грн (а.с.78). Отже обґрунтованими є вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», яке набуло право вимоги до [PERSON] за договором №6917221 про надання споживчого кредиту від 31.07.2023 року про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5726,47 грн, за процентами за користування кредитом за період з 31.07.2023 року по 26.05.2024 (до переходу права вимоги) в розмірі 10484,01 грн, за період з 28.05.2024 по 25.07.2024 (після переходу права вимоги, однак в межах погодженого строку кредитування) в розмірі 6723,64 грн, а всього на загальну суму 22934,12 грн. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того, ч.10, ч.11 ст.265 ЦПК України передбачено, що органу, що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати та 3 % річних на підставі ст.625 ЦПК України. Згідно із ч.10 ст.265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Відповідно до ч.11 ст.265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець наділив суд правом у своєму рішенні зазначати про нарахування на суму заборгованості відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, вказана стаття є нормою процесуального права, яка не містить імперативного характеру, тобто у суду не має обов`язку задовольняти вимогу щодо автоматичного нарахування відсотків або пені до моменту виконання судового рішення, така вимога може бути задоволена судом, тільки коли суд вважатиме за доцільне застосування такої норми права. Зважаючи на наведені положення процесуального закону, зазначення в рішенні суду при вирішенні справи по суті положення про нарахування відповідних відсотків та пені до моменту виконання рішення є процесуальною процедурою, пов`язаною насамперед з виконанням рішення, відтак не є самостійною позовною вимогою. Здійснення таких нарахувань, передбачені ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України, є дискреційним повноваженням суду, оскільки вказані норми встановлюють не обов`язок, а право суду зазначити в рішенні про здійснення таких нарахувань. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких згідно п.1 ч.3 цієї статті віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано: договір №10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М., ордер на надання правничої допомоги, згідно якого адвокат Столітній М.М. надає правову допомогу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на підставі договору №10/12-2-24 від 10.12.2024 р., заявку №11286 на виконання доручення до Договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 р. про надання послуг професійної правничої допомоги у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6917221 від 31.07.2023 р., укладеним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] ; Акт №11286 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг згідно договору про надання правової допомоги 10/12-2024 від 10.12.2024 р., відповідно до якого вартість наданих послуг становить 10000 грн. У постанові Верховного Суду від 20.10.2021 р. у справі № 757/29103/20-ц зазначено, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи. Велика палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №206/4841/20 звернула увагу на те, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених позовних вимог. На підтвердження витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн платіжну інструкцію №5996 від 16.10.2025 (а.с.1). Вимоги ч.6 ст.137 ЦПК України відповідачем не виконані. Враховуючи викладене, беручи до уваги обставини справи та її значення для позивача, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 10000,00 грн, і вважає це співмірним обсягу наданих адвокатом послуг з урахуванням їх вартості, наведеної детальному описі наданих послуг, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved