Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" звернулось з позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 666029310 від 17.08.2021 р., укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] , у розмірі 26 236,60 грн. Позов обґрунтований тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" на підставі договору факторингу набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 666029310 від 17.08.2021 р., грошові зобов`язання за яким з повернення кредиту та сплати процентів [PERSON] належним чином не виконувала, у зв`язку з чим має заборгованість. [PERSON] своєї позиції щодо предмета спору у поряду, встановленому нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила. Судом з`ясовано, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] укладено договір № 666029310 від 17.08.2021 р. (з додатком), за умовами якого перше зобов`язалось надати другій кредит на суму 16 000,00 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а друга зобов`язалась повернути кредит та сплачувати проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту, кредит надається строком на 56 днів, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 251,85% річних, а за обставин, вказаних у пункті 1.6 договору за ставкою 474,50% річних (зворотній бік а. с. 37 40). Товариство "Манівео швидка фінансова допомога" виконало зобов`язання з надання [PERSON] кредиту у розмірі 16 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 17.08.2021 р. та листом від 11.08.2025 р. Акціонерного товариства "Унівенсра Банк " (а. с. 13, 97). Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" укладено договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 р. (з додатками), згідно з пунктом 2.1 якого клієнт (Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога") зобов`язався відступити фактору (Товариству з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс") права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором, термін дії договору закінчується 28.11.2019 р. (через обсяг договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 р. (з додатками) та додаткових угод до нього ці документи не роздруковувалися, електронні копії цих документів доступні через підсистему "Електронний суд"). Відповідно до пункту 4.1 вказаного договору право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. В подальшому додатковими угодами № 19 від 28.11.2019 р., № 26 від 31.12.2020 р. (якою цей договір викладено у новій редакції), № 27 від 31.12.2021 р., № 31 від 31.12.2022 р. та № 32 від 31.12.2023 р. вносились зміни до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 р., зокрема, строк його дії неодноразово продовжувався, востаннє до 31.12.2024 р. включно (через обсяг договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 р. (з додатками) та додаткових угод до нього ці документи не роздруковувалися, електронні копії цих документів доступні через підсистему "Електронний суд"). Як вбачається з фрагменту реєстру прав вимоги № 165 від 21.12.2021 р., підписаного Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" на виконання договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 р., відомості про допомога" та [PERSON] містяться у цьому реєстрі, з них випливає, що загальний розмір її заборгованості за договором № 666029310 від 17.08.2021 р. становить 26 236,60 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 16 00-009 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 10 236,10 грн. (а. с. 71 72). Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" укладено договір факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 р. (з додатками), згідно з пунктом 2.1 якого клієнт (Товариство з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс") зобов`язався відступити фактору (Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс") права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а. с. 64 68). Пунктом 4.1 вказаного договору передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку. В подальшому додатковими угодами № 2 від 03.08.2021 р., № 3 від 30.12.2022 р. строк дії договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 р. двічі продовжувався, востаннє до 30.12.2024 р. включно (зворотній бік а. с. 68, а. с. 69). З фрагменту реєстру прав вимоги № 9 від 30.08.2023 р., підписаного Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" на виконання договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 р., вбачається, що відомості про [PERSON] містяться у цьому реєстрі, загальний розмір її заборгованості за договором № 666029310 від 17.08.2021 р. становить 26 236,60 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 16 000,00 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 10 236,10 грн. (а. с. 62 63). Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" (Фактор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" (Клієнт) укладено договір факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 р. (з додатками), за пунктом 1.1. якого, зокрема, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, перелік яких зазначені у реєстрі боржників (а. с. 56 59). Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимог відбувається в момент підписання акта прийому-передачі реєстру боржників. З фрагменту з реєстру боржників від 29.05.2025 р. до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 р., підписаного Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс", вбачається, що відомості про [PERSON] містяться у цьому реєстрі, загальний розмір її заборгованості за договором № 666029310 від 17.08.2021 р. становить 26 236,60 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 16 000,00 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 10 236,10 грн. (а. с. 54 55). Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс" підписано акт прийому-передачі реєстру боржників від 29.05.2025 р. до договору факторингу № 29/05/25-Е від 29.05.2025 р. (а. с. 53). За даними виписки з особового рахунка за договором № 666029310 від 17.08.2021 р., наданої Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс", заборгованість [PERSON] станом на 05.06.2025 р. становить 26 236,60 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом у розмірі 16 000,00 грн. та заборгованості за процентами у розмірі 10 236,10 грн. (а. с. 47). Частиною першою статті 1077 Цивільного кодексу України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 Цивільного кодексу України). Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 Цивільного кодексу України). Аналіз вказаних норм Цивільного кодексу України свідчить, що частина перша статті 514 Цивільного кодексу України регулює відносини між первісним кредитором та новим кредитором. Дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У разі, зокрема, коли право вимоги не виникло (наприклад у разі нікчемності чи недійсності договору) або яке припинене до моменту відступлення (зокрема, внаслідок платежу чи зарахування) чи існують законодавчі заборони (або обмеження), то така вимога не переходить від первісного до нового кредитора. Тобто, відступлення права вимоги (цесія) в такому випадку не має розпорядчого ефекту. Проте це не зумовлює недійсність договору між первісним кредитором та новим кредитором, тому що правовим наслідком відсутності критеріїв дійсності права вимоги є цивільно-правова відповідальність первісного кредитора перед новим кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.03.2021 р. у справі № 906/1174/18 зроблено правовий висновок, що правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги є виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. У постанові Верховного Суду від 04.12.2018 р. у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, відповідно до якої оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права "nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse habere", який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 р. у справі № 910/12525/20 міститься висновок, що згідно зі статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення частини першої статті 203 Цивільного кодексу України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 Цивільного кодексу України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України); (б) дарування (частина друга статті 718 Цивільного кодексу України); (в) факторингу (глава 73 Цивільного кодексу України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.11.2018 р. в справі № 243/11704/15-ц). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 Цивільного кодексу України). При цьому відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2020 р. у справі № 910/1755/19, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору, та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними. Отже, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору (постанова Верховного Суду України від 05.07.2017 р. у справі № 752/8842/14-ц, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.01.2019 р. у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 р. у справі № 910/11177/20). Умовами пункту 1.3 договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон плюс", передбачено, що право вимоги означає всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 2.1 цього договору визначено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Із наведеного випливає, що вимога на момент укладення договору факторингу мала би бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" до [PERSON] на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 р. не було, і сторони договору не могли передбачити, що 17.08.2021 р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" буде укладено договір № 666029310 від 17.08.2021 р. з [PERSON] . Передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04.2018 р. по справі № 914/868/17). При цьому Суд зазначає, що законодавство України не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу. Договір № 666029310 від 17.08.2021 р. було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та [PERSON] 17.08.2021 р., тобто вже після укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 р., а тому у Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" відсутнє право вимоги до [PERSON] за цим кредитним договором (як і відсутнє таке право у Товариства з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Онлайн фінанс"). Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 р. по справі № 916/2040/20). Враховуючи викладене, Суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Ейс" не довело порушення його прав [PERSON] , зокрема, наявності в нього права стягнення заборгованості за договором № 666029310 від 17.08.2021 р., а тому відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed