Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 28.10.2025 року надійшли матеріали позовної заяви [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська дорожна організація профспілки залізничників і транспортних будівельників України про стягнення одноразової матеріальної допомоги у розмірі дванадцяти з половиною середньомісячних заробітних плат, у зв`язку із виходом на пенсію вперше у сумі 255883 грн., матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022-2024 роки у сумі 18100,50 грн., заохочувальної виплати у розмірі посадового окладу з нагоди ювілейної дати - 50 років роботи на залізничному транспорті в сумі 10938 грн., середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні у сумі 122823 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] , прийнятий на роботу в залізничну галузь в 1972 році. До звільнення на пенсію наказом від 18.11.2024 №1906/ос за віком 02.12.2024 працював в дирекції з електрифікації дільниці Долинська-Миколаїв-Колосівка регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» провідним інженером. На момент звільнення загальний його трудовий стаж роботи на залізничному транспорті склав 52 роки та 2 місяці, що підтверджується записами в трудовій книжці і протоколом комісії структурного підрозділу з установлення трудового стажу в залізничній галузі від 12.11.2024 №57. В наказі про звільнення зазначена виплата компенсації за 125 календарних днів невикористаної відпустки за попередні роки, яка йому була нарахована та виплачена при звільненні, а також виплата одноразової матеріальної допомоги у розмірі 12,5 середньомісячних заробітних плат у зв`язку зі звільненням на пенсію вперше, відповідно до умов п.4.1.7 колективного договору, укладеного між адміністрацією Одеської залізниці і дорожнім комітетом профспілки на 2011-2015 роки, який пролонгований та є діючим. Також, [PERSON] зазначив, що колективним договором залізниці (п.4.16) передбачена виплата щорічної допомоги на оздоровлення в розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу, як правило, до наданої відпустки. За 2022 - 2024 він таку допомогу не отримував. В 2022 році його посадовий оклад складав 10938, 0грн, 50% від окладу складає 5469,0 грн. В 2023 році посадовий оклад був у розмірі 12032,0 грн., 50% від посадового окладу складає 6016,0 грн., в 2024 році посадовий оклад складав 13235,0 грн., 50% від окладу складає 6615,5 грн. Загальна сума невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення за вказані роки склала 18100,50 грн. Крім того, ч.2. п.7.23 колективного договору передбачені заохочувальні виплати з нагоди ювілейної дати роботи на залізничному транспорті. Так, при роботі на залізничному транспорті 50 років виплачується грошове винагородження в розмірі посадового окладу. Посадовий оклад на час виповнення 50 років роботи на залізному транспорті (01.10.2022) складав 10938,0 грн. Це сума, яка йому повинна бути виплачена на виповнення ювілейної дати роботі на транспорті, що теж не виплачена. Також позивач зазначає, що роботодавець повинен був письмово повідомити його про всі нараховані суми в день звільнення, що з його сторони зроблено не було. Стосовно матеріальної допомоги на оздоровлення та заохочувальної виплати до ювілейної дати роботи на залізничному транспорті в наказі про звільнення інформації немає, тобто роботодавець взагалі їх не планував виплачувати. Після звільнення позивач звернувся до адміністрації філії з вимогою виплатити йому вихідну допомогу у розміру 12,5 середньомісячних заробітних плат, а також всі інші суми винагороджувальних і заохочувальних виплат, але йому у вказаних виплатах відмовлено, на підставі рішення правління АТ «Укрзалізниця» (витяг з протоколу №Ц-84/44 Ком.т від 17.07.2023), відповідно до якого такі виплати проводяться згідно затвердженого графіку, але конкретну дату виплати встановлено не було, розрахунок з Позивачем мав бути проведений приблизно в першій половині 2025 року, що адміністрацією не зроблено до теперішнього часу. Таким чином роботодавець не виконав обов`язок провести з позивачем, як зі звільненим працівником, повний розрахунок, чим порушив його права на отримання цих виплат за доброчесну, багаторічну працю на залізниці. В зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення невиплачених при звільненні в повному обсязі коштів у сумі 407745,34 грн., та просив суд: - стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] одноразову матеріальну допомогу у розмірі дванадцяти з половиною середньомісячних плат у зв`язку з виходом на пенсію вперше в сумі 255883,0 грн.; - стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022, 2023, 2024 роки в розмірі 50% тарифної ставки в сумі 18100,5 грн.; - стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] заохочувальну виплату з нагоди 50 років роботи на залізничному транспорті в розмірі посадового окладу, що дорівнює сумі 10938,0 грн. (оклад за 2022 рік); - стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки повного розрахунку при звільнені, але не більше як за шість місяців, в сумі 122823,0 грн. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, дана справа була передана на розгляд судді Шенцевій О.П. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.11.2025 позовну заяву [PERSON] було залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. На виконання зазначеної ухвали суду позивач 24.11.2025 усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження. 29.12.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», представник відповідача адвокат Лунгул Л.А. подала відзив на позовну заяву та клопотання про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду. У відзиві зазначили, що 06.09.2022 працюючим та звільненим працівникам спільним листом адміністрації АТ «Укрзалізниця» та профспілки залізничників і транспортних будівельників №Ц/3-91/1459/ЦПроф/30-22 від 06.09.2022 надано роз`яснення, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні призупинені виплати, передбачені Галузевою угодою, колективними договорами, зокрема одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті. Після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити рішення правління, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить. З витягу з протоколу № Ц-82/63 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 вбачається, що на засіданні правління ухвалено рішення про здійснення нарахування та виплати працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з січня по грудень 2024 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до пункту 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком.т.). Проте, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства, згідно з рішенням штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25, листом від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25 у зв`язку з погіршенням фінансового стану товариства та проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності відповідача, починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. Відповідач в цілому не погоджується із заявленою вимогою, оскільки виплата матеріальної допомоги в зв`язку з виходом на пенсію була призупинена, тобто відтермінована в часі в рамках повноважень, наданих роботодавцю законом № 2136-ІХ, відповідачем не відмовлено в їх виплаті. При стабілізації фінансового стану відповідача, зазначені виплати будуть відновлені першочергово, що також підтверджується в листі від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25. Пунктом 4.16 колективного договору передбачено, що працівникам філії за письмовою заявою надається впродовж року разова допомога на оздоровлення, як правило, при виході у відпустку в розмірі, не менше 50 % тарифної ставки або посадового окладу, встановленого на дату звернення за допомогою. В 2022, 2023 році заява про надання матеріальної допомоги на оздоровлення позивачем на адресу відповідача не подавалася. У 2024 році матеріальна допомога на оздоровлення Позивачу була виплачена у липні 2024 року у розмірі 30% посадового окладу, відповідно до рішення правління (Витяг з Протоколу рішення правління №Ц-82/39 від 27.06.2024), що підтверджується розрахунком заробітної плати за липень 2024, платіжною відомістю №125/893 та платіжною інструкцією від 30.07.2024 року у розмірі 3970,5 грн., що додаються. Додатком 12 до колективного договору визначено, що грошова винагорода в розмірі посадового окладу (тарифної ставки) виплачується працівникам залізниці в зв`язку з настанням ювілейної дати роботи на залізничному транспорті (25, 30, 40, 50 років) і за сумлінну багаторічну працю при наявності безперервного стажу в галузі. Неперервний стаж роботи для виплати винагороди встановлюється комісією структурного підрозділу, склад якої затверджується відповідним керівником та погоджується з профспілковим органом. Рішення комісії, оформлене у вигляді протоколу, є підставою для видання наказу по структурному підрозділу, дирекції, залізниці для виплати грошової винагороди. У зв`язку з повномасштабною війною та призупиненням дії колективних договорів в частині виплат матеріальної допомоги рішенням правління від 14.03.2022 № Ц-45/31 Ком.т., питання нарахування та виплати працівникам такої грошової винагороди на комісіях не розглядалися, рішення щодо здійснення виплат не приймалися. Крім того, що виплата, яка є предметом спору у даній справі призупинена, Відповідач зазначив, що відповідно до пункту 3 ст. 10 закону № 2136-ІХ роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. У зв`язку з необхідністю відновлення пошкодженої та знищеної ворогом інфраструктури АТ «Укрзалізниця» понесла величезні витрати, гуманітарні евакуаційні перевезення, що здійснювалися АТ «Укрзалізниця» на безоплатній основі, також потребували значних коштів. Всі зазначені факти значно ускладнювали та на теперішній час продовжують ускладнювати виконання фінансових зобов`язань відповідача. З огляду на вищевикладене, оскільки призупинення виплат, передбачених колективним договором, було вимушеним рішенням, Відповідач просить суд у випадку, якщо він дійде висновку про обґрунтованість вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшити його розмір на 95%. 07.01.2026 року на адресу суду надійшли пояснення представника третьої особи Костовської В.І. з запереченнями на відзив представника відповідача, в яких остання просила позовну заяву [PERSON] задовольнити в повному обсязі. 08.01.2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», представник відповідача адвокат Лунгул Л.А. подала додаткові пояснення на пояснення третьої особи. 09.01.2026 року до суду надійшли пояснення на відзив від позивача [PERSON] в яких свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. У своїх поясненнях на відзив Позивач зазначив, що при звільненні він розраховував отримати всі виплати, які передбачені колективним договором. Зазначив, що в порушення вимог ст.116 КЗпП України йому не був наданий повний розрахунок сум, які належать до виплати. Також, на його звернення до адміністрації про виплату заборгованих АТ «Укрзалізниця» сум, його запевнили, що ці суми будуть виплачені відповідно до рішення правління, згідно затвердженого графіку, при тому що графік йому не був наданий. Також, [PERSON] зазначив, що при звільненні він не отримав письмового повідомлення про суму заборгованих коштів від роботодавця і не знав, яку суму йому винен роботодавець, так як ці суми не були зазначені в наказі про звільнення. Він добросовісно чекав на добровільну виплату з боку роботодавця. При чому у нього були усі підстави вважати, що хоча і з запізненням, але ці гроші будуть йому виплачені, так як на час звільнення одноразова матеріальна допомога у зв`язку з виходом на пенсію, хоча і запізненням, виплачувалась в порядку черговості (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т від 14.10.2024 р.). Не дочекавшись виплат, він був вимушений звернутись до суду. Крім того, позивач надав додаткові письмові пояснення щодо строків звернення до суду, вказавши що він не знав про суму яку роботодавець йому заборгував, адже не отримував письмового повідомлення про нараховані суми, добросовісно чекав на добровільну оплату з боку роботодавця. 12.01.2026 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд», представник відповідача адвокат Лунгул Л.А. подала пояснення на відзив Позивача. Представник відповідача - адвокат Лунгул Л.А. заперечувала проти заявлених позовних вимог, просила перевірити строки звернення з позовом до суду та відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на підстави та обставини, що викладенні у відзиві, заяві про застосування наслідків пропуску строку звернення до суду та позиції, висловленої у додаткових поясненнях по справі. 28 січня 2026 року позивач звернувся до суду з заявою про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. 28 січня 2026 року представник відповідача звернувся до суду з заявою про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. 28 січня 2026 року представник третьої особи звернувся до суду з заявою про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Так, відповідно до пункту 6 частини першої статті 5-1 Кодексу законів про працю України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За загальним правилом, передбаченим статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Проте, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється законність звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю. Указаний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 17 червня 2022 року у справі № 357/1330/21. Судом встановлено, що за даними трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] , останній з 30.08.1972 по 02.12.2024 перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на різних посадах, з 08.09.2020 по час звільнення працював на посаді провідного інженера Дирекції з електрифікації дільниці Долинська-Миколаїв-Колосівка. 02.12.2024 звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці. Протоколом №57 від 23.11.2024 року комісії з установлення трудового стажу у залізничній галузі та розміру одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» визначено, що стаж роботи у залізничній галузі [PERSON] складає 52 роки 02 місяці 00 днів, що дає право останньому при звільненні на пенсію вперше на отримання основної одноразової допомоги у розмірі п`яти середньомісячних заробітків. Відповідно до Постанови керівництва регіональної філії «Одеська залізниця» і президії Дорпрофсожу від 15.11.2024 №Н-02/18 пр-47/20 «Про виплату одноразової додаткової допомоги провідному інженеру дирекції з електрифікації дільниці Долинська Миколаїв - Колосівка [PERSON] у зв`язку з виходом на пенсію вперше», на підставі подання заступника директора регіональної філії «Одеська залізниця» від 11.11.2024 №НЗІ-002/9013, прийнято рішення про виплату [PERSON] одноразової додаткової допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше відповідно до стажу роботи на залізничному транспорті з врахуванням нагородження знаком «Почесному залізничнику». Відповідно до наказу (розпорядження) № 1926/ос від 18.11.2024 про припинення трудового договору (контракту) [PERSON] було звільнено 02.12.2024 на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком. Зазначеним наказом передбачено виплата [PERSON] одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі 12,5 середньомісячних заробітків. Відповідно до змісту Колективного договору між адміністрацією та дорожнім комітетом профсоюзу на 2011-2015 р.р., зареєстрованого Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради за №02/548-04 від 31.12.2010, з наступними змінами та доповненнями, який є діючим: - положеннями п. 4.17 передбачено право працівника у разі звільнення за власним бажанням на пенсію вперше (в тому числі і за вислугу років) здійснення виплат одноразової матеріальної допомоги, у відповідності до Положення №8 до Колективного договору в розмірі не більш п`яти середньомісячних заробітків в залежності від стажу роботи в галузі, зокрема при стажі роботи більш 15 років виплачується п`ять середньомісячних заробітків. Крім того, у випадках звільнення працівника за власним бажанням на пенсію при виникненні права на пенсію, але не пізніше трьох місяців, передбачена виплата додаткової грошової допомоги в залежності від стажу роботи в галузі до 5 середньомісячних заробітків (зокрема, за наявності трудового стажу більше 40 років для чоловіків 5 середньомісячних заробітків). В окремих випадках робітникам залізниці за особливі заслуги, значний стаж роботи та бездоганну роботу на залізничному транспорті на підставі клопотання адміністрації та профспілкового комітету підрозділу може виплачуватись на підставі спільного рішення (постанови) керівництва дороги та Дорпрофсожу додаткова виплата при звільненні на пенсію пізніше 3-х місяців з дати виникнення права на пенсію. Працівникам, які нагороджені за час роботи на залізничному транспорті знаком «Почесний залізничник», «Залізнична слава» трьох ступенів, яким присвоєні почесні звання «Почесний робітник транспорту України», «Почесний енергетик України», «Почесний працівник зв`язку України», «Почесний будівник України» та інші почесні державні звання, а також ті, хто нагороджений орденами, розмір додаткових виплат збільшується на 50 процентів; - положеннями 4.16 колективного договору передбачено, що робітники дороги за письмовими заявами мають право на отримання одноразової допомоги на оздоровлення, як правило при уході в чергову відпустку, у розмірі не менше 50 %, а ті які мають інвалідність у розмірі 100% тарифної ставки чи посадового окладу у відповідності до Положення №7 до Колективного договору; - положеннями п. 1 Додатку №12 до колективного договору передбачена виплата грошової винагороди у розмірі посадового окладу (тарифної ставки) у зв`язку з настанням ювілейної дати роботи на залізничному транспорті (25,30,40,50 років) та за добросовісну багаторічну працю за наявності неперервного стажу роботи в галузі. Зазначені вище, встановлені судом обставини, сторонами у справі не заперечувалися. Таким чином, Судом встановлено право Позивача на отримання основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі 12,5 середньомісячних заробітків. Згідно розрахунку середньої зарплати середня зарплата Позивача складала 20470,64 грн. Таким чином, матеріалами справи підтверджується право Позивача на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 255883,0 грн. Також встановлено, що в 01.10.2022 році позивач [PERSON] отримав право на виплату одноразової грошової винагороди в розмірі 10938,0 грн. з нагоди 50 років його роботи на залізничному транспорті, але таку виплату відповідачем не проведено. Також колективним договором (п.4.16) передбачена щорічна виплата допомоги на оздоровлення в розмірі не менше 50% тарифної ставки або посадового окладу, як правило, до наданої відпустки. Судом встановлено, що за 2022, 2023 роки Позивач таку допомогу не отримав. З матеріалів справи встановлено, що в 2022 році посадовий оклад Позивач складав 10938,00 грн., 50% від окладу складає 5469,00 грн. В 2023 році посадовий оклад Позивача був у розмірі 12032,00 грн., 50% від посадового окладу складає 6016,00 грн., таким чином загальна сума невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки складає 11485,00 грн. Що стосується матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік, Суд зазначає про наступне. Відповідно до Витягу з Протоколу рішення правління №Ц-82/39 від 27.06.2024, Відповідачем було прийнято рішення про нарахування та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення у 2024 році працівникам АТ «Укрзалізниця» в єдиному розмірі мінімальної норми, передбаченої Галузевою угодою між державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками 30% місячної тарифної ставки (посадового окладу). Прийнято рішення щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення згідно з наказами АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних (виробничих) підрозділів, за письмовою заявою працівників, які безперервно працювали в АТ «Укрзалізниця» шість і більше місяців, при виході працівника у щорічну відпустку (тривалість якої становить не менше 14 календарних днів) один раз на календарний рік в межах одного облікового періоду відпустки. Позивач у 2024 перебував у щорічній відпустці 14 календарних днів з 18.07.2024 по 31.07.2024, що підтверджується наказом від 04.07.2024 №1918/в про надання відпустки. Матеріальна допомога на оздоровлення за 2024 рік Позивачу була виплачена у липні 2024 року у розмірі 30% посадового окладу, що підтверджується розрахунком заробітної плати за липень 2024, платіжною відомістю №125/893, платіжною інструкцією від 30.07.2024 року у розмірі 3970,5 грн. Таким чином, судом встановлено право позивача [PERSON] на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки у розмірі 50% посадового окладу, що складає 11485,0 грн. Вимоги Позивача щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік задоволенню не підлягає у зв`язку з її отриманням. З огляду на наведені вище правовідносини між сторонами, з приводу яких виник спір, судом відзначається таке. Згідно з положеннями ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу Положеннями ст. 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що до структури заробітної плати входять: - основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; - додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; - інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Отже, одноразова грошова допомога у зв`язку із виходом на пенсію вперше (п. 4.17 Колективного договору), одноразова допомоги на оздоровлення (п. 4.16 Колективного договору) та одноразове заохочення до ювілейних дат працівників (п. 7.23 Колективного договору), - входять до структури заробітної плати. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Колективний договір між адміністрацією Одеської залізниці і дорожнім комітетом профспілки залізничників і транспортних будівельників України на 2011-2015 роки зареєстрований Департаментом праці і соціальної політики Одеської міської ради №02/548-04 від 31.12.2010 є діючим до укладення нового колективного договору на підставі ст.9 Закону України «Про колективні договори та угоди» №3356-Х11 від 1 липня 1993 року з подальшими змінами та листів, які щорічно надаються роботодавцем про продовження дії колективного договору. На даний час колективний договір діє в повному об`ємі. Частиною 1 ст.5 Закону України «Про колективні договори та угоди» 3356-Х11 від 1 липня 1993 року встановлено, що умови колективних Договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Невиконання умов колективного договору та невиплата заробітної плати на яку Позивач розраховував, з боку роботодавця є порушенням трудових прав Позивача, а тому вимоги позивача в цій частині є повністю обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ст.2 Закону України «Про оплату праці» усі види допомоги та заохочень входять в структуру оплати праці. Ст. 5 цього Закону передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів, генеральної угоди на національному рівні, галузевих (міжгалузевих), територіальних угод, активних договорів, трудових договорі, грантів. Усі виплати, про стягнення яких звернувся Позивач, внесені до колективного договору і є обов`язковими для АТ «Укрзалізниця». Ст. 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації приводяться в день звільнення, тобто Позивач повинен був отримати повний розрахунок 02.12.2024 року, чого роботодавцем зроблено не було. З урахуванням встановлених обставин та наведених положень законів суд констатує, що при звільненні [PERSON] йому належали до виплати у день звільнення: - одноразова грошова допомога у зв`язку із виходом на пенсію вперше (п. 4.17 Колективного договору) у сумі 255833 грн.; - одноразова грошова допомога на оздоровлення за 2022-2023 роки (п. 4.16 Колективного договору) в розмірі 50% посадового окладу у загальній сумі 11485,0грн . - одноразове заохочення до ювілейних дат працівників (п.7.23 Колективного договору) у розмірі (100% окладу) - 10938,00 грн. Поряд з цим, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач посилався на протокол засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022, як на законну підставу для невиплати позивачу належних їй сум при звільненні у період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Законом України «Про правовий режим воєнного стану». Згідно з ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. За змістом ч. 1 ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Доказів внесення змін до колективного договору у 2022 році стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належним працівникам додаткових виплат, зокрема одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, грошової винагороди з нагоди настання ювілейної дати, матеріальної допомоги на оздоровлення відповідачем суду не надано. 15.03.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст. 43, ст. 44 Конституції України. За змістом ст. 11 вказаного закону на період дії воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативною роботодавця. Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності лише 24.03.2022, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам посилаючись на правовий режим воєнного стану 14.03.2022 у правління АТ «Укрзалізниця» не було, через відсутність зворотної дії у часі вказаного Закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію вперше (п. 4.17 Колективного договору), одноразової допомоги на оздоровлення (п. 4.16 Колективного договору) за 2022, 2023 роки в розмірі 50% посадового окладу та одноразового заохочення до ювілейних дат працівників (п.7.23 Колективного договору) у Відповідача не було, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача на її користь таких виплат є обґрунтованими. Вимога позивача про стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення за 2024 рік задоволенню не підлягає, з підстав, зазначених вище. Відповідно до умов ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Отже, суд констатує наявність вини роботодавця відповідача АТ «Укрзалізниця» у невиплаті належних звільненому працівникові - позивачу у день його звільнення коштів у виді одноразової грошової допомоги у зв`язку із виходом на пенсію в перше (п.4.17 Колективного договору), одноразової допомоги на оздоровлення (п.4.16 Колективного договору) за 2022, 2023 роки в розмірі 50% посадового окладу, та одноразового заохочення до ювілейних дат працівників (п.7.23 Колективного договору), що також свідчить про наявність у відповідача обов`язку по виплаті останній середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільнені, але не більше як за шість місяців, в сумі 122823,0 грн. Середньомісячна заробітна плата Позивача становила 20470,67 грн., що жодна із сторін не заперечувала та не оспорювала. Відповідно до роз`яснень пленуму Верховного Суду України наведених у п. 6 постанови № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Таким чином, суд визначає суму, що підлягає стягненню без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки справляння і сплата податку є обов`язком роботодавця. Розмір заявленого позивачем до стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 122823,0 грн. Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку на 95%. Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) виснувала, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Крім цього, в постанові від 08.10.2025 у справі № 489/6074/23 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що обмеження періоду нарахування відшкодування за затримку розрахунку при звільненні шістьма місяцями, запроваджене до ст. 117 КЗпП України після 19 липня 2022 року Законом України від 1 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», встановлює максимальну межу відповідальності роботодавця, але не скасовує необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні розміру компенсації. Військова агресія російської федерації проти України призвела до значних руйнувань залізничної інфраструктури, втрати активів та майна відповідача, які з кожним місяцем військової агресії тільки зростають (пошкодження, а також повне знищення залізничної інфраструктури, рухомого складу, будівель та споруд, інженерних споруд тощо). Ці факти є загальновідомим та не підлягають доведенню. Крім того, загальновідомим є факт, що за останні декілька місяців ворог посилив обстріли об`єктів саме залізничної інфраструктури, значно пошкоджено та/або знищено велику кількість рухомого складу та об`єктів інфраструктури Відповідача. З огляду на вищевикладене, враховуючи становище, в якому опинився відповідач, доводи, викладені Відповідачем у клопотанні про зменшення розміру відповідальності за час затримки розрахунку, а також той факт, що Відповідач намагається здійснювати виплати працівникам у добровільному порядку при наявності фінансової можливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши його розмір на 50% від заявленого а саме до 61411,5 грн. Також суд зазначає, що строки звернення до суду за вирішенням трудового спору застосовуються незалежно від заяви сторін, а тому в кожному випадку суд зобов`язаний перевірити та обговорити причини пропуску цих строків, а також навести в рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі - Постанова ВС від 22 січня 2025 року у справі № 757/5467/21. Позивач був звільнений 02.12.2024 відповідно до наказу про припинення трудового договору (контракту) від 18.11.2024 №1926/ОС. При цьому, 02.12.2024 в наказі про припинення трудового договору зазначається про виплату одноразової основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні у звязку з виходом на пенсію вперше у розмірі 12,5 середньомісячних заробітків згідно з затвердженим графіком (витяг з протоколу №Ц-85/63 Ком.т. від 14.10.2024), Позивачем на наказі зроблений напис: «Письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми отримав». Згідно з Витягу з протоколу №Ц-82/63 Ком.т засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 виплата одноразової матеріальної допомоги працівникам акціонерного товариства «Українська залізниця», які звільнились /будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 були поновлені. Таким чином, Позивач мав обґрунтовані очікування, що такі виплати йому будуть здійснені. При цьому у рішенні зазначалось про те, що нарахування та виплата матеріальної допомоги, залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті, буд проводиться в хронологічній послідовності відповідно до дати звільнення працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, починаючи з листопада 2024 року згідно з графіком погашення, який буде затверджений додатково. Позивач був звільнений 02.12.2024, з позовною заявою до суду звернувся 27.10.2025. Враховуючи дату звільнення Позивача, та прийняте рішення правління акціонерного товариства «Українська залізниця» від 14.10.2024 щодо поновлення виплат, Суд вважає, що Позивач мав обґрунтовані причини вважати, що відповідач виконає свої зобов`язання в добровільному порядку, а тому вважає причину пропуску строку звернення до суду поважною. Згідно з частиною першою ст.5 ЦПК України, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до положень частини третьої ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ухвалюючи рішення у справі, суд щодо його умотивованості відзначає, що доводи сторін та їх представників у даній справі оцінені судом на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин, а відтак, інші доводи ними озвучені у судовому засіданні та зазначені ними у заявах по суті справи і заявах з процесуальних питань, які було подано до суду, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні ними фактичних обставин справи і норм матеріального права, судової практики та процесуального закону, а тому такі доводи враховуючи, зокрема, практику Європейського суду з прав людини, не вимагають детальної відповіді або спростування. За таких обставин, суд повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними та підлягають задоволенню частково, з урахуванням наведених вище розрахунків суду, що не суперечить чинному законодавству і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і таке рішення суду у повній мірі відповідає завданню цивільного судочинства, зокрема, щодо справедливого вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав та інтересів фізичної особи. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при поданні позову. На підставі наведеного та

Outcome: partial