Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом. Позов обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору (заява-договір) № 4152394-933 від 17.07.2024 відповідач отримала кредит в рамках кредитного продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, сума кредиту 250 000,00 грн. строком на 60 місяців, плата за користування 0,01 % річних та 1,9 % щомісячно. Відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання за договором. Станом на 15.09.2025 заборгованість за кредитним договором становить 270 431,83 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 218 162,55 грн., заборгованість за річними відсотками 19,28 грн., заборгованість за комісією 52 250,00 грн. З наведених мотивів та підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість в розмірі 270 431,83 грн. за кредитним договором № 4152394-933 від 17.07.2024 та понесені судові витрати по справі. Ухвалою судді від 04.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач у встановлений строк відзив на позов не подала. Позивач подала до суду заяву в якій просила суд не ухвалювати рішення у справі в зв`язку з мирним урегулюванням спору на підтвердження чого долучила копію заяви про врегулювання проблемної заборгованості за кредитним договором № 4152394-933 від 17.07.2024. 22.12.2025 до суду надійшла заява представника позивача з якої вбачається, що між сторонами досягнуто згоди щодо укладення мирової угоди, підготовка якої потребує певного часу у зв`язку з чим, просив суд не приймати кінцевого рішення у справі. Станом на дату ухвалення рішення до суду не надходило письмової заяви сторін про затвердження мирової угоди. Дослідивши матеріали справи та надані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. 17.07.2024 між АТ «Таскомбанк» та [PERSON] укладено заяву-договір № 4152394-933 про надання споживчого кредиту. Позичальник просив надати кредит на власні потреби в рамках продукту «Зручна готівка Максимум» на умовах договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, сума кредиту 250 000,00 грн. строком на 60 місяців, плата за користування 0,01 % річних та 1,9 % щомісячно. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Підписавши зазначену заяву-договір № 4152394-933 від 17.07.2024, позичальник підтвердила факт ознайомленості, обізнаності та розуміння публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб та виявила бажання щодо виплати їй кредитних коштів в сумі 250 000,00 грн. на рефінансування заборгованості в іншій фінансовій установі шляхом перерахування коштів на її поточний рахунок за умовами повертати кредит щомісячно відповідно до графіку. Кредитні кошти відповідачу було надано у спосіб, зазначений в Кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою, отже кредитодавець, свої обов`язки за Кредитним договором виконав в повному обсязі. Умови кредитного договору відповідач виконувала не в повному обсязі, а тому, станом на 15.09.2025 заборгованість за кредитним договором становить 270 431,83 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту 218 162,55 грн., заборгованість за річними відсотками 19,28 грн., заборгованість за комісією 52 250,00 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`яза навчинити на користь другої сторони (кредитора) певнудію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивач надав відповідачу кредит, однак відповідач свої зобов`язання щодо його повернення належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Ч.1 ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. За вказаних обставин, враховуючи те, що відповідач не повернула у повному обсязі отримані кредитні кошти та не сплатила проценти за користування ними, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 218 162,55 грн. та 19,28 грн. відсотків підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 52 250,00 грн., суд зазначає наступне. 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Між тим, оскільки товариством не було зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які була встановлена плата за обслуговування кредиту, відповідна умова кредиту є нікчемною відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19, у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) та постанові Верховного Суду від 21.02.2024 у справі № 344/3078/23 (провадження № 61-15548св23) щодо оцінки правомірності встановлення у кредитному договорі умови про щомісячну плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Отже, вказані витрати за кредитним договором № 4152394-933 від 17.07.2024 в сумі 52 250,00 грн. стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають. Щодо заяв позивача про мирне врегулювання спору, а саме шляхом укладення мирової угоди, то суд їх до уваги не приймає, оскільки порядок укладення, подання та розгляду мирової угоди визначені у ст. 207 ЦПК України, а вказані заяви таким вимогам не відповідають. Крім цього, на час ухвалення рішення стороною позивача не було подано жодних доказів на підтвердження врегулювання спору. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3 245,20 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 270 431,83 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 218 181,83 гривень, що становить 80,68 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 618,23 грн.

Outcome: partial