Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

06 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2027847442 відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику споживчий кредит. [PERSON] свої зобов`язання перед Банком щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав. 18 серпня 2021 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 18/08/21, відповідно до умов якого АТ «ОТП БАНК» відступило, а ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуло Права Вимоги до відповідача за кредитним договором № 2027847442 від 06 грудня 2019 року. Предметом позову є стягнення заборгованості за Кредитним договором № 2027847442, укладеним між АТ "ОТП БАНК" та [PERSON] 06 грудня 2019 року, в сумі 15 097 гривні 91 копійка. Ухвалою судді від 08 жовтня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викиком) сторін в судовому засіданні. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач в п. 5 позовних вимог просив розгляд позовної заяви здійснювати за його відсутності. Судова повістка-повідомлення з ухвалою про відкриття провадження у справі відправлена відповідачу на зареєстроване місце проживання, однак поштове відправлення не вручено адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, в силу положень ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомленений належним чином про час і місце розгляду справи. За приписами ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими ЦПК України для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України. Тому, з урахуванням положень ч. 3 ст. 211, ч. 1 та п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи без участі сторін. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до задоволення, виходячи з такого: Судом установлено, що 06 грудня 2019 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та [PERSON] на підставі Анкети-заяви на отримання кредиту укладено Кредитний договір № 2027847442. Відповідно до п. 1.1. Розділу 1 Кредитного договору Банк надає Позичальнику кредит, а Позичальник отримує його у загальному розмірі 15 918 гривень; Позичальник зобов`язався повернути суму кредиту не пізніше 24 лютого 2020 року; на сплату послуг за надання виписок в електронному вигляді (sms-інформування) - 300 гривень; розмір процентної стаки 0,01% річних. Згідно п. 1.6. розділу 1 Кредитного договору проценти за користування нараховуються та сплачуються щомісяця одночасно з погашення суми отриманого кредиту, виходячи з розміру процентної ставки встановленої п.1.1. договору Пунктом 1.6.1. розділу 1 Кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються на фактичну суму непогашених кредитних коштів за фактичний час користування такими коштами, виходячи з фактичної кількості днів у місяці і році. Відповідно до п. 2 Розділу 2 Кредитного договору Банк та Позичальник підтверджують факт укладення між ними Договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 Кредитного договору за умови належного виконання Позичальником умов Кредитного договору та прийняття Банком позитивного рішення щодо надання Держателю кредиту, Банк відкриває Держателю картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну карту, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної карти. Пунктом 2.2. Розділу 2 Кредитного договору визначено, що розмір кредитного ліміту 2000 гривень. Пункт 2.3. Розділу 2 Кредитного договору передбачає, що строк дії Кредитної лінії 3 роки з моменту підписання між стронами договору. Згідно п. 2.4. Розділу 2 Кредитного договору за користування кредитом Банк нараховує проценти в розмірі 40 % річних, а у разі виникнення несанкціонованого овердрафту 0,15 % за день від суми заборгованості. Пунктом 2.6. Розділу 2 Кредитного договору визначено, що Держатель гарантує, що підписання цього Договору йому зрозумілі і він погоджується з усіма положеннями Угоди, Правил та Тарифів Банку з якими він ознайомився. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частина 2 ст. 1056-1 ЦК України визначає, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтями 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, в установлений строк і відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. 18 серпня 2021 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЦИКЛ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 18/08/21 (а.с. 24-28), відповідно до його умов Клієнт (Первісний кредитор) передає, а Фактор (Новий Кредитор) приймає Право Грошової вимоги, що належить Клієнту, і стає кредитором за Кредитними договорами, укладеними між Клієнтом і Боржниками, в розмірі портфеля заборгованості згідно Реєстру Боржників. Згідно з п.п. 6.2.3. п. 6.2. розділу 6 Договору Право Вимоги переходить до Фактора з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого Фактор стає Новим Кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей. Відповідно до Витягу з Додатку № 1 до договору факторину № 18\\08\\21 від 18.08.2021, АТ «ОТП БАНК» відступило ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» Право Вимоги, зокрема за Кредитним договором № 2027847442 від 06.12.2019, боржником за яким є [PERSON] , в сумі 15 083 гривні 99 копійок, з яких: 9 900 гривень 00 копійки загальна сума заборгованості за тілом кредитом, 5 197 гривень 91 копійок - сума заборгованості за відсотками. Отже, враховуючи наведені вище норми цивільного законодавства та умови Договору, на теперішній час ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» є кредитором у зобов`язанні за Кредитним договором №2027847442 від 06.12.2019 і саме йому належить право вимоги за цим договором до [PERSON] . Позивач заявив вимоги про стягнення із [PERSON] заборгованості, яка існувала у нього станом на момент отримання від відповідної кредитної установи права вимоги за кредитним договором №2027847442 від 06.12.2019. Будь-яких інших нарахувань позивач не здійснював, що вбачається із Витягу з Додатку №1 до договору факторину№ 18\\08\\21 від 18.08.2021 та розрахунку заборгованості за кредитним договором № 2027847442. Одним із загальних принципів цивільного процесу є змагальність сторін, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18). Процесуальні обов`язки відповідача полягають, зокрема, у здійсненні ним активних процесуальних дій, наданні доводів та доказів, що стосуються існування цивільних прав позивача як кредитора у зобов`язанні. Така правова позиція міститься у п. 6.8. постанови ВП ВС від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19. Позивач належними доказами довів виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за Кредитним договором № 2027847442 від 06.12.2019. Позивач заявив вимоги про стягнення із [PERSON] , в сумі 15 083 гривні 99 копійок, з яких: 9 900 гривень 00 копійки загальна сума заборгованості за тілом кредитом, 5 197 гривень 91 копійок - сума заборгованості за відсотками. Відповідач наявність такого розміру заборгованості не заперечувала, не спростувала, а тому позов підлягає до повного задоволення. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру заявлених позовних вимог. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 2422 гривні 40 копійок гривень судового збору. Суд у цьому рішенні прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог. Таким чином, судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору підлягають компенсації позивачу у повному розмірі. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. З матеріалів справи вбачається, що позивач ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» користувалося правовою допомогою адвоката Кеню Дениса Васильовича. В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 гривень представником позивача до суду надано наступні докази: Довіреність в порядку передоручення від 01 вересня 2025 року, Акт 2015556592 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 25 серпня 2025 року, Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Кеню Д.В., необхідних для надання правничої (провової) допомоги за позовом ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості від 25 серпня 2025 року, Договір про надання правової допомоги № 43453613 від 02 січня 2025 року , Додаткову угоду до Договору №43453613 від 02 січня 2025 року, Ордер на надання правничої допомоги від 15 серпня 2025 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 10682/10 від 27 липня 2022 року. Суд вважає подані стороною позивача докази понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3 тисяч гривень переконливими і достатніми для вирішення питання про їх відшкодування. Одночасно, суд вважає гонорар адвоката співмірним із категорією справи, її складністю та кількістю витраченого адвокатом часу. За таких обставин вимога представника позивача щодо компенсації за рахунок відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення.

Outcome: approved