Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

13.11.2025 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Крушинська Антоніна Андріївна, до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.05.2019 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований у Подільському районному у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 438, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя, що суперечить її уявленням про сім`ю. Також на цьому підґрунті між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові один до одного. На даний момент, спільне господарство нами разом не ведеться, шлюб набув формальних ознак. На думку позивачки, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її законним інтересам, які мають істотне значення. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, 13.11.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Романенко О.О. У порядку визначеному ч. 6 ст. 187 ЦПК України судом 14.11.2025 направлено запит до органу реєстрації з метою з`ясування зареєстрованого місця проживання відповідача та вирішення питання щодо належної підсудності даного спору суду, відповідь на який отримано 18.11.2025. Ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 19.11.2025 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу - залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків. 28.11.2025 представником позивача виконано вимоги ухвали суду від 19.11.2025. Ухвалою суду від 02.12.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено проведення першого судового засідання на 08.01.2026. У судове засідання 03.02.2026 сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. У встановлений судом строк, відповідач правом на надання відзиву не скористався. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, разом з позовною заявою подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує (а.с.8). Представниця позивачки - адвокат Крушинська А.А., у судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового розгляду повідомлена належним чином, разом з позовною заявою подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує (а.с.8). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату і місце розгляду справи, був повідомлений належним чином, шляхом направлення повісток за зареєстрованим місцем проживання, конверт з повісткою на 08.01.2026 повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», повістку на 03.02.206 отримав батько [PERSON] для передання, про що свідчить підпис на рекомендованому поштовому повідомленні (а.с.37, 44). Також, повідомлявся шляхом публікації оголошення про виклик в судове засідання на 03.02.2026 на офіційному веб сайті Судової влади України (а.с.42). Заяв чи клопотань з процесуальних питань до суду не надходило. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим, враховуючи письмову згоду позивача, на підставі ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 03.02.2026 проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно та всебічно дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони з 08.05.2019 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 438, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.05.2019, виданим Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с.4). Фактичні шлюбні відносини з відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться. Спір між сторонами виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частиною 2 статті 104 СК України визначено, що підставою припинення шлюбу є його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (ч. 2 ст. 112 СК України). Судом встановлено, що сторони припинили подружні відносини, позивачка наполягає на розірванні шлюбу та не бажає продовжувати подружні стосунки. Має чітку та однозначну позицію з цього питання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не надав суду будь-яких заперечень з цього приводу, суд вважає, що відмова в розірванні шлюбу може бути розцінена, як примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, так як сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 3706-5331-1281-3291 від 28.11.2025 (а.с.27). Вказані кошти судового збору були зараховані до спеціального фонду державного бюджету України, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.29). Зважаючи на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, сума судового збору, сплаченого позивачкою у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача на її користь. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved