Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 23 вересня 2025 року матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скеровано до Шевченківського районного суду м.Львова для розгляду за підсудністю. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 14.10.2025 року визначено головуючу суддю Торську І.В. Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за Договором №4204536 від 27 червня 2021 року у розмірі 36 186,25 грн., а також судові витрати, які складаються зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та понесених витрат на правову допомогу у розмірі 13 000,00 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що 27.06.2021 року між ТзОВ «Мілоан» (далі - позивач, кредитодавець) і [PERSON] (далі - відповідач, позичальник, боржник), укладено Договір №4204536 про споживчий кредит на підставі якого [PERSON] були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 5 000,00 грн. Підписанням Договору про споживчий кредит відповідач підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому надана інформація, передбачена чинним законодавством. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами Договору кредиту. 16.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт капітал» було укладено Договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт» Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №4204536 від 27.06.2021, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТзОВ «Вердикт капітал» відступило право вимоги до позичальників ТзОВ «Коллект центр» за Договором про споживчий кредит №4204536 від 27.06.2021, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідач, всупереч умовам Договору про споживчий кредит зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму кредиту не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 36 186,25 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 4 750,00 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 31 136,25 грн, заборгованість за комісією 300, 00 грн. та понесені судові витрати. Ухвалою суду від 15.10.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.11.2025 (вх. №35906) поштовою кореспонденцією на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Зачепіло З.Я. надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечила проти задоволення позову та просила відмовити повністю у задоволені позовних вимог. Відповідач позовні вимоги не підтримує, оскільки твердження позивача на її думку не ґрунтуються на фактичних обставинах справи, із сумою заборгованості у розмірі 36 186,25 грн. вона не погоджується, вважає її необґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами, а тому такою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинними документами, які підтверджують отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. Також просить зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу. Адвокат Зачепіло З.Я. вважає співмірним із складністю справи та ціною позову, виконаною роботою та розумним обґрунтованим розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 3 000 грн. В окремій заяві просила розглядати справу у відсутності відповідача та його представника. 27.11.2025 (вх. №36549) через підсистему «Електронний суд» ТзОВ «Коллект Центр» подало відповідь на відзив, в якому позов підтримали, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві. Також, за вх. №36575 надійшло клопотання про витребування доказів. 11 грудня 2025 року ухвалою Шевченківського районного суду поновлено строк для подання клопотання про витребування доказів та витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію/документи. Засобами поштової кореспонденції на виконання вимог вищезазначеної ухвали на адресу суду 06 січня 2026 року (вх. №202 та 203) надійшла витребувана інформація. В якій повідомляється про ідентифікаційні дані власника картки [PERSON] , номер телефону на який відправляється інформація про підтвердження операцій станом на 27.12.2025, фінансовий номер, повідомлення про зарахування на рахунок № [NUMBER] коштів на суму 5 000,00 грн. від 27.06.2021, а також додатково надана виписка по зазначеному рахунку за період 27.06.2021-27.07.2021. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак у позовній заяві просить розглядати справу без участі позивача і у випадку неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач та його адвокат в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце слухання справи, що стверджується довідками про доставку смс-повідомлень. Згідно з ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів. Судом встановлено, що 27.06.2021 між ТзОВ «Мілоан» і [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №4204536 на підставі якого відповідачу були перераховані кредитні кошти на Картковий рахунок в сумі 5 000,00 грн. Підписанням Договору про споживчий кредит відповідач підтвердив, що він повністю ознайомився з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому надана інформація, передбачена чинним законодавством. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором кредиту, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку, передбаченому умовами Договору кредиту. 16.12.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТзОВ «Вердикт капітал» було укладено Договір факторингу №16/12-2021-43, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт» Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит №4204536 від 27.06.2021, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року ТзОВ «Вердикт капітал» відступило право вимоги до позичальників ТзОВ «Коллект центр» за Договором про споживчий кредит №4204536 від 27.06.2021, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Відповідач, всупереч умовам Договору про споживчий кредит зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму кредиту не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №10-01/2023 від 10.01.2023 року заборгованості відповідача перед позивачем становить 36 186,25 грн., з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 4 750,00 грн.; заборгованість за відсотками - 31 136,25 грн.; заборгованість за комісією - 300,00 грн. Правовідносини, що виникли між сторонами є договірними. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини 1, 2 ст. 1054 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Договір про споживчий кредит №4204536 від 27.06.2021 був підписаний електронним цифровим підписом відповідача, відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора (електронного підпису)Z30389 і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. У даному випадку правовідносини між сторонами стосуються виконання договору споживчого кредиту в електронному вигляді в інформаційно-телекомунікаційній системі відповідачки. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», зокрема ст.ст.11,12 цього Закону, які суд застосовує при вирішенні спору. Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Суд вважає, що між сторонами був укладений кредитний договір, товариство виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит, а останній користувався кредитними коштами, проте неналежним чином не виконував зобов`язання за кредитним договором, допустив заборгованість. Розмір заборгованості за кредитом та процентами за користування ним суд визнає обґрунтованим. Щодо вирішення вимоги про стягнення комісії в розмірі 300,00 грн, яка визначена умовами кредитного договору, і є платою безпосередньо за надання кредитних коштів позичальнику, суд зазначає: Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту. Згідно з ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Як встановлено ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику. Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15. За таких обставин, умови договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 300,00 грн є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави визнати [PERSON] боржником за цим платежем. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 4 750,00 грн. заборгованості по тілу кредиту, 31 136,25 грн. сума за відсотками. Суд доводи сторони відповідача викладені у відзиві, вважає надуманими не підтвердженими належними та допустимим доказами, такими, що не спростовують доказів і обґрунтувань позовних вимог і спрямовані на уникнення від виконання договірних зобов`язань за кредитним договором № 4204536 від 27.06.2021. Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані копія Договору про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024 року, заявки на надання юридичної допомоги № 1194 від 01.08.2025 року, витяг з акту №13 про дання юридичної допомоги від 31.08.2025 на суму 13 000,00 грн. При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує незначну складність справи, типовість правовідносин у спорі, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом та приходить до висновку щодо часткового стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 4 000, 00 грн. Отже, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є підстави для задоволення позовних вимог частково. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому із відповідача в користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із заявлених вимог на загальну суму 36 186,25 грн., задоволенню підлягає сума 35 886,25 грн. що становить 99,17 % заявленої суми, отже, з відповідача на користь позивача стягненню підлягає 2 402,29 грн. судового збору .

Outcome: partial