Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивачка звернулася до Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області з позовом, який мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 25.06.2007 вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . 26.06.2007 право власності позивача на вказаний житловий будинок було зареєстровано у встановленому законом порядку. 24.09.2025 позивач звернулася до державного реєстратора з метою здійснення реєстраційних дій, однак їй було відмовлено у зв`язку з наявністю арештів на зазначене нерухоме майно. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 444848183 від 24.09.2025, на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] накладено два арешти, а саме: на підставі постанови б/н від 10.06.2010, реєстраційний номер обтяження 9919301 та на підставі постанови б/н від 20.06.2011, реєстраційний номер обтяження 11303358. Обтяжувачем в обох випадках є Корсунь-Шевченківський відділ державної виконавчої служби. 29.09.2025 представником позивача було направлено адвокатський запит до Корсунь-Шевченківського відділу ДВС щодо підстав накладення арештів та наявності відповідних виконавчих проваджень. Згідно листа Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби № 18155 від 06.11.2025 відкриті виконавчі провадження стосовно [PERSON] у відділі відсутні, а завершені виконавчі провадження зберігаються в архіві протягом трьох років, після чого знищуються. З огляду на відповідь відповідача відсутні будь-які виконавчі провадження щодо стягнення з позивачки заборгованості, тому вона вважає що правові підстави для накладення арешту на житловий будинок відсутні, у зв`язку з чим [PERSON] просить скасувати арешт належного їй нерухомого майна. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином. Заяв чи клопотань в установленому законом порядку до суду не надходило. Відзив до суду не поданий. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.06.2007 позивач є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, № 444848183 від 24.09.2025, на будинок розташований за адресою: [ADDRESS] , накладено арешти нерухомого майна на підставі постанови б/н від 10.06.2010, реєстраційний номер обтяження 9919301 та на підставі постанови б/н від 20.06.2011, реєстраційний номер обтяження 11303358. Обтяжувачем в обох випадках є Відділ державної виконавчої служби Корсунь - Шевченківського районного управління юстиції. Згідно листа Корсунь-Шевченківського ВДВС № 18155 від 06.11.2025 відповідь на подану заяву представника позивача не може бути надана, так як завершенні виконавчі провадження передаються до архіву та зберігаються протягом 3-х років після чого знищуються. Відкриті виконавчі провадження стосовно [PERSON] у відділі відсутні. У Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна до цього часу міститься запис про існування арештів на житловий будинок, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка № 444848183 від 24.09.2025). Згідно ч.ч.1,2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. З огляду на зазначене, суд вважає, що права позивачки як власника зазначеного нерухомого майна порушені, оскільки накладені та не скасовані арешти нерухомого майна позбавляють позивачку права користування та розпорядження належним їй на праві власності майном. Існування арешту на майно позивача порушує її конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (ст. 41 Конституції України). Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом даної норми закону звернення до суду з позовом застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. Аналіз даних норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 та постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року в справі № 727/11132/14-ц. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) вказано, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Оцінивши в сукупності всі зібрані по справі докази, враховуючи те, що арешти майна були заходом виконання постанов суду, а виконавчі провадження на даний час на виконанні не перебувають, однак державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування даних заходів, що обмежує права позивачки як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, суд вважає правильним здійснити захист прав позивачки як власника майна шляхом звільнення його з-під арешту. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. З цих підстав суд вважає правильним позовні вимоги щодо зняття арештів з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] задовольнити у повному обсязі. Щодо виключення з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження записи № 9919301 та № 11303358 про арешти нерухомого майна позивачки за адресою: [ADDRESS] , то слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 3 Закону України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Відповідно до ч. 1 ст. 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Тому в частині позовних вимог про виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивачці слід відмовити, оскільки законодавство не передбачає вилучення запису про вчинене обтяження. Рішення суду про скасування арешту майна є підставою для внесення до відповідного Державного реєстру запису про скасування арешту майна. В зв`язку з вищезазначеним, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial