Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

30.09.2025 року законний представник [PERSON] [PERSON] звернулася до суду з позовом, до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна», про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Позов обґрунтовує тим, що 22 липня 2022 року близько 15 год. 40 хв. в м.Ромни на перехресті вул. П.Калнишевського та бул. Шевченка відбулося ДТП за участю легкових автомобілів марки Volkswagen Caddy р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та марки ВАЗ 2109 р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . В наслідок даної ДТП її малолітній син [PERSON] , який перебував в автомобілі ВАЗ 2109 під керуванням [PERSON] , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, множинних ран обличчя та був госпіталізований до КНП «Роменська ЦРЛ», де проходив стаціонарне та амбулаторне лікування. 01.09.2022 року СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області відомості за даним фактом внесені до ЄРДР за № 12022200470000398, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Тілесні ушкодження, які отримав її син в результаті ДТП були кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, кримінальне провадження № 12022200470000398, внесене до ЄРДР 01.09.2022 року постановою ст.. слідчого Роменського районного відділу поліції ГУНП України в Сумській області Веращаки І.С. від 31.03.2023 року було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. В постанові зазначено, що в діях водія Volkswagen Caddy [PERSON] були встановлені невідповідності вимогам п.16.11 ПДР України, які перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками, а саме, відповідач, маючи об`єктивну змогу своєчасно виявити автомобіль ВАЗ 2109, який рухався ліворуч відносно напрямку його руху головною дорогою, не надав останньому переваги в русі та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів. 22 травня 2023 року постановою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області Скрипаля В.І. було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП. На момент ДТП відповідальність водія Volkswagen Caddy була застрахована відповідно до Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу № 206105985 ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». У зв`язку з настанням страхового випадку, їй було здійснено часткову компенсацію витрат на лікування сина 25.08.2022 року в сумі 609,69 грн. та 23.07.2025 року в сумі 10583,67 грн. Однак, окрім фізичної та матеріальної шкоди її синові також була заподіяна моральна шкода, яку відповідач [PERSON] , як заподіював шкоди та власник джерела підвищеної небезпеки взагалі не відшкодував. Отримані тілесні ушкодження, які залишили рубці, завдали значних фізичних страждань і спричинили тривалий період лікування як у стаціонарі, так і амбулаторно. Сам факт ДТП, перебування у лікарні та необхідність проходження медичних процедур викликали у дитини сильний психологічний стрес та почуття небезпеки. Ці обставини викликали душевні страждання, які вилилися в страх перед дорожнім рухом та підвищену тривожність. Наявність рубців на обличчі, хоч і кваліфіковано експертизою як незначних, негативно впливає на психоемоційний стан дитини, її самооцінку, відчуття впевненості у спілкуванні з однолітками, що особливо важливо у віці, коли формується особливість та соціальні навички. Пережитий стрес мав наслідком занепокоєння та душевні переживання у неї як матері. Протягом тривалого часу вона змушена була постійно доглядати за сином, відвідувати лікувальні заклади, витрачати значні фінансові та моральні ресурси. Особливо травмуючим фактором стали відсутність будь-якої допомоги, вибачень або навіть співчуття з боку відповідача, що посилило негативні переживання та підкріпило відчуття несправедливості. З врахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з [PERSON] грошові кошт в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 99440,30 грн. та судові витрати. 02.12.2025 року до Роменського міськрайонного суду Сумської області від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог або зменшити розмір моральної шкоди до 5000 грн., посилаючись на те, що позовні вимоги вважає безпідставними, недоведеними, надмірно завищеними та такими, що не відповідають ні встановленим фактичним обставинам справи, ні усталеній судовій практиці. Відповідач не заперечує факт ДТП та факту отримання неповнолітнім [PERSON] тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні лікарні з 22 липня по 28 липня 2022 року. Водночас, категорично не погоджується з розміром моральної шкоди. Він не ухилявся від допомоги потерпілій стороні. Його страхова виплатила батькам потерпілого компенсацію витрат на лікування у розмірі 10583 грн. 67 коп. Крім того, він особисто виплатив батькові потерпілого 1500 грн. готівкою під час зустрічні, які необхідні були для першочергового лікування ран. Найбільш важливою обставиною є грубе порушення водієм іншого автомобіля ( дідом неповнолітнього потерпілого) правил безпеки дорожнього руху. На момент ДТП неповнолітній потерпілий, тобто 8 річний хлопчик, перебував на передньому пасажирському сидінні автомобіля, яким керував його дідусь, та не був пристебнутий ременем безпеки. Відповідно до п.21.11 б ПДР України, перевезення дітей, зріст яких менше 150 см на передньому сидінні автомобіля заборонено. Середній зріст хлопчина 8 років становить приблизно 125-130 см. Ці грубі порушення правил безпеки мають безпосередній причинно-наслідковий зв`язок з тяжкістю ушкоджень, які отримала дитина внаслідок ДТП. Згідно з медичною документацією безпосередньо після ДТП при первинному огляді та при подальших медичних оглядах жодних скарг на психологічний стан дитини зафіксовано не було. Немає жодних записів про консультацію дитячого психолога або психіатра під час госпіталізації, немає рекомендацій лікарів щодо подальшого психологічного супроводу дитини після виписки зі стаціонару. Якби психологічні наслідки ДТП були настільки серйозними, як це стверджує позивач, то вони неодмінно проявилися б у перші дні після пригоди, коли дитина перебувала у стресовому стані, та були б зафіксовані медичними працівниками стаціонару. В той же час у медичній документації зафіксовані виключно фізичні ушкодження без будь-яких вказівок на психологічні проблеми. Крім того, його фізичний та моральний стан також підлягає врахуванню судом при визначенні розміру відповідальності. Після ДТП його здоров`я суттєво погіршилося, у 2023 році йому було діагностовано онкологічне захворювання, після чого він проходив тривале і складне лікування. Лікування потребувало значних грошових витрат. У даному випадку неповнолітній потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних ран обличчя та рубців, які не призвели до встановлення інвалідності, не вплинули не життєво важливі функції організму, не призвели до каліцтва чи спотворення обличчя, яке б потребувало пластичної хірургії. Стаціонарне лікування тривало лише шість днів, після чого дитина була виписана у задовільному стані. Причинно-наслідковий зв`язок між ДТП та психологічними наслідками, на які посилається позивач, не доведено та викликає серйозні сумніви з огляду на відсутність фіксації будь-яких психологічних симптомів безпосередньо після пригоди. Крім того, заявлені позивачем суми 10000 грн. як відшкодування витрат на правничу допомогу просить зменшити. 09.01.2026 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що вина відповідача у вчиненні ДТП встановлена у передбаченому законодавством порядку. Доводи Відповідача про завищений розмір моральної шкоди ґрунтуються виключно на його суб`єктивному сприйнятті ситуації та не враховують ні характеру правопорушення, ні віку потерпілого, ні об`єктивних наслідків для його фізичного та психоемоційного стану. Моральна шкода у цій справі полягає не лише у фізичному болю, пов`язаному з отриманими тілесними ушкодженнями, але й у тривалих душевних стражданнях дитини, зумовлених самим фактом ДТП, перебуванням у лікарні, страхом за власне життя та здоров`я, а також наслідками у вигляді рубців на обличчі. потерпілою особою є малолітня дитина. Вік дитини на момент ДТП об`єктивно підвищує глибину моральних страждань, оскільки дитина значно гостріше реагує на фізичний біль, медичні втручання та стресові ситуації. Пережита дорожньо-транспортна пригода, стаціонарне лікування, накладання швів, наявність видимих ушкоджень на обличчі не можуть розцінюватися як незначні або формальні обставини, особливо з урахуванням того, що дитина перебуває у віці активного психоемоційного розвитку. Посилання Відповідача на те, що тілесні ушкодження кваліфіковані як легкі, не спростовує факту заподіяння моральної шкоди, оскільки сама класифікація тілесних ушкоджень як легких не виключає наявності істотних моральних страждань, особливо у випадку, коли потерпілою особою є дитина, а ушкодження мають видимі зовнішні наслідки. Необґрунтованими є також доводи Відповідача щодо нібито вирішального значення порушень правил перевезення дитини з боку інших осіб. Навіть у разі наявності таких порушень вони не усувають відповідальності Відповідача як власника джерела підвищеної небезпеки та не переривають причинно-наслідкового зв`язку між його протиправними діями та заподіяною шкодою. Малолітній Позивач не міг впливати на умови свого перевезення та не може нести жодних негативних наслідків через можливі дії чи бездіяльність дорослих. Доводи Відповідача щодо відсутності психологічних наслідків у дитини у зв`язку з тим, що вони нібито не були зафіксовані під час стаціонарного лікування є помилковими. Психоемоційні наслідки травм у дітей нерідко мають відкладений характер і можуть проявлятися через певний проміжок часу після події. Відсутність фіксації таких симптомів у хірургічному відділенні не означає їх відсутності взагалі, оскільки метою лікування у стаціонарі було усунення тілесних ушкоджень, а не комплексна психологічна оцінка стану дитини. Наявні у справі довідки та документи, що підтверджують звернення дитини до психолога у подальший період, свідчать про тривалий характер моральних страждань та необхідність психологічної підтримки. Доводи Відповідача щодо його нинішнього стану здоров`я не спростовують факту заподіяння шкоди та не звільняють його від цивільно-правової відповідальності. Ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року позовну заяву було залишено без руху. Ухвалою суду від 10 жовтня 2025 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Законний представник [PERSON] [PERSON] та представник [PERSON] в судовому засіданні уточненні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позові та відповіді на відзив. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, посилаючи на обставини викладені у відзиві. Додатково пояснив, що свою винуватість у тому що в результаті ДТП було пошкоджено обличчя дитини. Але вважає, що дитина не зазнала такого ступеня страждання, як про це зазначено у позові. Він спілкувався із батьком дитини, давав кошти на лікування. Дитина під час ДТП перебувала не в дитячому кріслі, а сиділа на передньому пасажирському сидінні, та був не пристебнутий. Обличчя дитини пошкодилося від уламків скла. Він отримує пенсію в розмірі 4500 грн. Представник третьої особи ПАТ « Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] ( а.с.8-10). Згідно постанови Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22 травня 2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП. В постанові зазначено, що 22.07.2022 року о 15 год. 40 хв. в м. Ромни, на перехресті вулиць П.Калнишевського б-р Шевченка, водій [PERSON] , керував транспортним засобом «Фольцваген Кадді» д.н.з. [NUMBER] , при виїзді із другорядної дороги б-р Шевченка в м. Ромни, не надав переваги в русі водію транспортного засобу ВАЗ 2109 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , котрий рухався по головній дорозі в напрямку вул. П.Калнишевського, внаслідок чого відбулося зіткнення. В результаті ДТП пасажир автомобіля ВАЗ 2109 [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Автомобілі зазнали механічних пошкоджень (а.с.11). Постановою про закриття кримінального провадження, винесеної ст..слідчим СВ Роменського РВП ГУНП в Сумській області від 31 березня 2023 року, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 12022200470000398 від 01.09.2022, закрите у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В постанові зазначено, що 31.08.2022 року до ЧЧ Роменського РВП надійшов рапорт від начальника СРПП, про те, що в ході перевірки матеріалів ЖЕО № 6507 від 23.08.2022 було встановлено, що 22.07.2022 близько 15 год. 40 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки «Фольцваген Кадді» при виїзді із другорядної дороги, не надав переваги в русі водію автомобіля марки ВАЗ 2109 під керуванням [PERSON] , який рухався головною дорогою в напрямку вул. П.Калнишевського, та допустив зіткнення вказаних автомобілів. В наслідок ДТП пасажири автомобіля ВАЗ [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді різаних ран обличчя та проходив стаціонарне лікування в Роменській ЦРЛ. В постанові також зазначено, що [PERSON] надавав пояснення про те, що на передньому пасажирському сидінні під час ДТП сидів його онук [PERSON] (а.с.13-15). Згідно висновку експерта № 66/2023 року від 17 лютого 2023 року, під час знаходження [PERSON] на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділені Роменської ЦРЛ з 22.07.2022 року по 28.07.2022 року виявлені наступні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку; множинні рани обличчя ( в лобній ділянці, на верхній повіці лівого ока, в лівій підочній ділянці, в ділянці правої щоки, спинки носу зліва), які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я ( а.с.16-19). З медичної документації КНП «Роменська центральна районна лікарня» Роменської міської ради вбачається, що [PERSON] проходив лікування в даному закладі після отриманих травм 22.07.2022 року в результаті ДТП (а.с.21-37). Згідно довідок Роменського центру комплексної реабілітації для дітей та осіб з інвалідністю ім..Н.Осауленко Роменської міської ради від 01.08.2022 року, від 05.10.2022 року, від 15.10.2023 року, [PERSON] була надана консультація практичного психолога щодо психологічного стану дитини. В результаті автомобільної аварії дитина пережила шоковий стан з наслідками якого бореться і зараз. Виявлено, що в дитини порушений сон, стан тривожний, дитина під час користування автотранспорту знаходиться в напруженому стані, переживає з приводу своєї зовнішності, оскільки після аварії залишились шрами на обличчі. Загалом дитина перенесла психічну травму, зараз знаходиться в процесі відновлення. Рекомендовано заняття з психологом ( а.с.39). В довідці Роменського центру комплексної реабілітації для дітей та осіб з інвалідністю ім..Н.Осауленко Роменської міської ради від 10.07.2025 року зазначено, що [PERSON] була надана повторно психологічна консультація практичного психолога щодо психологічного стану дитини. Дитина й досі бореться із наслідками автомобільної аварії, хоча з останньої консультації є значне покращення. Хлопець нормально спить, краще став переносити поїздки у транспорті, але залишилось переживання з приводу своєї зовнішності, комплексує з приводу шрамів на обличчі ( а.с.42). У зв`язку з настанням страхового випадку [PERSON] ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» було відшкодовано компенсацію витрат на лікування [PERSON] 25.08.2022 року в сумі 609,69 грн. та 23.07.2025 року в сумі 10583,67 грн. (а.с.48-49). Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 762721 від 15.02.2024 року [PERSON] має другу групу інвалідності, загальне захворювання ( а.с.121). Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Зокрема, таким способом може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 154 СК України батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Батьки мають право звернутися за захистом прав та інтересів дітей і тоді, коли відповідно до закону вони самі мають право звернутися за таким захистом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 461/8496/15-ц. За змістом частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, викладених в пункті 3 постанови № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п. 9 постанови). Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним. Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд виходить із того, що будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, а розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Таких самих висновків дійшов КЦС ВС у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 753/4289/23. Суд також виходить із того, що аналіз положень ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі завдання моральної шкоди джерелом підвищеної небезпеки, підлягають встановленню протиправність дій чи бездіяльності заподіювача шкоди, зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою моральною шкодою, незалежно від вини завдавача такої шкоди. Проте, частиною другою статті 1193 ЦК України встановлено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Як роз`яснено в постанові КЦС ВС від 30 червня 2023 року у справі №338/890/20, стаття 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовується і в інших випадках завдання шкоди фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Як було встановлено судом, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 22.07.2022 року, що сталась зокрема через порушення водієм [PERSON] вимог п.п. 16.11 Правил дорожнього руху України (порушення вказаних пунктів ПДР підтверджується постановою суду, що набрала законної сили), [PERSON] було завдано легкі тілесні ушкодження. У зв`язку з вказаними тілесними ушкодженнями [PERSON] проходив стаціонарне лікування з 22.07.2022 року по 28.07.2022 року. Таким чином, внаслідок дії 22 липня 2022 року джерела підвищеної небезпеки (автомобіля) під керуванням [PERSON] , малолітньому [PERSON] було завдано моральних та фізичних страждань. В даному випадку з матеріалів справи встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] , під час ДТП 22.07.2022 року перебував на передньому пасажирському сидінні в салоні автомобіля, яким керував його дід [PERSON] . При цьому [PERSON] перевозили без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки. Згідно п.21.11. б ПДР України, які діяли станом на 22 липня 2022 року, забороняється перевозити, дітей, зріст яких менше 145 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу. Відповідно до п.21.13 ПДР України, які діяли станом на 22 липня 2022 року, дитячі утримуючі системи встановлюють на місцях для сидіння, крім першого ряду. У разі перевезення дитини віком до трьох років у легковому автомобілі на місці для сидіння першого ряду допускається встановлення дитячих утримуючих систем, які встановлюються проти напрямку руху з обов`язковим відключенням фронтальної подушки безпеки цього місця для сидіння (у разі її наявності). Тобто, дід малолітнього [PERSON] [PERSON] саджаючи дитину на переднє пасажирське сидіння мав усвідомлювати та допускати, що таке становить небезпеку для життя та здоров`я [PERSON] . Тому з врахуванням допущеної необережності діда малолітнього [PERSON] [PERSON] , який керував автомобілем в салоні якого знаходилася дитина, з врахуванням дій та поведінки відповідача, який після ДТП надавав матеріальну допомогу на лікування малолітньої дитини, з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, характеру тілесних ушкоджень, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, з дотриманням засад виваженості, розумності та доцільності, суд дійшов висновку про те, що з відповідача належить стягнути 20 000 грн. моральної шкоди. При визначені розміру моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача судом також враховано, стан здоров`я та матеріальний стан відповідача, а саме, що відповідач є інвалідом другої групи. Завдані [PERSON] ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Суд приходить до переконання, що позивачка до позову не надала належних доказів на підтвердження заявленої суми моральної шкоди у розмірі 99440,30 грн. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Частиною статті 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи. Так, позов є майновим, ціна позову складає 99440,30 грн., враховуючи вказане сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Позивач при зверненні до суду із вимогами про відшкодування моральної шкоди, були звільнені від сплати судового збору. Згідно частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, витрати зі сплати судового збору у розмір 243,57 грн підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Частину судового збору у розмірі 967,63 грн., яка підлягає стягненню з позивачів, віднести на рахунок держави. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що між позивачем та адвокатом Сенча О.О., укладено Угоду про надання правничої допомоги № 20-25/це від 04.07.2025. Згідно рахунку № 1-29/04/25 від 29 квітня 2025 року за надання професійної правничої допомоги на підставі договору № 20-25/це від 04.07.2025, сума гонорару становить 10000 грн. Згідно платіжної інструкції від 04 липня 2025 року позивач оплатив гонорар адвоката в сумі 10000 грн. за надання правничої допомоги. Отже, витрати позивача в розмірі 10000 грн. на професійну правничу допомогу дійсно мали місце та повністю доводяться належними і допустимим доказами. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі, пропорційному розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial