Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21.01.2026 у задоволенні позову відмовлено. Представник відповідачки під час судового засідання клопотав про надання строку для подання доказів щодо понесених відповідачкою витрат на професійну правничу допомогу. У відзиві на позовну заяву зазначив, що попередній розмір витрат на правову допомогу відповідачки складає 4000 грн. Питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалося, стороні відповідача надано строк для подання суду та позивачу доказів щодо розміру понесених судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, та надано стороні позивача строк для подання заперечень щодо розміру понесених відповідачкою судових витрат. 26.01.2026 представник [PERSON] - адвокат Романюк Л.С. подав до суду заяву про стягнення понесених судових витрат, у якій просить стягнути з ТОВ «Споживчий центр» на користь [PERSON] 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про дату й час розгляду питання щодо розподілу судових витрат, заперечень проти розміру понесених відповідачкою витрат не надав. Проаналізувавши матеріали справи суд вважає заяву представника відповідачки про стягнення понесених судових витрат такою, що підлягає задоволенню. Згідно з пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті. Частиною 1 ст. 246 ЦПК України передбачено, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 21.01.2026 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу судом не вирішувалося, надано стороні відповідача строк для подання суду та позивачу доказів щодо розміру понесених судових витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, та надано стороні позивача строк для подання заперечень щодо розміру понесених відповідачкою судових витрат. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником відповідачки Карпук В.П. надано такі докази: ордер на надання правничої допомоги серії АС № 1150387 від 04.08.2025; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 985 від 19.12.2017; посвідчення адвоката від 19.12.2017; договір № 16 про надання правничої допомоги та представництво від 04.08.2025; акт від 23.01.2026 прийому передачі наданих послуг по професійній правничі допомозі у справі за позовом ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договорі; прибутковий касовий ордер № 1 від 23.01.2026. В пункті 2 акту від 23.01.2026 прийому передачі наданих послуг по професійній правничі допомозі у справі за позовом ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договорі зазначено, що фіксована вартість наданих послуг по професійній правовій допомозі складає 4000 грн, що відображено в договорі № 16 від 04.08.2025 року, а також у відзиві на позовну заяву, у заяві представника Бюро в суді до вирішення судом рішення по даній справі. Таким чином вартість наданих адвокатом послуг відповідачці становить 4000 грн, що були сплачені [PERSON] адвокату Романюку Л.С. 23.01.2026. Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року у справі № 379/1418/18, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Стороною відповідача документально підтверджено понесені витрати на правову допомогу, тому в суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат з позивача на користь сторони відповідача. Згідно з висновком зробленим у постанові Верховного Суду 13.03.2025 року у справі № 275/150/22, принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Outcome: approved