Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Підстава позову (позиція позивача). Представник позивача - адвокат М. Кравчишин звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] , законний представник якої є [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором про споживчий кредит №339057842702 від 03.10.2023, розмір якої станом на 11.09.2025 становить 226 384,69 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 186 597,43 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 39 787,26 грн.; стягнути в рівних частках з [PERSON] та [PERSON] , законний представник якої є [PERSON] на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 3395,77 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 03.10.2023 між [PERSON] (надалі-Позичальник) та акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) укладено договір про споживчий кредит № 339057842702 (надалі - Договір). Банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування/здійснення договірного списання/дебетового переказу коштів на поточний рахунок Позичальника (п.3.2.1 Договору). Факт виконання Банком Договору щодо видачі кредиту підтверджується випискою з поточного рахунку № [NUMBER] за період з 03.10.2023 - 11.09.2025.Оскільки Позичальник не виконав умови передбачені пунктом 3.3.3. Договору, а тому відповідно до положень п. 3.3.4. Договору залишок несплачених платежів вважається простроченим. Зважаючи на те, що прострочення виконання зобов`язань Позичальником за Договором щодо погашення заборгованості за кредитом та процентами перевищили строк понад 88 календарних днів, то в силу умов п. 3.11.2 строк повернення всієї суми кредиту настав 11.02.2024 і з 12.02.2024 заборгованість було винесено на прострочку і проценти за користування кредитом з цієї дати (12.02.2024) не нараховувались. Зазначене підтверджується розрахунком боргу по Договору та випискою по рахунку, копії яких долучено до матеріалів позовної заяви. [INFO] [PERSON] помер. Про смерть боржника АТ «Ощадбанк» дізнався 04.04.2024, із свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Стрийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02.04.2024. Станом на дату, коли Банк довідався про смерть позичальника (04.04.2024) залишилось невиконаним зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 339057842702 від 03.10.2023 у розмірі 226 384,69 грн., з яких: 186 597,43 грн. - заборгованість за основним боргом. 39 787,26 грн. - проценти за користування кредитом. Зважаючи на те, що станом на 04.04.2024 (на дату коли Банк довідався про смерть позичальника) Банку не було відомо хто є спадкоємцем боржника. Банк скористався своїм правом кредитора заявити вимогу до спадкоємців боржника через нотаріуса, направивши 05.04.2024 року на адресу Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області заяву про вимоги кредитора до спадкоємців боржника у розмірі 226 384,69 грн. Згідно відповіді завідувача Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області Костур У.Т. від 10.05.2024 року №413/01-16, державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №228/2024 після смерті [PERSON] . Згідно відповіді завідувача Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області Костур У.Т. від 29.07.2025 року №565/01-16 спадкоємцями [PERSON] на підставі поданих заяв про прийняття спадщини є дружина [PERSON] ( [ADDRESS] ), дочка [PERSON] . 07.08.2025 Банк на адресу [PERSON] та [PERSON] надіслав заяву про сплату заборгованості за спадкодавця. Вказана вимога повернулась до Банку 29.08.2025 із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується довідкою поштового відділення та конвертом. Станом на дату подання позову заборгованість спадкоємцями не погашена, що свідчить про мовчазну відмову спадкоємців у здійсненні одноразового платежу. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, однак подала на адресу суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги представник позивача підтримує в повному обсязі та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи, зокрема на 28.10.2025, 20.11.2025, 09.12.2025, 20.01.2026, рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення повернулися на адресу суду, згідно довідки Укрпошти, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», «за закінченням терміну зберігання». Крім того, про призначення судових засідань відповідача повідомлялось шляхом здійснення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України про виклик відповідача в судові засідання на підставі ст. 128 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у його відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Зважаючи на вимоги статті 280 та частини 2 статті 247 ЦПК України, судом 20.01.2026 проведено заочний розгляд справи за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. З урахуванням ухвалення цього рішення за відсутності учасників справи, датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі. Ухвалою суду від 30.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 20.11.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини. 03.10.2023 між [PERSON] та акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» укладено договір про споживчий кредит № 339057842702. Факт виконання Банком Договору щодо видачі кредиту підтверджується випискою з поточного рахунку № [NUMBER] за період з 03.10.2023 - [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Про смерть боржника АТ «Ощадбанк» дізнався 04.04.2024, із свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Стрийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02.04.2024. Станом на дату, коли Банк довідався про смерть позичальника (04.04.2024) залишилось невиконаним зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 339057842702 від 03.10.2023 у розмірі 226 384,69 грн., з яких: 186 597,43 грн. - заборгованість за основним боргом. 39 787,26 грн. - проценти за користування кредитом. Згідно відповіді завідувача Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області Костур У.Т. від 10.05.2024 року №413/01-16, державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №228/2024 після смерті [PERSON] . Згідно відповіді завідувача Стрийської державної нотаріальної контори Львівської області Костур У.Т. від 29.07.2025 року №565/01-16 спадкоємцями [PERSON] на підставі поданих заяв про прийняття спадщини є дружина [PERSON] ( [ADDRESS] ), дочка [PERSON] . 07.08.2025 Банк на адресу [PERSON] та [PERSON] надіслав заяву про сплату заборгованості за спадкодавця. Вказана вимога повернулась до Банку 29.08.2025 із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується довідкою поштового відділення та конвертом. Заборгованість за договором про споживчий кредит №339057842702 від 03.10.2023, станом на 11.09.2025 становить 226 384,69 грн., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) 186 597,43 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 39 787,26 грн. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин. За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною 1 статті 1050ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Статтею 629 Цивільного кодексу України, передбачено договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, та якщо у договорі встановлений сірок виконання зобов`язання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк встановлений Договором або Законом. Згідно зі ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги та/ або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Відповідно до п. 2.1. глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, в тому числі, на підставі претензії кредиторів. Зі змісту наведених норм вбачається, що претензія (вимога) до спадкоємців може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. У зв`язку зі смертю позичальника зобов`язання щодо повернення кредиту не припиняється та входить до складу спадщини (п.57 правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц). Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ч. 1 ст. 608 ЦК України). Спадкування, перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України), є підставою для універсального правонаступництва у цивільних правовідносинах. У такому разі відсувається зміна суб`єктного складу у правовідношенні, тобто цивільні правовідносини існують безперервно, не припиняючись, відбувається лише заміна одного із їх учасників. За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зокрема, кредитне зобов`язання. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч ч 1 2 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч. 1 ст. 1221 ЦК України). За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до вимог статті 1282 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У постанові Верховного Суду від 08.03.2023 у справі № 669/446/17 сформульовано правовий висновок, згідно з яким: «При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:чи пред 'явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;коло спадкоємців, які прийняли спадщину;при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, судвстановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);при доведеності та обгрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, провадження №61-25487св18, від 29 січня 2020 року у справі №496/4363/15-ц, провадження №61-44960св18, від 19 лютого 2020 року у справі №607/98/17, провадження №61-27515св18, від 15 липня 2020 року у справі №645/1566/16-ц, провадження №61-37696св 18. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 06.06.2018 у справі № 199/2977/14-ц Верховний Суд зробив правовий висновок щодо вибору кредитором належного способу судового захисту порушеного права у випадку смерті боржника, зокрема вказав:«Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.При цьому суди також вказали, що позивач звернувся до суду з неналежним способом судового захисту, тобто замість вимог про накладення стягнення на майно, заявив вимогу про стягнення кредитної заборгованості, що не передбачено статтею 1282 ЦК України, з чим суд касаційної інстанції погодитись не може. Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України у разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщоспадкоємці не виконають його вимоги. Ані зі змісту, ані з системного аналізу наведеного правила у зв`язку з іншими нормами ЦК України Верховний Суд не має правових підстав зробити висновок, що такий спосіб захисту є єдино можливим. Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно, яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд». Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 645/3265/13-ц. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову. Судом встановлено, що 03.10.2023 між [PERSON] та акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» укладено договір про споживчий кредит № 339057842702. Згідно п. 2.1 Договору Банк зобов`язується надати Позичальнику на умовах цього Договору, а Позичальник має право отримати та зобов`язується належним чином використати і повернути в передбачені цим Договором строки Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим Договором. Відповідно до п. 2.2 Договору кредит надається в загальному розмірі 200 000,00 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення Кредиту не пізніше 03 жовтня 2028, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього Договору. Проценти за користування Кредитом передбачені п. 2.4.1. Договору. Процентні ставки є фіксованими та застосовуються у відповідний період дії Договору. Відповідно до п. 2.4.2 Договору проценти нараховуються Банком щомісячно за методом факт/факт на фактичний залишок заборгованості за Кредитом, що був отриманий Позичальником, починаючи з дати видачі Кредиту до терміну остаточного повернення Кредиту, визначеного цим Договором. У випадку настання терміну повернення кредиту, у зв`язку із настанням обставин, передбачених пп.3.11.2.1 та 3.11.2.2. цього Договору, нарахування процентів по Кредиту припиняється з наступного дня після настання такого терміну. Банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування/здійснення договірного списання/дебетового переказу коштів на поточний рахунок Позичальника (п.3.2.1 Договору). Факт виконання Банком Договору щодо видачі кредиту підтверджується випискою з поточного рахунку № [NUMBER] за період з 03.10.2023 - 11.09.2025. Згідно з п.3.3.4. Договору якщо сума платежу, що надійшла в рахунок повернення Кредиту та сплати процентів, менша розміру, вказаного у пп.3.3.3. цього Договору, то несплачений платіж та нараховані проценти, що мали бути сплаченими, вважаються простроченими. Наступна сума платежу повинна додатково включати суму коштів, необхідну для погашення простроченого платежу та сплати нарахованої пені за прострочені платежі з урахуванням вимог п.8.2 цього Договору. Оскільки Позичальник не виконав умови передбачені пунктом 3.3.3. Договору, а тому відповідно до положень п. 3.3.4. Договору залишок несплачених платежів вважається простроченим. Відповідно до п. 3.11.1 Договору сторони,

Outcome: approved