Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНПРОМ МАРКЕТ" звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 24.04.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір позики №71485394, за умовами якого позичкодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 6000, 00 грн., строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0, 275 % в день. 22.05.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено додаткову угоду №14992672 до договору позики №71485394, за умовами якої сторони домовились продовжити строк кредитування на 29 днів в результаті чого загальний строк кредитування змінився з 30 днів на 59 днів (до 21.06.2025 року) та змінити денну процентну ставку (фіксовану) з 0,275 % на 1 %. 16 жовтня 2025 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" уклали Договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №71485394 від 24.04.2025. Відповідно до Реєстру прав вимог від 16.10.2025 до договору факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025 ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" набуло право грошової вимоги від відповідачки в сумі 20 656, 50 грн, з яких: 6 000, 00 грн. - сума заборгованості за основною умовою боргу, 1 756, 50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 900, 00 грн. - сума заборгованості за комісією, 12 000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. Представниця позивача у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без участі позивача, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, хоч про час, дату та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. За наявності передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України умов суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке. 24.04.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено договір позики №71485394, за умовами якого позичкодавець надав відповідачці грошові кошти у розмірі 6000, 00 грн., строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 0, 275 % в день. 22.05.2025 між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та [PERSON] було укладено додаткову угоду №14992672 до договору позики №71485394, за умовами якої сторони домовились продовжити строк кредитування на 29 днів в результаті чого загальний строк кредитування змінився з 30 днів на 59 днів (до 21.06.2025 року) та змінити денну процентну ставку (фіксовану) з 0,275 % на 1 %. 16 жовтня 2025 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" уклали Договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025, за умовами якого позивач набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників в тому числі за договором позики №71485394 від 24.04.2025. Відповідно до Реєстру прав вимог від 16.10.2025 до договору факторингу №16/10/25 від 16.10.2025 ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" набуло право грошової вимоги від відповідачки в сумі 20 656, 50 грн, з яких: 6 000, 00 грн. - сума заборгованості за основною умовою боргу, 1 756, 50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 900, 00 грн. - сума заборгованості за комісією, 12 000,00 грн. - сума заборгованості за пенею/неустойкою. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з положеннями ст.639 ЦПК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За приписами ст.ст.526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторін. Нормами ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Стаття 1049 ЦК України зобов`язує позичальника повернути позику у строк та в порядку, що встановлені законом. Згідно з статтею 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідачкою не надано суду доказів, які спростовували б розрахунок, складений позивачем, враховуючи узгоджені між сторонами умови договору, в тому числі щодо нарахування та розміру процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Беручи до уваги, що відповідачка в добровільному порядку взяті на себе зобов`язання за договором позики №71485394 від 24.04.2025 не виконує, а також враховуючи відсутність будь-яких заперечень щодо заявлених позовних вимог з боку відповідачки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 8 656, 50 грн, з яких: 6 000, 00 грн. - сума заборгованості за основною умовою боргу, 1 756, 50 грн. - сума заборгованості за відсотками, 900, 00 грн. - сума заборгованості за комісією, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Позивач серед іншого просить стягнути пеню в сумі 12 000, 00 грн, але, відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування пені (неустойки) в сумі 12 000, 00 грн за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. Таким чином, позов підлягає до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд керується наступним. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України). У зв`язку з висновком суду про часткове задоволення позову, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 1 015, 15 грн судового збору (8 656, 50 грн х 2 422, 40 грн/20 656, 50 грн). Стосовно витрат за надання правничої допомоги у розмірі 4 500, 00 грн суд враховує, що відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду копії договору про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25.08.2025, витягу з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги №5ФП від 21.10.2025, платіжної інструкції №579939288.1 від 27.10.2025. Оскільки понесення позивачем зазначених витрат підтверджено належними доказами, вони підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 894, 16 грн (8 656, 50 грн х 4 500, 00 грн /20656, 50 грн).

Outcome: partial