Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до Бобровицького районного суду Чернігівської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 04.03.2019 в розмірі 64385,87 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 04.03.2019 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. Клієнт не міг приєднатися до іншої редакції і саме ця редакція надається до позовної заяви, оскільки це умови публічного договору, то суд має можливість самостійно перевірити відповідність умов та тарифів, що додаються до позовної заяви, та умов та тарифів сайті банку, що діяли на дату підписання заяви. Таким чином, з моменту підписання відповідачем заяви, між Банком та Позичальником був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору. На підставі вищевказаної анкети-заяви Позичальнику було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 50000,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та випискою по рахунку. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту позичальник отримав згідно довідки про видані картки кредитну картку номер - [NUMBER] строк дії - 01/23 тип - Карта Універсальна. Позичальник після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам позичальника. Після спливу строку дії першої картки позичальником для можливості користування рахунком додатково отримана кредитна картка номер - 5168755458864507 строк дії - 11/24 тип - Карта Універсальна. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки до 42,00% річних. Далі у процесі користування рахунком 24.05.2021 р. Позичальником підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (копія додається до позовної заяви), на підставі якої отримано додаткову кредитну картку номер - [NUMBER] строк дії - 01/25, тип - Карта Універсальна, а також погоджені інші суттєві умови користування кредитним рахунком. Тобто, позичальник був належним чином повідомлений про умови кредитування зокрема щодо сплати відсотків. Починаючи з 24.05.2021 року відсотки нараховувалися відповідно до підписаної Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а саме згідно п. 1.3. у розмірі 42,00%. При цьому за погодженою ставкою Банком нараховано відсотків у розмірі 12658,40 грн. Також позивач звертає увагу суду, що у зв`язку із початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії російської федерації, банк пішов на зустріч клієнтам та скасував відсоткову ставку у березні 2022 року - розмір 0 %, а в подальшому із 01.04.22 року відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру. Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 01.07.2024 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Згідно копії актового запису про смерть № 59 від 11.09.2024 року, [PERSON] помер [INFO] . Ухвалою суду від 21 жовтня 2024 року провадження у справі за позовом АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було зупинено до отримання судом відомостей про прийняття спадщини спадкоємцями померлого [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 24 березня 2025 року провадження у справі за позовом АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було відновлено. Ухвалою суду від 17.07.2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про заміну відповідача в цивільній справі за позовом АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та залучено до участі в справі № 729/1138/24 в якості правонаступника відповідача [PERSON] - [PERSON] . Ухвалою суду від 01.12.2025 року задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про заміну відповідача в цивільній справі за позовом АТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та замінено відповідача [PERSON] , [INFO] , на належного відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей- [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . 19.12.2025 року відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей- [PERSON] , [PERSON] надала відзив на позовну заяву. В обґрунтування своїх заперчень зазначає, що кредитні кошти, щодо стягнення яких заявлені позовні вимоги, були отримані [PERSON] без її відома і погодження, на власні цілі та використані не в інтересах сім`ї. У даних правовідносиних вона не виступала поручителем та на день його смерті разом з ним не проживала. Крім того, їй відомі про правові норми ЦК України щодо питань прийняття спадщини, у тому числі особливості щодо спадкування неповнолітніми особами, складу спадщини , відповідальності спадкоємців по зобов`язанняхспадкодавця, умови та обсяги такої відповідальності. Формально вважається, що її неповнолітні діти є такими, що прийняли спадщину після смерті їх батька, разом з тим, обов`язок задоволення вимог кредитора можливий лише і виключно в межах вартості майна одержаного у спадщину. Після смерті [PERSON] не залишилося жодного майна, на підтвердження чого надає інформаційну довідку №395115690 від 16.09.2024 року. Задоволення вимог кредитора за рахунок власних коштів родичів померлої особи, навіть у випадку коли вони прийняли спадщину, чинним законодавством не передбачено. Таким чином, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 06.01.2026 року представник позивача надала відповідь на відзив. В обґрунтування своїх заперчень зазначає, що [INFO] позичальник, [PERSON] помер. Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися у наслідок його смерті. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є неповнолітні діти, а саме - [PERSON] та [PERSON] . Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Таким чином, відповідач прийняла спадщину, до складу якої входять, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого позичальника. Спадкування обов`язків відбулося відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, так як відповідач не відмовилася від спадщини у передбачені цивільним законодавством строки, а саме 6 місяців від дня відкриття спадщини. Відповідач підтверджує, що неповнолітні діти померлого [PERSON] та [PERSON] в силу закону вважаються такими, що прийняли спадщину. Сама [PERSON] на момент смерті чоловіка була зареєстрована з ним за однією адресою, що згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України та правовою позицією ВС у справі № 336/3968/16-ц підтверджує факт прийняття нею спадщини. Щодо наявності спадкового майна відповідач стверджує, що після смерті [PERSON] не залишилося майна, яке могло б перейти у спадок. Однак, заданими позивача, що підтверджується Інформаційною довідкою № 420475143 від 01.04.2025 року, за спадкодавцем на правах власності було зареєстровано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Це майно є об`єктом, за рахунок якого мають бути задоволені вимоги банку відповідно до ст. 1282 ЦК України. Отже, твердження відповідача про відсутність об`єктів для задоволення вимог кредитора є безпідставними. Щодо безпідставності тверджень відповідача про необізнаність із зобов`язаннями спадкодавця, відповідач у відзиві стверджує, що кредитні кошти були отримані [PERSON] без її відома та не в інтересах сім`ї. Позивач вважає ці доводи маніпулятивними та такими, що не мають правового значення для вирішення спору. Таким чином, прийнявши спадщину, відповідач автоматично набула статусу боржника перед банком у межах вартості спадкового майна. Так, на даний час, відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, тому просить суд задовільнити вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні представник позивача прость підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей- [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала відзив у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав наведених у відзиві. Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 04.03.2019 року [PERSON] з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «Приват Банк» та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку № б/н від 04.03.2019 та приєднався до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. Клієнт не міг приєднатися до іншої редакції і саме ця редакція надається до позовної заяви, оскільки це умови публічного договору, то суд має можливість самостійно перевірити відповідність умов та тарифів, що додаються до позовної заяви, та умов та тарифів сайті банку, що діяли на дату підписання заяви (а.с. 21-45, том 1). На підставі вищевказаної заяви № б/н від 04.03.2019 відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 50000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та випискою по рахунку (а.с.47, 52-62, том 1). Згідно довідки про видані картки встановлено, що для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту [PERSON] отримав кредитні картки: № [NUMBER] строк дії - 01/23 тип - Карта Універсальна; № [NUMBER] строк дії - 11/24 тип - Карта Універсальна; № [NUMBER] строк дії - 01/25, тип -Карта Універсальна (а.с. 46, том 1). Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем коштів, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково сплачував заборгованість за договором. Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 15.05.2024 рік заборгованість становить 64385,87 грн. (а.с. 63-71, том 1). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Отже, АТ КБ «Приват Банк» свої зобов`язання за договором виконано в повному обсязі. В свою чергу [PERSON] свої зобов`язання за Договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим, станом на 15.05.2024 року, утворилась заборгованість у розмірі 64385,87 грн., чим порушуються права та інтереси АТ КБ «Приват Банк». Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановленічастинами другоюітретьою цієїстатті, позбавляється права вимоги. Відповідно до ст. 1282 ч. 1 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі смерті позичальника за кредитним договором (договором позики) за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватися у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 607/98/17 роз`яснено: «правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України». Згідно копії актового запису про смерть № 59 від 11.09.2024 року, [PERSON] помер [INFO] . Згідно повідомлення Бобровицької державної нотаріальної контори Ніжинського районного нотаріалького округу надійшла відповідь, з якої вбачається, що після померлого [PERSON] спадкова справа не відкривалась. Ухвалою суду від 01.12.2025 року замінено відповідача [PERSON] , [INFO] , на належного відповідача [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав №395115690 від 16.09.2024 року, яка надана відповідачем [PERSON] підтверджено відсутність майна у померлого [PERSON] . Щодо наданої позивачем Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав № 420475143 від 01.04.2025, суд зазначає, що за [PERSON] дійсно на правах власності було зареєстровано квартиру за адресою: [ADDRESS] , однак 04.06.2024 року речове право припинене та на момент смерті [PERSON] квартира не перебувала у його власності. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20 Верховний Суд наголосив на необхідності застосування стандартів доказування та зауважив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від стандарту «достатність доказів», підкреслює необхідність зіставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були. Разом з тим, за змістом положень ст. 1282 ЦК України задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто у разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Позивач не надав доказів на підтвердження того, що спадкодавцю на момент смерті належало будь-яке рухоме чи нерухоме майно, а також того що відповідач отримала від нього будь-яке майно у спадщину. Враховуючи, що предметом спору у цій справі є вимоги кредитора до спадкоємця про стягнення заборгованості, АТ КБ «Приват Банк» зобов`язано було довести ті обставини, на які воно посилалося як на підставу своїх вимог, тобто подати суду докази наявності у спадкодавця майна, а у випадку неможливості надати такі докази - заявити клопотання про їх витребування, однак з дотриманням правил та процедур, встановлених ЦПК України, чого зроблено не було. Таким чином, відповідно до ст. 81 ЦПК України позивач не надав доказів на підтвердження наявності спадкового майна після смерті спадкодавця [PERSON] . Тому позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей- [PERSON] , [PERSON] зобов`язана сплатити заборгованість у розмірі 64385,87 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту у розмірі 51727,47 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 12658,40 грн. Зважаючи на те, що [PERSON] , як спадкоємець після [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] , не отримала у спадок будь-якого майна, враховуючи його відсутність, не набула статусу спадкоємця, тому як наслідок у неї відсутній обов`язок задовільнити вимоги кредитора. Суд звертає увагу, що диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, у тому числі щодо витребування доказів, відповідно до приписів статті 81 ЦПК України не скористався. З урахуванням вищевикладеного, суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). В силу приписів статті 141 ЦПК України, у разі відмови в задоволенні позовних вимог, судові витрати з відповідача не стягуються. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: dismissed