Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] , мотивуючи свої вимоги тим, що шлюбні відносини припинилися, у них різні погляди на сімейне життя та обов`яки подружжя, втрачено почуття любові та поваги один до одного, відсутнє порозуміння, спільного господарства вони не ведуть. Позивачка вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу неможливе, оскільки це суперечить її інтересам. Позивачка позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати, примирення не бажає, просить розглядати справу без її участі. Відповідач та його представник були належним чином повідомлені про розгляд справи, однак не з`явилися в судове засідання. Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю у судовому засіданні в іншому суді. Однак розгляд справи вже відкладався неодноразово. Так, справа була призначена до розгляду на 08 січня 2026 року та була відкладена за клопотанням представника відповідача. 21 січня 2026 року відповідач та його представник не з`явилися в судове засідання повторно, проте від представника позивача надійшов відзив на позв, справу відкладено на 03 лютого 2026 року. Суд приходить до висновку, що справу слід розглянути без участі відповідача та його представника, відповідно до ч.1,ч.3 ст.223 ЦПК України, враховуючи, що розгляд справи вже відкладався двічі, відповідач виклав свою позицію у відзиві на позов і його неявка не перешкоджає розгляду справи. Згідно відзиву на позов представник проти позовних вимог заперечує. Зазначає, що позивачка ніколи не зверталася до відповідача з пропозицією розірвати шлюб, а обставини, які наводяться позивачем в позовній заяві відповідачем не визнаються та вважає їх необґрунтованими, а також відповідач не погоджується з правовою оцінкою обставин, які наведені в позовній заяві. Докази, які б свідчили про те, що шлюб між позивачем та відповідачем суперечать моральним засадам суспільства судом не здобуто. Тому вважає, що для збереження шлюбу сторонам у справі слід надати місячний строк для примирення. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2024 року, що засвідчує їх свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , згідно якого шлюб зареєстровано 06 серпня 2024 року Зборівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №37. Дітей від спільного шлюбу у сторін немає, сторони спільно не проживають. Відповідач просить надати сторонам строк для примирення. Однак, як вбачається з позовної заяви та клопотань позивачки, вона на примирення категорично не погоджується, про що повідомляла неодноразово. Також зазначила, що між сторонами виникали постійні сварки, відповідач її залакував, а тому вона побоюється за своє життя, просить розірвати шлюб та просить строк на примирення не надавати. Суд приходить до висновку, що між сторонами наявні суттєві протиріччя та неприязні стосунки. Розгляд справи відкладався за клопотанням представника позивача, однак, вбачається, що з його боку дієві заходи щодо примирення не відбулися, сторони примирення не досягли, позивач наполягає на розірванні шлюбу. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Такого висновку дійшов Верховний Суд у справі №442/6319/16-ц, постанова від 30.05.2019 р. Враховуючи позицію та заперечення позивачки, а також враховуючи положення ст.24 Сімейного кодексу України, яка закріплює вільну згоду жінки та чоловіка на шлюб та заборону примушування до шлюбу, суд вважає, що надання строку на примирення не матиме позитивних наслідків та відновлення сім`ї, а призведе до затягування розгляду справи та порушення прав позивачки. Тому, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя позивачки і відповідача та збереження шлюбу неможливе, дана сім`я фактично розпалася, сторони сімейних стосунків не підтримують, спільно не проживають, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивачка є особою з інвалідністю другої групи і звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати (судовий збір) підлягає стягненню з відповідача в користь держави, згідно ч.6 ст.141 ЦПК України,

Outcome: approved