Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача [PERSON] звернулася до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 02.07.2009 [PERSON] та [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Ріпкинського районного суду від 16.09.2014 у справі № 743/1149/14-ц шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із позивачем. Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20.07.2015 у справі № 743/570/15-ц, з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.05.2015 до досягнення дитиною повноліття. Оскільки відповідач офіційно не працював, тому за позовом позивачки 06.07.2018 рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області у справі № 743/445/18 змінено спосіб стягнення аліментів, які стягувалися згідно з рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20.07.2015 та вирішено стягувати з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця з дня набрання рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття. На даний час збільшилися витрати на утримання дитини [PERSON] у зв?язку із зростанням цін на продукти, одяг, ліки, навчання, інші потреби. Більш того, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2025 року - 3196 гривень на одну особу в розрахунку на місяць. Відповідно 50% прожиткового мінімуму складає 1598 грн, що перевищує 1000 гривень, які сплачує відповідач на утримання сина. Виходячи з викладеного, позивач вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є змінити спосіб стягнення аліментів шляхом їх стягнення з відповідача у розмірі 1/4 частини від усіх його доходів. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі [PERSON] звернулася до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 08.10.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 17.11.2025. 17.11.2025 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області, постановленою без оформлення окремим документом, від 20.01.2026 розгляд справи відкладено до 04.02.2026 у зв`язку з неявкою відповідача. 04.02.2026 у судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, додала, що відповідач регулярно допускає виникнення задоргованості зі сплати аліментів. Її доходи складають близько 8500 гривень щомісяця, що недостатньо для повноцінного утримавання дитини й себе. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Заявив, що має мололітню дитину від іншого шлюбу на утриманні та є особою з інвалідністю, що вимгагає додаткових витрат на підтримку здоров`я. Його середній дохід в місяць складає близько 20000 гривень. Зазначив, що визнає позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів в розмірі 1/10 частини його заробітку (доходу) щомісячно. Проти стягнення з нього витрат на праовову допомогу заперечив в повному обсязі. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 24.07.2009. Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20.07.2015 у справі № 743/570/15-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.05.2015 до досягнення дитиною повноліття Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06.07.2018 у справі № 743/445/18 змінено спосіб стягнення аліментів, які стягувалися згідно з рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20.07.2015, та вирішено стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісяця з дня набрання рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття. Позивач та відповідач офіційно працевлаштовані та сплачують внески згідно відповідей № 2501-2025-0002015, № 2501-2025-0002016 від 12.11.2025, з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору та № 2303626 від 03.02.2026 з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи. Відповідач також має на утриманні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 12.01.2023. Відповідач має статус особи з інвалідністю 3 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] . ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін Частиною 2 статті 51 Конституції України визначено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічна норма закріплена у статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України). Згідно з статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У частині 1 статті 12 вказаного закону закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За загальним правилом, визначеним частиною 5 статті 183 СК України, аліменти на утримання однієї дитини стягуються в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд зауважує, що під зміною способу стягнення аліментів необхідно розуміти перехід з твердої суми на відсоток від заробітку (доходу) чи прожиткового мінімуму і навпаки. Судом встановлено покращення майнового стану відповідача у порівнянні з періодом, коли аліменти були визначені у твердій грошовій сумі, що свідчить про його можливість нести більший обсяг аліментних зобов`язань без створення надмірного фінансового навантаження. Разом з тим, суд враховує, що на утриманні відповідача перебуває ще одна малолітня дитина, що є істотною обставиною при визначенні розміру аліментів. Також суд бере до уваги, що позивач є особою з інвалідністю третьої групи. З огляду на викладене, з метою дотримання балансу інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, та платника аліментів, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, визначивши стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, що відповідатиме принципу справедливості, розумності та забезпечить належний рівень утримання дитини. V. Розподіл судових витрат Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до положень пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з частин 2, 3 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, в постанові від 15.04.2020 у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19). Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з того, що на підтвердження факту надання адвокатом правничої допомоги у зв`язку із розглядом цієї справи до суду надані такі документи: - договір про надання правничої допомоги від 10.09.2025; -ордер на надання правничої допомоги; - акт приймання-передачі наданих послуг від 29.09.2025, в якому зазначено вартість послуг з надання правової допомоги, а саме: 6000 гривень. - платіжну інструкцію від 10.09.2025 про сплату позивачем коштів у сумі 6000 гривень. Водночас, враховуючи критерій оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката (адекватності ціни за надані адвокатом послуги відносно складності та важливості справи, витраченого на ведення справи часу), суд приходить до висновку про зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу з 6000 до 4000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини вимог 80 %, що становить 3200 гривень (80,00%х4000грн/100%). З урахуванням викладено,

Outcome: partial