Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. Аргументуючи заявлені вимоги, тим що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27.01.2021 р. зареєстрованим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) , про що видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] , актовий запис №34. Від спільного шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №209. Позивач зазначає, що в теперішній час їхні з відповідачем стосунки у сім`ї розладились та вони проживають окремо один від одного. Відповідач добровільно не надає їй матеріальної допомоги, а вона не може працювати, оскільки доглядає за дитиною, тому доходу, окрім соціальних виплат по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, не має. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою судді від 09грудня 2025 року у справі відкрите спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони про розгляд справи повідомлялись належним чином. Позивач в судове засідання не з`явилась, але надала заяву про розгляд справи без її участі, позивні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, позивні вимоги визнає частково, а саме, визнає 1/6 частку, у зв`язку з тим що не працює і не має офіційного доходу. Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. Відзиву на позов відповідачем не надано. Беручи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, який зареєстрований 27.01.2021 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Павлоградському, Юр`ївському районах та місту Павлограду Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) , про що видано свідоцтво про шлюб [NUMBER] , актовий запис №34. Від даного шлюбу позивач з відповідачем мають спільну малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис №209. Відповідно до довідки по фактичне проживання №2312 від 24.10.2025 року, виданою відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, за адресою: [ADDRESS] фактично проживають з вересня 2021 року по теперішній час [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дружини в розмірі частини, вказуючи, що має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини, посилаючись на те, що не працює і не має офіційного доходу. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Положеннями ч. 1 ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Виходячи з положень, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу. Отже, аналіз даних положень сімейного законодавства України передбачає право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до статті 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. При винесенні рішення, суд враховує наступні обставини: матеріальне становище сторін, той факт, що позивач не працює, оскільки доглядає за дитиною до досягнення дитиною трьох років, малолітня дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач є працездатною особою, доказів про незадовільний стан здоров`я відповідача, наявність у нього інвалідності чи наявності на його утриманні інших дітей чи непрацездатних членів сім`ї, матеріали справи не містять. Згідно із ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Доказів на спростування того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу дружині, суду не надано. Відсутність доходу не є підставою для зменшення частини розміру аліментів. Таким чином, судом встановлено, що позивач потребує матеріальної допомоги, а відповідач є фізично здоровим, працездатним, а тому може надавати допомогу на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Отже, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною, [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, тобто до [INFO] , виходячи із вимог ст. 84 СК України, враховуючи, що відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання дружини. Згідно приписів п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі ст. ст.84, 180, 182,183, СК України,

Outcome: approved