Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що 11.09.2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] укладено договір № 77596734 шляхом підписання електронного договору, за яким кредитор надав позичальнику 5500 грн., переказавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника, які боржник разом із нарахованими фіксованими відсотками в розмірі 1,99% зобов`язався повернути. В подальшому 22.10.2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] укладено договір № 997712 шляхом підписання електронного договору, за яким кредитор надав позичальнику 1000 грн., переказавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника, які боржник разом із нарахованими відсотками в розмірі 2% зобов`язався повернути. При цьому 25.01.2022 року було укладено договір № 25/01/2022, за яким ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 997712. Також 27.01.2022 року було укладено договір № 27/01/2022, за яким ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 77596734. В подальшому 10.01.2023 року було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договорами № 997712 та № 77596734. Однак на сьогоднішній день відповідач не повернув грошові кошти за договорами та проценти за користування ними не сплатив, тому заборгованість відповідача становить за договором № 997712 в сумі 2918,46 грн., з яких борг за кредитом 1000 грн., борг за процентами 1900 грн. та нарахування за ст. 625 ЦК в сумі 18,46 грн. Також заборгованість відповідача становить за договором № 77596734 в сумі 15895,39 грн., з яких борг за кредитом 5050 грн., борг за процентами 10752,97 грн. та нарахування за ст. 625 ЦК в сумі 92,42 грн. Також ТОВ «Коллект Центр» поніс витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн., а також на надання правничої допомоги в сумі 9000 грн. Враховуючи викладене, просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість на загальну суму 18813,85 грн., витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн. та на правову допомогу у розмірі 9000 грн. Не погоджуючись із позовом відповідач, [PERSON] , подав відзив, де вказував, що ним не здійснювалось жодного платежу за виданим йому кредитом, тому вважав, що строки позовної давності до заявлених позовних вимог ТОВ «Коллект Центр» минули. Також зазначав, що матеріалами справи не доведено перехід права вимоги від первісного кредитора до позивача за договорами № 997712 та № 77596734, а також позивач не довів розмір заборгованості за такими договорами, тому через відсутність доказів наявності у [PERSON] грошового зобов`язання перед ТОВ «Коллект Центр», просив суд відмовити у позові повністю. Ухвалою суду від 7 січня 2026 року при відкритті провадження судом було визначено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами справи. Представники ТОВ «Коллект Центр» не висловили заперечень проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Відповідач також не заперечував проти розгляду справи без повідомлення сторін за наявними матеріалами. Таким чином суд, дослідивши наявні у справі письмові докази, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того суд вказує, що за п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до змісту ч. 1-5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. За ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. На підставі ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно із ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. На підставі абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК якщо сторони домовились укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. З урахуванням викладеного вмотивування суд дійшов висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК). Головне, щоб електронний договір включав усі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним через недодержання письмової форми в силу прямої вказівки закону. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Отже, не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є комбінацією цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Аналогічна правова позиції була викладена Верховним Судом у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19. Судом було встановлено, що 22.10.2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора було укладено договір № 997712, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 1000 грн., який надається на 14 денний строк зі сплатою за його користування 2% відсотків на день, які становлять 280 грн. (1000х14х0,02=280), що підтверджується графіком платежів, що є невід`ємною частиною даного договору. Таким чином суд дійшов висновку, що договір № 997712 був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між ним та ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Суд при цьому встановив, що згідно інформації ТОВ «ФК Фінексперт» від 04.07.2025 року та від 11.07.2025 року вбачається, що грошові кошти в сумі 1000 грн. були зараховані 22.10.2021 року на картковий рахунок [PERSON] згідно із умовами укладеного між сторонами договору № 997712. Також встановлено, що 11.09.2021 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та [PERSON] за допомогою електронного підпису шляхом використання одноразового ідентифікатора було укладено договір № 77596734, за умовами якого кредитор надав боржнику кредит у сумі 5050 грн., який надається на 17 денний строк зі сплатою за його користування 1,99% відсотків на день, які становлять 1708,42 грн. (5050х17х0,0199=1708,42), що підтверджується графіком платежів, що є невід`ємною частиною даного договору. Таким чином суд дійшов висновку, що договір № 77596734 був підписаний [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, чим підтверджено укладання між ним та ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" такої угоди, оскільки без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіну та пароля договір між сторонами не був би укладений, тому сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Суд при цьому встановив, що згідно інформації ТОВ «ФК Фінексперт» від 11.11.2025 року вбачається, що грошові кошти в сумі 5050 грн. були зараховані 11.09.2021 року на картковий рахунок [PERSON] згідно із умовами укладеного між сторонами договору № 77596734. Судом також було встановлено, що 25.01.2022 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 25/01/2022, за яким ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги за кредитним договором № 997712 від 22.10.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням від 25.01.2022 року, актом прийому-передачі реєстру боржників та безпосередньо реєстром боржників, за випискою з якого вбачається наявність боргу у відповідача за таким договором кредиту в сумі 2900 грн., з яких борг за тілом кредиту 1000 грн., борг за відсотками 1900 грн. Також встановлено, що 27.01.2022 року між ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір № 27/01/2022, за яким ТОВ "1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів" відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги за кредитним договором № 77596734 від 11.09.2021 року, що підтверджується платіжним дорученням від 27.01.2022 року, актом прийому-передачі реєстру боржників та безпосередньо реєстром боржників, за випискою з якого вбачається наявність боргу у відповідача за таким договором кредиту в сумі 15802,97 грн., з яких борг за тілом кредиту 5050 грн., борг за відсотками 10752,97 грн. Також суд вказує, що долучені до справи розрахунки відносно нарахувань [PERSON] сум за ч. 2 ст. 625 ЦК за договором № 77596734 в розмірі 92,42 грн. та за договором № 997712 в розмірі 18,46 грн. відповідають положенням ч. 2 ст. 625 ЦК щодо обрахунку 3% річних та інфляційних втрат. Крім того 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги, зокрема, за кредитними договорами № 77596734 від 22.10.2021 року та № 997712 від 22.10.2021 року, що підтверджується актом зарахування зустрічних однорідних вимог, актом прийому-передачі реєстру боржників та безпосередньо реєстром боржників, за випискою з якого вбачається наявність боргу у відповідача за договором кредиту № 997712 в загальній сумі 2918,46 грн. та за договором кредиту № 77596734 в загальній сумі 15895,39 грн. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином в судовому засіданні на підставі належних з доказів було підтверджено, що права вимоги за договором № 77596734 від 11.09.2021 року та № 997712 від 22.10.2021 року, укладеними [PERSON] із первісним кредитором, з рештою перейшло до ТОВ «Коллект Центр», внаслідок чого суд відкидає посилання відповідача на недоведеність переходу права вимоги за такими договорами до позивача. Доказів проведення оплати [PERSON] боргу за договорами № 997712 та № 77596734 відповідачем суду не було надано. Отже, суд встановив, що [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитними договорами щодо повернення кредиту та процентів за користування ним, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яку наразі він повинен сплатити на користь позивача. Вирішуючи питання про розмір заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Коллект Центр» по даній справі суд вказує, що за абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, суд вказує, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене вмотивування, суд вважає, що право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги за ч. 2 ст. 1050 ЦК. При цьому в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до умов договорів № 77596734 та № 997712 позичальник надав клієнту кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених цим договорами, строком відповідно на 17 днів та 14 днів. Таким чином суд відхиляє посилання позивача на доведеність розміру боргу відповідача перед позивачем у зазначеному в позовній заяві розмірі з нарахованих відсотків, оскільки суд не приймає аргументи про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідними договорами проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості, тобто поза межами строку дії договорів № 77596734 та № 997712. Отже, суд зазначає, що нарахування [PERSON] відсотків за межами дії укладених відповідачем договорів № 997712 та № 77596734 суперечить вимогам закону. Аналогічна правова позиції була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Таким чином суд встановив наявність боргу [PERSON] перед позивачем за договором від 22.10.2021 року № 997712 саме в сумі 1298,46 грн., з яких 1000 грн. борг за кредитом та 280 грн. борг з відсотків, а також 18,46 грн. борг за ч. 2 ст. 625 ЦК, що повністю узгоджується із умовами такого кредитного договору. Також суд встановив наявність боргу [PERSON] перед позивачем за договором від 11.09.2021 року № 77596734 саме в сумі 6850,84 грн., з яких 5050 грн. борг за кредитом та 1708,42 грн. борг з відсотків, а також 92,42 грн. борг за ч. 2 ст. 625 ЦК, що повністю узгоджується із умовами такого кредитного договору. Отже, суд зауважує, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр», заявлені до відповідача, підлягають на підставі викладеного судом вмотивування частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача з [PERSON] боргу на загальну суму 8149,30 грн. Суд також зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який тривав до 30 червня 2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Крім того на підставі п. 19 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції з 17 березня 2022 року) вбачається, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Так у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України згідно із Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 5-30 год. 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу. Врахувавши наведені норми, суд дійшов переконання, що для заявлених позивачем вимог за договорами позики № 77596734 від 11.09.2021 року та № 997712 від 22.10.2021 року строки загальної позовної давності не спливли, оскільки Законами України були внесені зміни до ЦК щодо продовження строків за ст. 257 ЦК на час дії карантинних обмежень та на час введеного в Україні воєнного стану, тому суд відкидає посилання відповідача про необхідність застосування до вимог ТОВ «Коллект Центр» наслідки спливу позовної давності, оскільки такі строки не були порушені. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 1 грудня 2021 року по справі № 373/651/20. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу, які за змістом ст. 137 ЦПК несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, тому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц. Суд встановив, що понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 9000 грн. підтверджуються наступними доказами. Так за договором № 01-07/2024, укладеним між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» 01.07.2024 року про надання правової допомоги, за яким адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання щодо надання юридичної допомоги позивачу, вартість якої узгоджується у окремих заявках на надання юридичної допомоги. Відповідно до заявки на надання юридичної допомоги №963 від 03.11.2025 року узгоджено перелік та вартість послуг щодо надання правової допомоги з супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] на суму 9000 грн. (2 години по 1500 грн. за надання усної консультації з вивчення документів та 2 години по 3000 грн. за складання позовної заяви для подачі до суду), надання якої підтверджується актом №16 від 28.11.2025 року. При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено. Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу пов`язані з розглядом справи та їх розмір відповідає критеріям розумності та співмірності. При цьому враховуючи, що суд частково задовольнив заявлені позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр», то встановлений судом розмірі витрат позивача на професійну правничу допомогу у сумі 9000 грн. підлягає частковому стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто сумі 3898,39 грн. (8149,30 / 18813,85 х 9000 = 3898,39). Також відповідно до ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати ТОВ «Коллект Центр» зі сплати судового збору відповідно до частки задоволених судом позовних вимог, тобто сумі 1049,27 грн. (8149,30 / 18813,85 х 2422,40 = 1049,27).

Outcome: partial