Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Представник позивача АТ «Акцент Банк» Шкапенко О.В. звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовна заява обґрунтована тим, що 19.03.2019 [PERSON] приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного) рахунку. На підставі вказаної анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг а А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач відповідно до умов надав свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і надав право Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-Заява про приєднання до Умов та Правил надання Банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 30.09.2025 виникла заборгованість в сумі 41966,34 грн., яка складається з наступного: 25534,41 грн. за кредитом, 16431,93 грн. за відсотками. Посилаючись на викладені обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «А-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.03.2019 в розмірі 41966,34 грн. станом на 30.09.2025 та судовий збір. Ухвалою судді від 06.10.2025 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання. 17.11.2025 від представника відповідача адвоката Лукашенка Є.Ю. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник просить відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі, посилаючись на наступне. Не заперечуючи факт укладення кредитного договору 19.03.2019 зазначає, що відсутні докази того, з якими саме Умовами був ознайомлений відповідач під час укладення кредитного договору, оскільки Умови і Правила, а також додатки до договору не містять підписів сторін. В самій анкеті-заяві відсутні умови кредитування, у тому числі й строк кредитування. Позивачем не доведено, яким саме типом кредитного продукту виявив бажання скористатись відповідач. Зазначає, що останній раз банківська картка відповідачем була використана 13.03.2022, в подальшому жодного платежу з картки здійснено не було, у зв`язку з чим вважає, що на момент звернення до суду строк позовної давності закінчився. 03.12.2025 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник проти доводів, викладених у відзиві на позовну заяву заперечив та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання у часники прави не з`явились. Представник позивача просив справу розглядати без його участі, про що зазначив у відповіді на відзив. Представник відповідача адвокат Лукашенко Є.Ю. просив справу розглядати без його участі та без участі відповідача, про що зазначив у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить на наступних висновків. Судом встановлено, що 19.03.2019 [PERSON] звернувся до АТ «А-Банк» із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг а АТ «А-Банк». У вказаній заяві погодився, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами, Правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, які містяться в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Підтвердив, що ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодився з його умовами, екземпляр договору погодився самостійно отримати, шляхом роздруківки з офіційного сайту Банку. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитись з їх змінами на сайті Банку, що засвідчив особистим підписом (а.с.23). Основння редакція умов кредитування викладена у Паспорті споживчого кредиту, у якому міститься відмітка про підпис [PERSON] 19.03.2019, який підтверджений ОТП 11 з відповідного номеру мобільного телефону. У Паспорті споживчого кредиту міститься відсоткова ставка за користування кредитом (Розділ 4) та строк кредитування 240 місяців (а.с.24-25). На виконання умов договору [PERSON] банком був встановлений кредитний ліміт 19.03.2019 в розмірі 11800 грн., який у подальшому збільшувався, останній раз 25.03.2025 на суму 25 600 грн., що підтверджується довідкою за лімітами (а.с.69). [PERSON] у АТ «А-Банк» відкрито кредитні картки (а.с.70). Судом досліджено Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» (а.с.72-86), Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна Gold», «Зелена» (а.с.87-88). Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, укладеним з [PERSON] , за період з 19.03.2019 по 30.09.2025 відповідач користувався кредитною карткою, останній раз поповнення картки відбулось 19.02.2024, що свідчить про те, що відповідач користувався кредитною карткою, здійснював повернення кредитних коштів (а.с.26-68). Згідно з розрахунком заборгованості за договором б/н від 19.03.2019, станом на 30.09.2025 заборгованість складає 41966,34 грн., яка складається з наступного: 25534,41 грн. за наданим кредитом, 16431,93 грн. за відсотками (а.с.13-22). За загальним правилом ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених ч.2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд при розгляді справи застосовує правовий зміст норм, які регулюють загальні умови, строки виконання зобов`язань учасниками цивільних правовідносин, правові наслідки їх порушень, зокрема, у відносинах щодо позики, а саме, ст. 207, 509, 525-527, 599, 610, 611, 625, 1048-1050, 1054, 1056-1 ЦК України. Крім того, на дані правовідносини, поширюються положення про договір (ст. 626-629, 631 ЦК України). Зокрема, ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Згідно з положеннями ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховується позиція Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.07.2019 у цивільній справі №342/180/17, пр. 14-131цс19. Відповідно до ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Враховуючи зміст наведених норм, можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Оскільки такі умови договорів приєднання розробляються АТ «А-Банк», як надавачем банківських послуг, відповідно, вони мають бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору та під час його виконання діють певні вимоги у визначеній редакції. У вказаній справі цієї умови не дотримано позивачем, тому й положення ст.634 ЦК України на правовідносини між сторонами не розповсюджуються. За нормою ч.2 ст.1050 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, ч.1 ст.1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування кредитними коштами та міра відповідальності кредитора поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У цій справі позивачем заявлено вимоги про погашення кредиту, а саме, простроченого тіла кредиту та прострочених відсотків, нарахованих на вказане тіло. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В обґрунтування позовної вимоги про стягнення відсотків позивач наводить посилання на п. п.2.1.1.12.2.1 Умов та Правил надання банківських послуг. Проте, як видно з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг, якими регулюється нарахування зазначених вище відсотків та пені, інших комісій та штрафів, не підписаний відповідачем. Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме із наданими до суду умовами ознайомився й погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву. Редакція умов, розміщена на сайті позивача, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.05.2015 (провадження № 6-16цс15). Проте, під час розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що АТ «А-Банк» виконало свої зобов`язання за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 19.03.2019, а саме, відкрив на ім`я відповідача картковий рахунок, видав кредитну картку із встановленим лімітом, який використовував [PERSON] протягом строку користування нею. Підтверджень розірвання договору за ініціативою відповідача чи заперечень проти списання платежів, які стягувались банком під час користування кредитною карткою на час розгляду справи у її матеріалах немає. Так, з урахуванням наведених норм та наданого позивачем розрахунку суд встановив, що станом на 30.09.2025 відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань до звернення до суду належним чином не виконав, сума тіла кредиту, що підтверджена розрахунком, є обґрунтованою та підлягає стягненню з вказаної фізичної особи в повному обсязі. Хоча вказана заява-анкета не містить строку користування карткою, повернення кредиту, але, як видно з розрахунку, фактично використані позичальником кошти в межах встановленого банком ліміту в добровільному порядку АТ «А-Банк» відповідачем повернуті не були. Із врахуванням норми ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав в судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення заборгованості за тілом кредиту у сумі 25534,41 гривень. У суду відсутні підстави вважати, що сторони обумовили в належний спосіб згідно з умовами договору процентну ставку, яка, вочевидь (відповідно до розміру заявленої вимоги про стягнення прострочених відсотків), не відповідає й нормі ст.625 ЦК України, внаслідок чого у стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками необхідно відмовити. У вказаній частині позовні вимоги є безпідставними (з урахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 23.12.2020 у справі №191/2648/17, пр.№ 61-5662св19). Дослідивши надані представником позивача на підтвердження позовних вимог письмові докази, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню лише у визначеній частині. Що стосується доводів представника відповідача про сплив строку позовної давності на момент звернення до суду, суд зазначає, що у даному випадку позовна давність не застосовується, оскільки як убачається з матеріалів справи відповідач користувався кредитною карткою, у тому числі, вносив кошти на погашення кредиту 19.02.2024 року (а.с.27), що підтверджується випискою долученою до матеріалів справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, на користь позивача, як сторони по справі, чиї позовні вимоги задовольняються частково (61%), із відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді оплати судового збору у загальному розмірі 1477,70 гривень, пропорційно до розміру заборгованості, що підлягає стягненню. На підставі викладеного,

Outcome: partial