Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] , діючи через свого представника адвоката Іващенко І.І., звернулася до суду з позовом до ТОВ "ТЕК Л ТРАНС", в якому просить розірвати трудовий договір №3 від 26.04.2017 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕК Л ТРАНС» та [PERSON] з 10.12.2025 року з ініціативи працівника на підставі статті 38 КЗпП України (за власним бажанням); стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК JI ТРАНС» на користь [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 26 квітня 2017 року між позивачем, [PERSON] та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕК Л ТРАНС», в особі директора Марченко Анастасії Володимирівни, що діє на підставі Статуту, було укладено трудовий договір № 3 від 26.04.2017, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. У зв`язку з неможливістю позивачем реалізувати своє право на розірвання трудового договору було подано даний позов до суду. Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судових засідань. Враховуючи те, що про причини неявки відповідач суду не повідомив, відзиву не подав і представник позивача не заперечує проти вирішення справи в заочному порядку, таким чином, суд проводить розгляд справи згідно з положеннями ст. 280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів за згодою представника позивача. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що 26 квітня 2017 року між позивачем, [PERSON] та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «ТЕК Л ТРАНС», в особі директора Марченко Анастасії Володимирівни, що діє на підставі Статуту, було укладено трудовий договір № 3 від 26.04.2017, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці. Згідно пункту 1 трудового договір № 3 від 26.04.2017 року працівник зобов`язаний самостійно виконувати доручену йому роботу у відповідності з умовами цього Договору, дотримуватися Правил внутрішнього трудового розпорядку, а Товариство зобов`язується виплачувати заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання працівником своїх трудових обов`язків. Цей Договір є безстроковим, що укладається на невизначений строк. На підставі цього Договору виникають трудові правовідносини між працівником та Товариством. Працівник підпорядковується безпосередньо Директору в межах, визначених чинним законодавством України, локальними нормативними актами Товариства та цим Договором. Згідно пункту 7 трудового договір № 3 від 26.04.2017 року цей Договір може бути доповнений або змінений у порядку, визначеному чинним законодавством України за взаємною згодою сторін. Цей Договір може бути припинений: а) за угодою сторін (п.1 ст.36 Кодексу Законів про працю України); б) з ініціативи Директора Товариства (ст.40, 41 Кодексу Законів про працю України); в) з ініціативи Працівника (ст. 38, 39 Кодексу Законів про працю України); г) у випадку розголошення комерційної таємниці або конфіденційної інформації Товариства. 24 лютого 2022 року Указом Президента України Про введення воєнного^, стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. З початком воєнного стану в Україні, директор ТОВ «ТЕК Л ТРАНС» [PERSON] усно повідомила позивача, що робота буде зупинена на невизначений час, а вона сама має намір виїхати закордон. Для запобігання знищення та/або втрати трудової книжки директор видала позивачу трудову книжку на руки для зберігання, але без запису про звільнення. 01.08.2022 року позивач уклала трудовий договір №1 від 01.08.2022 року з ФОП [PERSON] . 25.08.2025 року згідно наказу № 2-К ФОП [PERSON] , позивач звільнилась з посади менеджера (управителя) з транспортно-експедиторської діяльності з 25.08.2025 року за згодою сторін відповідно п.1 ст.36 КЗпП України. В подальшому позивач намагалася зв`язатися засобами мобільного зв`язку з директором ТОВ «ТЕК JI ТРАНС» [PERSON] для з`ясування подальших трудових відносин. Натомість відповідач не відповідала на дзвінки позивачки. 26.11.2025 року позивач засобами поштового зв`язку Укрпошта направила на поштову адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕК Л ТРАНС» цінний лист з описом вкладення, в якому знаходилась заява [PERSON] про звільнення з посади менеджера з логістики з 10.12.2025 року, відповідно до ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. Згідно трекінга з сайту Укрпошта лист № 3302700200946 був прийнятий 26.11.2025 року, а повернувся відправнику 12.12.2025 року. У зв`язку з неможливістю позивачем реалізувати своє право на розірвання трудового договору було подано даний позов до суду. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Позивач просить припинити трудові правовідносини з товариством на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України - з ініціативи працівника. Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Позивач надіслав до відповідача заяву від 26.11.2025 року з проханням припинити трудові правовідносини на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України, з 10.12.2025 року (закінчення двотижневого строку після подання заяви про звільнення за власним бажанням). Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку. Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок - продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору. Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії судців Першої судової палата Касаційного цивільного суду у постановах від 12 квітня 2018 року у справі 61-678св17 та від 25 березня 2020 року у справі № 295/14595/17. При розірванні трудового договору з ініціативи працівника роботодавець може звільнити працівника в день подання останнім заяви за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення. Визначення працівником дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством. Оскільки, позивач не був звільненим у визначеному законом порядку, після подачі заяви про звільнення, виникло порушення норм трудового законодавства щодо реалізації волевиявлення працівника на звільнення, що є підставою для подання даного позову. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені дослідженими доказами у справі, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп.

Outcome: approved