Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

14.01.2026 позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Селянського (фермерського) господарства «Ай-Петрі» про стягнення суми інфляційного збільшення боргу від простроченої суми боргу. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 12.09.2025 Запорізький апеляційний суд прийняв постанову у справі № 332/5442/24, якою присуджено до стягнення з Селянського (фермерського) господарства «Ай-Петрі» на його користь 9553,00 грн. заборгованості (9150,00 грн. винагорода адвоката за здійснення представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги (гонорар) + 403,00 грн. кошти, необхідні для покриття витрат, пов`язаних з виконанням доручення). Постанова апеляційного загального суду набрала законної сили 12.09.2025. Станом на момент подання даного позову рішення суду по вказаній вище справі не виконано, у зв`язку з чим позивач, посилаючись на ст. 625 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на його користь суми інфляційного збільшення боргу від простроченої суми боргу у розмірі 9553,00 грн. за період з 13.09.2025 по 11.11.2025 у розмірі 114,89 грн., а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою судді Заводського районного суду м. Запоріжжя 15.01.2026 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якого вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.01.2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд», на адресу суду надійшла заява позивача [PERSON] про відвід головуючого судді Марченко Н.В. від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Селянського ( фермерського) господарства «Ай-Петрі» про стягнення суми інфляційного збільшення боргу від простроченої суми боргу. Ухвалою судді Заводського районного суду Марченко Н.В. від 15.01.2026 заяву позивача [PERSON] про відвід головуючого судді Марченко Н.В. від розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до Селянського (фермерського) господарства «Ай-Петрі» про стягнення інфляційного збільшення боргу - визнано необґрунтованою. Цивільну справу передано до канцелярії Заводського районного суду м. Запоріжжя для визначення у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу, судді для розгляду заяви [PERSON] про відвід судді. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 16.01.2026 у задоволенні заяви [PERSON] про відвід судді Марченко Нінель Валеріївни у цивільній справі за позовом [PERSON] до Селянського (фермерського) господарства «Ай-Петрі» про стягнення суми інфляційного збільшення боргу - відмовлено. У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги за позовом підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі. У судове засідання представник відповідача не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить до наступних висновків. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12.09.2025 Запорізький апеляційний суд прийняв постанову у справі № 332/5442/24, якою присуджено до стягнення з Селянського (фермерського) господарства «Ай-Петрі» на його користь 9553,00 грн. заборгованості (9150,00 грн. винагорода адвоката за здійснення представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги (гонорар) + 403,00 грн. кошти, необхідні для покриття витрат, пов`язаних з виконанням доручення). Постанова апеляційного загального суду набрала законної сили 12.09.2025. Станом на момент звернення до суду С(Ф)Г «Ай-Петрі» не виконало грошове зобов`язання і не сплатило 9553,00 грн., які присуджено судом до стягнення. У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання розраховано інфляційні витрати за період з 13.09.2025 по 11.11.2025. Інфляційне збільшення боргу, з урахуванням суми невиконаного зобов`язання 9553,00 грн., за час прострочення - за період з 13.09.2025 по 11.11.2025 становить 114,89 грн. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України), за що настають правові наслідки, визначені ст. 611 ЦК України. Приписами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно правової позиції Верховного Суду від 05.03.2019 в рамках справи № 917/1564/17, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, що боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Розрахунок, наданий позивачем, судом перевірений, він відповідає нормам чинного цивільного законодавства України, сторонами по справі не оспорюється та не спростовується, контррозрахунку з боку відповідача не надано. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі статтями 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Разом з цим, ч. 1 ст. 206 ЦПК передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При цьому, визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. В рамках даної справи позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як інвалід ІІ групи. Відтак, у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі та визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, з нього в дохід держави підлягають стягненню 50 відсотків судового збору в сумі 532,48 грн. від 1064,96 грн. (оскільки позовна заява подана через підсистему Електронний Суд, згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору).

Outcome: approved