Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

ТОВ «ФК «Дебт Коллекшн» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 3234719732/192905 від 26.12.2019 року у розмірі 9586 грн 50 к. та понесені судові витрати по справі на сплату судового збору у розмірі 2422 грн 40 к. та на правову допомогу у розмірі 10500 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.12.2019 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено договір № 3234719732/192905 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит у гривні на умовах строковості, зворотності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3500,00 грн; дата надання кредиту: 26.12.2019 року; строк кредиту: 30 днів; відсоткова ставка: 1,85% на добу. Товариство свої зобов`язання виконало та надало відповідачу кредит у розмірі 3500 грн. 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до якого ТОВ «ГОУФІНГОУ» відступило на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 3234719732/192905 від 26.12.2019 року. 03.06.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» та ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» укладено договір № 1-03/06/2021 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» відступило на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за договором № 3234719732/192905 від 26.12.2019 року. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 9586 грн 50 к., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3500 грн; прострочена заборгованість за процентами 6086 грн 50 к. Оскільки відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором, позивач просить стягнути її у судовому порядку. Окрім судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 2422 грн 40 к., позивач також просить суд відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає частково в частині тіла кредиту у розмірі 3500 грн та процентів за користування кредиту в межах строку кредиту (30 днів) у розмірі 1942 грн 50 к. В іншій частині позову просив відмовити. Також відповідач в заяві просив звільнити його від сплати судового збору, оскільки він є учасником бойових дій та просив зменшити витрати позивача на професійну правову допомогу, так як вона завищена та не співмірна складності справи. Приймаючи до уваги заяву представника позивача та заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з статтею 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Частинами першою, другою статті 1082 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі N 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі N 753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі N 334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі N 5026/886/2012 тощо). 31.05.2021 року між ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» (Фактор) та ТОВ «ГОУФІНГОУ» (Клієнт) укладено Договір факторингу № 1-31/05/21, відповідно до умов якого клієнт Первісний кредитор зобов`язується відступити за плату право грошової вимоги у сумі 191300407,10 грн, а фактор зобов`язується, здійснивши фінансування в порядку передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належить клієнту і стає новим Кредитором за договором про надання фінансових послуг, укладених між клієнтом і боржниками (а.с. 34-37). Згідно копії Витягу з Реєстру Боржників від 31.05.2021 року за Договором факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 року до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» перейшло право вимоги до [PERSON] , за договором № 3234719732/192905. Розмір заборгованості складає 9586 грн 50 к., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3500 грн; заборгованість по відсотках 6086 грн 50 к. (а.с. 38). Відповідно до платіжних доручень № 36 від 04.06.2021 року та № 37 від 10.06.2021 року ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» сплатило ТОВ «ГОУФІНГОУ» грошові кошти в сумі 990000,00 грн та 2316640,45 грн, згідно договору факторингу № 1-31/05/21 від 31.05.2021 року та відповідно до реєстру боржників (а.с. 39). 03.06.2021 року між ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» (Новий кредитор) та ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» (Первісний кредитор) укладено Договір про відступлення права вимоги №1-03/06/2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених договором, права вимоги первісного кредитора до боржників (а.с. 40-41). Згідно копії Витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021 від 03.06.2021 року, до ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» перейшло право вимоги до [PERSON] , за договором № 3234719732/192905. Розмір заборгованості складає 9586 грн 50 к., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3500 грн; заборгованість по відсотках 6086 грн 50 к. (а.с. 42). Відповідно до платіжних інструкцій № 1 від 04.06.2021 року та № 2 від 09.06.2021 року ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» сплатило ТОВ «ФК «Сіті Фінанс Груп» грошові кошти в сумі 990000,00 грн та 2321640,45 грн, згідно договору факторингу № 1-03/06/2021 від 03.06.2021 року та відповідно до реєстру боржників (а.с. 43-43 зв.). Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів наявність права вимоги до [PERSON] , яке перейшло до нього на підставі договору про відступлення права вимоги від 03.06.2021 року. Як убачається з матеріалів справи 26.12.2019 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] було укладено договір № 3234719732/192905 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (а.с. 27-30). Договором передбачені наступні умови: п. 1.1. Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3500 грн 00 к. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. п. 1.2. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 24.01.2020 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. п. 1.3. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксований. п. 1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної Клієнтом. п. 1.5. Датою укладання цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта. п. 2.1. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. На виконання переддоговірних відносин позичальником підписано графік платежів до договору кредиту, в якому зазначені основні умови кредитування: строк, на який надається кредит: 30 днів; сума кредиту: 3500,00 грн; фіксована процентна ставка: 1,85% за день користування; сума нарахованих процентів за користування кредитом: 1942,50 грн; до сплати (всього): 5442,50 грн (а.с. 30). Згідно довідки про ідентифікацію, індивідуальна частина договору про надання фінансового кредиту № 3234719732/192905 від 26.12.2019 року, підписана позичальником у формі одноразового ідентифікатора R11071 (а.с. 31). З розрахунку заборгованості, здійсненого представником ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» за період з 26.12.2019 року по 26.05.2025 року, станом на 26.05.2025 року (включно), вбачається, що заборгованість відповідача склала 9586 грн 50 к., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 3500 грн, прострочена заборгованість за процентами 6086 грн 50 к. (а.с. 44). ТОВ «ГОУФІНГОУ» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит в сумі 3500 грн, що підтверджується листом ТОВ «Платежі онлайн» від 19.08.2025 року вихідний № 2025-ПО/217, відповідно до якого через систему платежів Platon були проведені наступні фінансові операції по переказу коштів: сума 3500,00 грн; дата 26.12.2019 року; банківська картка [NUMBER] (а.с. 32-33 зв.). Позивачем на адресу відповідача направлено вимогу про виконання зобов`язань за кредитним договором № 3234719732/192905 від 26.12.2019 року в розмірі 9586 грн 50 к., яка залишилась не виконаною відповідачем (а.с. 45). Правовідносини, що виникли між сторонами у зв`язку з укладенням кредитного договору регламентуються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про електронну комерцію» та інших нормативно-правових актів у сфері регулювання ринків фінансових послуг. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, належить зробити висновок, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відповідно до ст. 8 вказаного Закону юридична сила електронного документу не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги». Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документу з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документу. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частина перша стаття З Закону України «Про електронну комерцію»). Також, приписами ст. 12 цього Закону передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене вище, у свою чергу, свідчить про належне укладення кредитного договору, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду. Так, у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі N 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Аналізуючи положення вищевказаного законодавства, вбачається, що з урахуванням особливостей Договору про надання споживчого кредиту № 3234719732/192905 від 26.12.2019 року, його було укладено в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позивача за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Зміст статей 610, 612 ЦК України регламентує, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Суд відноситься критично до наданого позивачем розрахунку заборгованості, оскільки, загальна вартість кредиту зазначена в договорі, додатку до договору № 3234719732/192905 від 26.12.2019 року графіку розрахунків та загальної вартості кредиту, зазначена як: строк, на який надається кредит: 30 днів; сума кредиту: 3500,00 грн; фіксована процентна ставка: 1,85% за день користування; сума нарахованих процентів за користування кредитом: 1942,50 грн; до сплати (всього): 5442,50 грн (а.с. 30). Крім цього, умовами договору передбачено: п. 1.1. Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 3500 грн 00 к. на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором; п. 1.2. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 24.01.2020 року. Строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором; п. 1.3. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 675,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,85% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксований; п. 1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної картки, вказаної Клієнтом; п. 1.5. Датою укладання цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта; п. 2.1. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору. Нарахування позивачем відсотків за користування кредитом, починаючи поза межами встановленого максимального строку кредиту, тобто межами, який зазначений в Договорі як 30 днів (п. 1.2), не ґрунтується на умовах кредитного договору, які погоджені сторонами, а тому відповідач повинен сплатити проценти лише за період з розрахунку 30 днів користування кредитом, так як лише (виключно) у межах цього періоду, позикодавець має право нараховувати відсотки за користування кредитними коштами, розмір яких складає 1942 грн 50 к. (залишок заборгованості за відсотками за 30 днів користування кредитом). Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, Тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання Певної події. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України). На підставі викладеного позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 5442 грн 50 к., з яких: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3500 грн; заборгованість за відсотками в розмірі 1942 грн 50 к. Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України). Щодо витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI). Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18). Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі жовтня статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, суд зважає на таке. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, суд зважає на таке. Як убачається з матеріалів справи, 11.07.2025 року між ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» та адвокатом Пархомчук Сергієм Валерійовичем укладено договір про надання правової допомоги № 11/07/2025, за умовами якого клієнт доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с. 46-47). З витягу акту про отримання правової допомоги від 30.12.2025 року, адвокатом Пархомчук С.В. надані такі послуги: зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання кредитної заборгованості та стягнення коштів з [PERSON] на користь Товариства 2000,00 грн; складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг аналіз судової практики 5000,00 грн; інші клопотання, заяви до суду, складання процесуальних документів, моніторинг «ЄДРСР» щодо процесуального статусу судової справи 3000,00 грн; канцелярські товари на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції 500,00 грн. Загальна вартість послуг з надання правової допомоги складає 10500 грн (а.с. 64 зв.-66). Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК Дебт Коллекшн» 3000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач є учасником бойових дій, що підтверджується копію посвідчення серії [NUMBER] , виданого 23.02.2024 року, відповідно до якого він є учасником бойових дій. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій. З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач як учасник бойових дій звільнений від сплати судового збору у даній справі. Водночас, відповідно до частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, у разі звільнення сторони від сплати судового збору судовий збір стягується з іншої сторони або компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки у даній справі відповідач звільнений від сплати судового збору на підставі закону, а позовні вимоги задоволені частково, суд приходить до висновку, що судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає компенсації в межах пропорційно розміру задоволених позовних вимог за рахунок коштів Державного бюджету України. Як вбачається з наданої платіжної інструкції № 8471 від 04.08.2025 року (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 2422 грн 40 к., а тому, у зв`язку з частковим задоволенням позову позивачу підлягає компенсація суми судового збору, пропорційна до розміру задоволених вимог, а саме 1375 грн 26 к. (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір сплаченого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 5442 грн 50 к. х 2422 грн 40 к./9586 грн 50 к.). При цьому суд враховує роз`яснення, надані Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. № 36 постанови № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Outcome: partial