Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

14.03.2024 року [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Пустовіт Інна Яківна, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнан-ня недійсним договору дарування, посилаючись на те, що [INFO] помер бать-ко позивачки - [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме на квартиру [ADDRESS] . З метою оформлення своїх спадкових прав після смерті батька, позивачка зверну-лася до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Душинсь-кої Н.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , і дізналася, що за один за день до своєї смерті, а саме [INFO] , [PERSON] подарував на-лежну йому квартиру своїй дружині - [PERSON] , про що було укла-дено договір дарування від 23.01.2024 року №175, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області О.Б.Половинською. Про відчудження квартири позивачка дізналася вже після проведення похорону батька, що стало для неї повною несподіванкою, оскільки [PERSON] тривалий час хворів на онкологічне захворювання, перебував під наглядом лікаря-терапевта і онко-лога Буковинського клінічного онкологічного центру з діагнозом "Рак верхньої долі правої легені, стан після ПХТ, клінічна група ІІ, що підтверджується довідкою КНП "Міська поліклініка №3" від 05.02.2024 року №108. Позивачка вказувала, що в зв`язку з ускладненням хвороби та вираженим больо-вим синдромом, який не знімався ненаркотичними анальгетиками, починаючи з серпня 2023 року [PERSON] для зняття больового синдрому був виписаний лікарями лікар-ський засіб "Трамадол гідрохлорід 5%". Таке призначення було зроблено лікарем на підставі висновку ЛКК Чернівецького обласного клінічного онкологічного центру. Ви-конання даного призначення здійснювали померлий [PERSON] та довірена особа - його дружина [PERSON] . Позивач зазначала, що в останні дні перед смертю її батькові [PERSON] ста-вало все гірше, і він відчував сильний больовий синдром, а тому з 24.01.2024 року лі-карі призначили йому " [PERSON] гідрохлорид 1%" 1.0мл в/м 2 рази на добу. 25.01.2024 року, перебуваючи у важкому фізичному та психологічному стані че-рез онкологічне захворювання, батько позивачки - [PERSON] по-мер. За день до смерті, приймаючи сильнодіючі психотропні препарати, [PERSON] уклав договір дарування, який посвідчила приватний нотаріус, а підписала за дору-ченням померлого - [PERSON] . Позивач вважала, що вищенаведений Договір дарування було укладено без справжньої волі її померлого батька [PERSON] , який перебував під дією сильно-діючих психотропних препаратів, а, виключно, виходячи з волі його дружини - відпо-відачки [PERSON] , а тому просила суд визнати недійсним Договір дарування квартири [ADDRESS] -нівці, укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 23.01.2024 року приватним нотаріусом Чернівецького місько-го нотаріального округу Чернівецької області Половинською Ольгою Борисівною, зареєстрований в реєстрі за №175. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.03.2024 року від- крито провадження у справі №727/2658/24 за позовом [PERSON] , в ін-тересах якої діє [PERSON] , до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування. Даною ухвалою суду залучено до участі у справі, в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу По-ловинську [PERSON] та [PERSON] . 02.04.2024 року відповідачкою [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому остання виклала свої заперечення проти позовних вимог. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адво-кат [PERSON] підтримав позовні вимоги і наполягав на повному задоволенні позову. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 12.06.1992 року вона перебувала в шлюбі з батьком позивачки - [PERSON] , який помер [INFO] . За всі 32 роки шлюбу в них були добрі стосунки, жили при повній довірі та допомогали один одному. Відповідач зазначила, що її померлий чоловік хворів тривалий час на онкологічне захворювання, але, при цьому, вільно пересувався, самостійно себе обслуговував і зна-ходився у повному власному розумі. Оскільки захворювання прогресувало, [PERSON] став все частіше ставити питання про оформлення належного йому на праві власності майна - квартири, в якій вони разом постійно проживали. При цьому, померлий [PERSON] хотів оформити все майно саме на дружину, оскільки зі своєю донькою, - пози-вачкою [PERSON] , він не спілкувався, так як остання зовсім ним не цікавилася, виїхала за межі України і постійно проживає в Великобританії. Навіть про смерть батька [PERSON] дізналася лише через тривалий час, і через соціальні мережі, коли побачила повідомлення про співчуття, які надсилалися саме [PERSON] . На похованні батька позивачка не була присутньою, і жодної мате-ріальної допомоги на їх проведення не надавала. Відповідачка [PERSON] вказувала, що за декілька днів до смерті здоров`я її чо-ловіка суттєво погіршилося, а тому вони стали прискорюватися у переоформленні на-лежного йому майна. При укладенні Договору дарування, в присутності нотаріуса, яка здійснила виїзд для проведення нотаріальних дій за місцем проживання [PERSON] , зазначений Договір підписала подруга подружжя - [PERSON] , якій доручив зробити цей підпис саме [PERSON] , оскільки він був вже занадто слабким в руках, але перебував при здоровому розумі, повністю розумів, що відбувається, і керував своїми діями. Відповідач [PERSON] вважала позовні вимоги необгрунтованими і просила відмовити в їх задоволенні. Представник відповідачки [PERSON] - адвокат Веселий Володимир Сергі-йович вважав позов необгрунтованим і просив відмовити в його задоволенні, зазна-чивши, що на момент смерті чоловік відповідачки - [PERSON] перебував при влас-ному розумі, керував своїми діями, самостійно пересувався по квартирі. Прийняття ним знеболюючих препаратів не впливало на його розум і здатність керувати своїми діями. [PERSON] мав бажання подарувати свою квартиру саме дружині, оскільки дочка (позивач [PERSON] ,) не цікавилася його життям, не підтримувала з ним сто-сунки, і вони тривалий час, взагалі, не спілкувалися. Померлий [PERSON] на момент укладення Договору відчував слабкість, а тому доручив підписати його подрузі їх ро-дини, - [PERSON] . Представник відповідачки вважав, що Договір дарування повністю відповідає чин ному законодавству, і підстав для визнання його недійсним - немає. Третя особа - приватний нотаріус Половинська Ольга Борисівна в судовому за-сіданні пояснила, що вона здійснює нотаріальну дільність в Чернівецькому міському нотаріальному окрузі, і в січні 2024 року до неї звернулася відповідачка з проханням здійснити виїзд для вчинення нотаріальної дії. Приїхавши до місця проживання по-дружжя Бєляєвих, вона мала змогу поспілкуватися наодинці з [PERSON] -лодимировичем, і встановила, що останній перебуває у здоровому розумі, керує своїми діями і добре розуміє всі події, що відбуваються. Нотаріус Половинська О.Б. зазначила, що [PERSON] за 5 днів до посвідчення Договору, самостійно при ній пересувався по квартирі. 17 січня 2024 року вона при-ходила до [PERSON] за його проханням посвідчити довіреність. Він казав, що хоче подарувати квартиру саме дружині, і хоче оформити нотаріально саме договір дару-вання. З метою вчинення зазначених нотаріальних дій нотаріус Половинська О.Б. пере-вірила Реєстр боржників, і виявила близько 20 записів про штрафи. [PERSON] цим був здивований і пояснив, що вказані штрафи могла отримати дочка. Після роз`яснень, що на квартиру може бути накладений арешт, [PERSON] попросив завірити довіре-ність, що [PERSON] було виконано, і останній, власноручно, підписав цю довіреність. В подальшому нотаріусу Половинській О.Б. подзвонила [PERSON] і повідо-мила, що всі штрафи оплачено, і запросила для оформлення Договору дарування до їх місця мешкання. Приїхавши, [PERSON] протягом приблизно 30-35 хвилин, особисто і окремо від усіх, знову поспілкувалася з [PERSON] , і він покликав дру-жину. Нотаріус повідомила подружжю, що Договір може підписати інша особа - під-писант, якщо для [PERSON] це важко зробити. В подальшому, за пропозицією по-дружжя Бєляєвих, Договір дарування від імені [PERSON] підписала [PERSON] . Про причини цієї дії було зазначено в Договорі. [PERSON] наголосила, що в неї не було жодних сумнівів, що [PERSON] перебуває при своєму розумі і все розуміє. До укладання договору вона цікавилася, чи приймає [PERSON] якісь психотропні або наркотичні речовини, оскільки знала про його хворобу. [PERSON] чітко відповідав на всі запитання, перечитав договір, але вже тяжко підводився. [PERSON] була поруч, оскільки саме вона привезла нотаріуса до Бєляєвих додому. На пропозицію підписати Договір, він вказав на [PERSON] і сказав: "нехай підписує". Після його слів [PERSON] підписала Договір дарування за [PERSON] . Третя особа - [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову через його необгрунтованість. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є з дитинства подругою відповідачки [PERSON] , а тому близько товаришувала і з її померлим чоловіком - [PERSON] .. Остан-ній тяжко хворів, але дочка з ним не спілкувалася, через що [PERSON] ніколи не зга-дував і не розповідав про неї. Третя особа [PERSON] зазначила, що [PERSON] хотів оформити саме До-говір дарування, це була його воля. Він розповідав, що, з моменту смерті його матері і прийняття після неї спадщини, він хотів подарувати цю квартиру своїй дружині - [PERSON] .. [PERSON] вказувала, що при оформленні Договору вона не була в поме-шканні, а знаходилася в автомобілі, припаркованому біля будинку Бєляєвих. Там же до неї звернулася [PERSON] , яка попросила піднятися до квартири і підписати До-говір за [PERSON] .. Перед підписанням вона прочитала вказаний договір, який вже був заповнений. Після підписання договору [PERSON] на автомобілі доставляла нотаріуса до її офісу, і там розписалася в журналі нотаріальних дій. Третя особа [PERSON] просила суд відмовити в задоволенні позову. Допитана в судовому зхасіданні в якості свідка [PERSON] по-яснила, що вона тривалий час, більше 30 років, товаришує з подружжям [PERSON] та [PERSON] .. Свідок зазначила, що її чоловік працював разом з померлим [PERSON] , і також хворів на онкологічне захворювання. Іноді вони перетиналися в лікарнях, а тому їй було відомо, що [PERSON] тяжко хворіє. Свідок вказувала, що [PERSON] помер в свій день народження. В цей день вона вітала його, і [PERSON] розмовляв з нею, дякував за вітання, тобто був при доброму розумі, а через годину свідкові повідомили, що він помер. Свідок також пояснила, що померлий [PERSON] не спілкувався з дочкою, ос-кільки вона виїхала за кордон, і не приїзджала та не дзвонила до нього. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояс-нила, що вона більше 25 років товаришувала з померлим [PERSON] , а з позивач-кою [PERSON] ніколи не була знайома. Бачила позивачку [PERSON] лише на похоронах бабусі - матері [PERSON] . Свідок зазначила, що вона часто підвозила на автомобілі [PERSON] в лікар-ню, і він скаржився, що тяжко захворів і хоче подарувати квартиру дружині [PERSON] ( [PERSON] ). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона тривалий час працювала вчителем разом з відповідачкою [PERSON] . Добре знайома з дочкою її померлого чоловіка - пози-вачкою [PERSON] , знає її з дитинства. Свідок вказувала, що дочка [PERSON] - позивачка по справі [PERSON] дав-но виїхала за кордон, і мало спілкувалася з батьком, не цікавилася його життям. В своїх розмовах [PERSON] казав, що хоче подарувати свою квартиру дружині, оскіль-ки саме вона доглядає за ним. Свідок наголосила, що спілкувалася з померлим [PERSON] до дня його смер-ті, він був при доброму розумі, пересувався самостійно. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення третіх осіб та по-казання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, і оцівниши докази у їх сукуп-ності, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що, відповідно свідоцтву про шлюб серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] -рівна з 12.06.1992 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.100). Відповідно свідоцтву про народження, серія [NUMBER] , позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] (а.с.15). Згідно свідоцтву про смерть, серія [NUMBER] , [PERSON] помер в м. Чернівці [INFO] (а.с.101). Відповідно свідоцтву про право на спадщину за законом від 04 листопада 2014 року [PERSON] було прийнято спадщину після смерті мате рі - [PERSON] , померлої [INFO] , у вигляді квартири [ADDRESS] (а.с.62). 23 січня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Половинською О.Б., та зареєстрований в реєстрі за № 175. У зв`язку з хворобою [PERSON] , за його дорученням, у його присутності та в присутності нотаріуса, договір дарування від імені [PERSON] було підписано [PERSON] , дієздатність якої перевірена нотаріу-сом (а.с.61) . Договір посвідчено за місцем знаходження (проживання) дарувальника: [ADDRESS] . На момент укладення вищевказаного договору дарування [PERSON] (даруваль-ник) є одноособовим власником квартири за адресою: [ADDRESS] . За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не пе-редбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші пра-вочини, інші юридичні факти. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності визнається право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності закріплений у ст.317 ЦК України, згідно якої власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дару-вальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаро-вуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно положень ч.1 ст.718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в то-му числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Частиною першою статті 719 ЦК України визначено, що договір дарування не-рухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з вимог ч.1 ст.722 ЦК України право власності обдарованого на дару нок виникає з моменту його прийняття. Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спря-мована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивіль-но-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних під-готовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, ін-вентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважа-ється правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення, пород-жує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обо-в`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину від-бувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має міс- це його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосувати-ся або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ. Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» право-вого результату, породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі). Положенням ч.1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності право-чину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може супе-речити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам дер-жави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реаль-не настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батька-ми (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, не-повнолітніх чи непрацездатних дітей. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхід-ним для чинності правочину. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного зако-нодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів но-сять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-пра-вовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті пра-вила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах. Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`яв-лення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наяв-ність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до су-ду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і пору-шення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18). Згідно із частинами першою, четвертою статті 207 ЦК України правочин вважа-ється таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмі-нялися сторони. Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не мо-же підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підпи-сує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Ка-саційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 727/3531/21 (провадження № 61-5820св22) зазначено, що: «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом Ук-раїни «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нота-ріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції Укра-їни від 22 лютого 2012 року № 296/5. Відповідно до п. 3 глави 1 «Місце вчинення нотаріальної дії» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 02.02.2012 року № 296/5 (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нота-ріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим міс-цем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реє-страції нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Також, зігдно із ч.2 ст.41 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиня-ються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному ар-хіві, у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у приміщенні органу місцевого самоврядування, у приміщенні дипломатичного представництва або кон-сульської установи. В окремих випадках, якщо особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також якщо того вимагають особливості вчинюваної нотаріальної дії, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза зазначеними приміщеннями. Проте, закон не визначає, які саме причини можна розцінювати як такі, що уне-можливлюють з`явлення особи до нотаріуса, та за наявності яких нотаріальна дія може бути вчинена нотаріусом на виклику. Суд зауважує, що до випадків, коли особа не може з`явитись до нотаріуса, можна віднести, зокрема, хворобу особи, перебування її в установі виконання покарань, лі-карні, похилий вік, який ускладнює її з`явлення, тощо. Відповідно до пункту 1 Глави 4 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності но-таріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріаль-ної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Пунктом 6 Глави 3 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що у разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може влас-норучно підписати правочин і заяву або інший документ, підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, який бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної си-ли, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, судом встановлено, що виклик нотаріуса і проведення нотаріальних дій за місцем проживання дарувальника викликано хворобливим станом та похилим віком останнього, підписання договору іншою особою замість дарувальника викликано хворобою сторони правочину. Вказані причини можна розцінювати як такі, що уне-можливлюють з`явлення особи до нотаріуса. Судом також встановлено, що у посвідчувальному написі оспорюваного договору зазначено місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а саме: за місцем знаходження дарувальника: [ADDRESS] , та причини, з яких нотаріальна дія була вчинена поза приміщенням державної но-таріальної контори, а саме: у зв`язку з хворобою [PERSON] .. Суд, проаналізувавши наявні у справі докази, встановив, що договір дарування був укладений нотаріально. Нотаріус врахував стан дарувальника [PERSON] , який хво-рів на онкологічне захворювання. При цьому, факт наявності онкологічного захворювання [PERSON] на момент укладення Договору та на момент смерті - не заперечується, і визнається всіма учас-никами справи, а також підтверджується медичною документацією (а.с.17-56) У договорі дарування були визначені причини, з яких нотаріальна дія була вчи-нена за місцезнаходженням дарувальника: [ADDRESS] , оскільки [PERSON] мав хворобу. Також [PERSON] не мав змоги підписати особисто документ, про що і було зазначено в його заяві від 23.01.2024 року. Правочин за особу, яка не може його підписати, не може підписувати особа, на користь або за участю якої його посвідчено. З цих підстав договір дарування, після його оголошення нотаріусом, підписала [PERSON] , особу та дієздатність якого нотаріусом було перевірено у встановленому порядку, що беззаперечно свідчить про додержання в мо-мент вчинення правочину сторонами вимог актам цивільного законодавства та відсут-ність підстав для визнання такого правочину недійсним. Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах зма-гальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею ви-мог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у перед-бачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на під-ставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунто-вують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заяв-лені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до внутрішнього переконання. Звертаючись до суду із позовною заявою, позивач наголошувала, що на момент укладення оспорюваного договору дарування [PERSON] відчував сильний больовий синдром, в зв`язку з чим приймав знеболюючі наркотичні речовини, а тому не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. З метою перевірки вищенаведених доводів позивачки, судом було задоволено клопотання її представника - адвоката Ноцького О.В. та призначено по справі ком-плексну судово-медичну експертизу. Згідно висновку експерта №011 від 01.09.2025 року, аналіз матеріалів цивільної справи №727/2658/24 та оригіналів медичної документації, а саме: медичних карт ста-ціонарного хворого за №4233, 9244, 5478, 4257, 6493, 11179, 5194, 6017, 7438, 8541, 11557, 10051, 10405 та 13392 свідчить про те, що в них відсутні будь-які відомості щодо особливостей психічного стану підекспертного [PERSON] за життя, в тому числі у період часу, що цікавить суд. В представлених на дослідження матеріалах та медичних документах відсутні також дані щодо отримання ним 23.01. 2024 року будь-яких медичних препаратів, з цих причин неможливо ретроспективно експертним шляхом дослідити особливості його психічного стану 23.01.2024 року (а.с.3-21 т.2) На підставі вищенаведеного, суд знаходить таку позицію позивачки надуманою, і такою, що в порушення вимог ст.80 ЦПК України, не доведена відповідними доказами. Таким чином, суд, проаналізувавши встановлені обставини справи, перевіривши їх наявними у справі доказами та показаннями свідків, надавши їм правову оцінку, з урахуванням зазначених вище положень діючого законодавства, дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони про-порційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з роз-глядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмо-ви в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed