Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

У листопаді 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.12.2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір № 1363955 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в сумі 12 500 грн, строком на 359 днів. 27.06.2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» було укладено Договір факторингу №27062025, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Відповідно до умов вищезазначеного договору ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача за договором № 1363955 від 30.12.2023, загальна сума заборгованості 103 437,38 грн, з якої заборгованість за тілом 12 499,98 грн, заборгованість за відсотками 90 937,40 грн. Рішенням № 251124/1 від 25.11.2024 р. змінено найменування ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Капітал». Відповідач не виконував свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого перед позивачем у нього існує заборгованість в загальному розмірі 103 437,38 грн. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 1363955 від 30.12.2023 р. в сумі 103 437,38 грн, а також в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 2 422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн. Ухвалою суду від 01.12.2025 відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. В позовній заяві представник позивача не заперечував розглядати справу без його участі. В разі неявки відповідача, прохає постановити заочне рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином була повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштової повістки, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву позивача до суду не направив. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. За письмовою заявою представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30.12.2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено електронний договір № 1363955 про надання споживчого кредиту. Відповідно до умов договору відповідач отримав кредит в сумі 12 500 грн, строком на 360 днів, стандартна процентна ставка 2,5% в день (а.с.56-58). 27.06.2025 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» було укладено Договір факторингу № 27062025, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором (а.с.36-37). Як вбачається з Реєстру боржників, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача за договором № 1363955 від 30.12.2023, загальна сума заборгованості 103 437,38 грн, з якої заборгованість за тілом 12 499,98 грн, заборгованість за відсотками 90 937,40 грн. Рішенням № 251124/1 від 25.11.2024 р. змінено найменування ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Україна» на ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ Капітал». Відповідач не виконував свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором, внаслідок чого перед позивачем у нього існує заборгованість в загальному розмірі 103 437,38 грн, яка складається із заборгованості за тілом 12 499,98 грн, заборгованість за відсотками 90 937,40 грн. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі кредитного договору, що врегульовано статтями 1046, 1054 ЦК України. Вищезазначений договір підписаний за допомогою електронного підпису, що відповідає положенням ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» від 3 вересня 2015 року № 675-VIII та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені ЗУ «Про електронну комерцію», згідно зі ст.3 якого електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч.4, 5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.8 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вищезазначеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. Необхідність виконання зобов`язання належним чином та обов`язковість виконання договору закріплені в статях 525-526, 530, 629 ЦК України. В даних правовідносинах у порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборгованість не сплатив. В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК України позивач в законному порядку набув право вимоги до відповідача. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Як вбачається із розрахунку заборгованості, відповідач [PERSON] здійснював оплати: 31.01.2024 р. 2 031,26 грн; 08.03.2024 р. 11562,50 грн, а всього оплат на суму 13 593,76 грн. Після сплати 08.03.2024 року платежу, заборгованість обліковувалася в сумі - (мінус) 2 187,50 грн. Разом з тим, розрахунок заборгованості за процентами за період з 30.12.2023 по 03.12.2024 (340 днів) виконано, виходячи із встановленої договором денної процентної ставки 2,5%, що не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон). 22.11.2023 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Договір № 1363955 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено 30.12.2023 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 2,5% є нікчемною в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що тіло кредиту складає 12 500 грн, заборгованість за процентами за період 30.12.2023 по 03.12.2024 (за 340 днів), виходячи із денної процентної ставки в розмірі 1,0%, становила би 42 500 грн. Однак, враховуючи оплати відповідача, які були здійснені 31.01.2024 та 08.03.2024, суд вбачає, що такі оплати повинні бути зараховані до загальної суми заборгованості. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягав би стягненню з відповідача за договором № 1363955 від 30.12.2023 становив би: 41 406,22 грн. (тіло кредиту 12 499,98 грн + відсотки (42 500 13 593,76 = 28,906,24) грн. Однак, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що після оплати відповідачем платежу 08.03.2024 року, сума заборгованості стала від`ємною (мінус) -2 187,50 грн, а подальше нарахування відсотків не обґрунтоване, суд не вбачає підстав для визнання заборгованості. Тобто, відповідач сплатив суму заборгованості, яка була до останньої оплати (9374,99 грн). Враховуючи відмову у позові відсутні підстави для стягнення на користь позивача в порядку ст.141 ЦПК України сплачених 2 422 грн 40 коп судового збору, 10 000 грн витрат на правничу допомогу. При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed