Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

08.10.2025 представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просить зняти арешт з житлової квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належить позивачу [PERSON] , який був накладений відповідно до постанови виконавчої служби серія, номер АА №167458 від 22.05.2006, реєстраційний номер обтяження №3276090 від 31.05.2006. Позовні вимоги вмотивовані тим, що Охтирським ВДВС на підставі постанови АА №167458 від 22.05.2006 в рамках виконавчого провадження було накладено обтяження, арешт на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зазначено, що особа, майно/права якої обтяжуються, - [PERSON] . Державним реєстратором виконавчого комітету Охтирської міської ради на підставі вищевказаної постанови ВДВС були внесені відповідні відомості до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційний номер обтяження №3276090 від 31.05.2006. Обтяження у вигляді арешту майна було накладено на квартиру, яка належить на праві приватної власності позивачу, який не був на той час ні відповідачем по будь-якій цивільній справі, не був обвинуваченим і не мав іншого процесуального статусу по кримінальному чи адміністративному провадженню. Про будь-які дії державних органів щодо накладення арешту на квартиру і про факт арешту квартири [PERSON] не знав, не був повідомлений в будь-який спосіб, дізнався про це лише 16.04.2025 в реєстраційній службі виконавчого комітету Охтирської міської ради, про що отримав відповідний витяг. Позивач намагався з`ясувати як у відповідача - Охтирського ВДВС, так і в інших установах підстави арешту належної йому квартири, але ніде жодної конкретної інформації не збереглося. Тому позивач вимушений звертатися за захистом своїх прав до суду. 09.10.2025 ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 13.11.2025 з повідомленням учасників. 12.11.2025 представниця Охтирського ВДВС подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Відділ ДВС не є стороною виконавчого провадження, а лише виконує рішення судів та інших органів, тому може бути залучений як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог. Зазначено, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі провадження стосовно [PERSON] у відділі відсутні. На примусовому виконанні перебував виконавчий лист №АЕ-27, виданий 12.05.1999 Охтирським міським судом, про стягнення з [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини на користь [PERSON] . Виконавче провадження завершено 23.10.2010 у зв`язку із закінченням строку стягнення, на день закінчення виконавчого провадження заборгованість зі сплати аліментів становила 16620,96 грн. Відповідно до пошуку в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, ідентифікаційний номер боржника [PERSON] , на майно якого накладено арешт, - [NUMBER] , а не позивача, ідентифікаційний номер якого [NUMBER] . На думку представника відповідача, при проведенні реєстраційних дій державним реєстратором виконавчого комітету Охтирської міської ради 11.04.2025 була допущена помилка і не правильно вказано ідентифікаційний номер боржника. Оскільки Охтирським ВДВС права позивача не порушені, то стягнення судових витрат просить покласти на позивача. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки, на її переконання, позов пред`явлено до неналежного відповідача. 13.11.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому зазначено, що відповідачем у відзиві на позовну заяву фактично визнається, що арешт на квартиру позивача був накладений помилково, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення. 13.11.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача, до участі у справі залучено співвідповідачем виконавчий комітет Охтирської міської ради, у зв`язку з чим судовое засідання відкладено на 01.12.2025. 27.11.2025 представником виконавчого комітету Охтирської міської ради подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 11.04.2025 до Центру надання адміністративних послуг Охтирської міської звернувся [PERSON] із заявою №66353767 для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Державним реєстратором відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради була розглянута вищевказана заява та додані до неї супровідні документи. В результаті зроблених пошуків в Державному реєстрі речових прав, Реєстрі прав власності на нерухоме майно та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявлено та встановлено наявний тип обтяження, а саме: арешт нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження - №3276090, зареєстровано 31.05.2006 реєстратором: Охтирська міська державна нотаріальна контора. Підставою для цього обтяження вказана постанова АА №167458 від 22.05.2006, видавник Виконавча служба. Державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав відкрито розділ на вищевказану квартиру за №3124705859040. Право власності зареєстровано за №59499691. Обтяження було лише перенесено до нового розділу в Державному реєстрі речових прав, оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна немає інформації про його припинення чи погашення. З огляду на відсутність в цій цивільній справі інтересів виконавчого комітету Охтирської міської ради, просить питання щодо задоволення позовних вимог вирішити відповідно до положень чинного законодавства України. 01.12.2025 представником позивача подано відповідь на відзив, в якому сторона позивача наполягає на залишенні Охтирського ВДВС саме в статусі відповідача в справі. Крім того, зважаючи на інформацію, викладену у відзивах відповідачів, помилкові дані щодо арешту квартири позивача було внесено на підставі документів, що надійшли з охтирської міської нотаріальної контори. 01.12.2025 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача: залучено співвідповідачем у справі Першу охтирську державну нотаріальну контору. Судове засідання відкладено на 16.12.2025. 16.12.2025 розгляд справи відкладено на 23.12.2025 та 23.12.2025 на 29.01.2026 у зв`язку з витребуванням доказів, що мають значення для правильного вирішення справи. У судовому засіданні 29.01.2026 позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити із зазначених у позові підстав. Представник Охтирського ВДВС у судовому засіданні 13.11.2025 проти позовних вимог заперечила з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. При цьому підтвердила, що інформація про позивача, як про боржника, у відділі ДВС відсутня. Представники виконавчого комітету Охтирської міської ради та Першої охтирської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, надали заяви про розгляд справи без їх участі, при вирішенні позову покладалися на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку. З паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданому 22.11.1999 Охтирським МРВ УМВС України в Сумській області, вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований з 13.12.1984 за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до свідоцтва про право власності від 07.10.2002, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 20.09.2002 №428, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . Право власності за позивачем на вказану квартиру було зареєстровано Охтирським міжміським бюро технічної інвентаризації 15.10.2002 за реєстровим №536 (а.с. 5). 11.04.2025 державним реєстратором виконавчого комітету Охтирської міської ради Севостьяновою Н.П. інформація про об`єкт речових прав квартиру за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) була зареєстрована в Державному реєстрі речових прав, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 3124705859040, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 16.04.2025 №422972665 (а.с. 8). Згідно з інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 16.04.2025 №423023827 та №422970387 на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , накладено обтяження у вигляді арешту, зареєстроване Охтирською міською державною нотаріальною конторою 31.05.2006, номер обтяження 59500004, підстава обтяження: постанова виконавчої служби від 22.05.2006 серія АА №167458 (а.с. 9, 41). З відповіді Охтирського відділу державної виконавчої служби в Охтирському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.05.2025 №35728 вбачається, що згідно перевірки даних АСВП станом на 15.05.2025 інформація щодо виконавчих документів про стягнення з [PERSON] відсутня (а.с. 10). Як вбачається з відповіді АТ «Ощадбанк» від 15.07.2025 №34/2-12/3967/2025/с [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) не обліковується у банку як боржник та по ньому відсутні відкриті виконавчі провадження, де стягувачем є АТ «Ощадбанк» (а.с. 11). Згідно з витягом з Автоматизованої системи виконавчого провадження, за квартирою з реєстраційним номером 3124705859040 зареєстровано 31.05.2006 обтяження №59500004, особа, майно/право якої обтяжується [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] (а.с. 24 зворот). Також з витягу з Автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що в Охтирському міськрайонному ВДВС ГТУЮ у Сумській області перебувало виконавче провадження №3247016 з примусового виконання виконавчого листа від 12.05.1999 №АЕ-57, виданого Охтирським міським судом, щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку, яке було закінчено 23.02.2010 в зв`язку з закінченням строку стягнення. Заборгованість станом на 29.01.2010 складала 16620,96 грн (а.с. 25). За змістом відповіді Сумського обласного державного нотаріального архіву від 13.01.2025 №19/01-17, згідно з Реєстром для реєстрації заборони відчуження жилих будинків, квартир іншого нерухомого майна та арештів, накладених судовими та слідчими органами Охтирської міської державної нотаріальної контори за 1999-2009 роки, 31.05.2006 за №27 зроблено запис про накладення арешту на квартиру по [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Відомості щодо його зняття відсутні. Виконавчий лист від 12.05.1999 №АЕ-57 та постанова АА №167458 від 22.05.2006 Охтирського відділу державної виконавчої служби на зберігання до Сумського обласного державного нотаріального архіву не передавались. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За приписами ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст. 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Пунктами 1, 2 постанови №5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Право власності належить до основоположних прав людини, утілення яких в життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства й на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинне мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. У постанові Касаційного цивільного суду Верхового суду від 28.08.2024 по справі №947/36027/21, зазначено, що наявність протягом тривалого часу арештів, накладених державними виконавцями з метою виконання судового рішення, за умов відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, - є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Отже, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22). З огляду на викладене, враховуючи, що предметом позову є зняття арешту з майна [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), відомості про перебування якого у статусі боржника у суду відсутні. При цьому, під час розгляду справи судом встановлено, що обтяження у виді арешту майна накладалося на майно [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), у власності якого спірне майно не перебувало та не перебуває, отже, наявність арешту (обтяження), накладеного на майно позивача, порушує його право власності, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, скасування арешту в позасудовому порядку неможливо через знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строків його зберігання, суд дійшов висновку, що право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з його майна. На переконання суду, такий висновок відповідає завданням цивільного судочинства, метою якого є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, зокрема, фізичних осіб. В п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно вимог ст.ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved