Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник АТ «Юнекс Банк» у вересні 2024 року звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , в якому просила суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 68704,95 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 09.02.2022 року [PERSON] звернувся до Акціонерного товариства «Юнекс Банк» з Анкетою-Заявою № UA913225390000026201105482002.UAH. Відповідно до підписаної 09.02.2022 року Анкети-Заяви № UA913225390000026201105482002.UAH, відповідач підтвердив, що ознайомився і погодився з публічною пропозицією банку на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, з умовами та правилами надання банківських послуг. При цьому, відповідач отримав банківську платіжну картку та надав банку розписку про отримання картки та про ознайомлення з правилами користування карткою визначених у Публічній пропозиції АТ «Юнекс Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Таким чином, відповідно до Анкети-Заяви, відповідач акцептував та приєднався до Публічної пропозиції позивача на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, що оприлюднена на офіційній інтернет сторінці банку. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 09.07.2024 року складає 68704,95 грн., з яких: 60099,01 грн. заборгованість за кредитом; 3251,85 грн. заборгованість за процентами; 5354,09 грн. заборгованість за комісіями. 09.07.2024 року за вих. № 15.3.3-4925 АТ «Юнекс Банк» направлено на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашено не було, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.10.2024 року відкрито провадження за вищезазначеним позовом та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Пунктом 82-1 «Правил надання послуг поштового зв`язку», затверджених постановою КМ України від 5 березня 2009 р. № 270, установлено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Отже, відповідно п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що судова повістка відповідачу вручена. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а саме шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст.223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглянувши подані документи та матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини. Судом встановлено, що 09.02.2022 року [PERSON] звернувся до АТ «Юнекс Банк» та підписав Анкету-заяву (опитувальник клієнта фізичної особи) № UA.913225390000026201105482002.UAH (далі Договір). Цього ж між [PERSON] та Акціонерним товариством «Юнекс Банк» підписано Паспорт споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 49900,00 грн., терміном на 12 місяців з можливістю продовження на новий строк (продовження строку дії на 12 місяців) до закінчення строку дії платіжної картки. Кредит надається на споживчі потреби, а також для оплати на користь страховика страхових платежів (згідно укладеного між споживачем та страховиком договору страхування) та оплати на користь кредитодавця комісій, передбачених умовами продукту (у разі їх несплати споживачем за рахунок власних коштів за наявності доступного кредитного ліміту). Спосіб та строк надання кредиту встановлення на поточний рахунок з використанням платіжної картки кредитного ліміту строком на 12 місяців у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії (Розділ 3 Паспорту споживчого кредиту). Інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача визначено Розділом 4 Паспорту споживчого кредиту: процентна ставка, відсотків річних 22%; тип процентної ставки фіксована процентна ставка. Проценти нараховуються у валюті кредиту на суму використаних кредитних коштів в межах кредитного ліміту щомісячно, не рідше одного разу на місяць, та в останній день строку кредитування, на фактичний залишок заборгованості за кредитом за кожний день періоду нарахування. При розрахунку процентів приймається метод «факт/факт» (фактична кількість днів у місяці та у році). День надання кредиту приймається до розрахунку процентів, а день погашення кредиту не враховується. Нараховані за звітний період проценти за користування кредитом сплачуються щомісячно в останній робочий день місяця та в останній день строку дії кредитного ліміту; орієнтовна загальна вартість кредиту 74470,24 грн.; загальні витрати за кредитом 24570,24 грн.; реальна річна процентна ставка 71,1127% Розділом 5 Паспорту споживчого кредиту визначено, що погашення кредиту та сплата процентів за ним здійснюється у розмірах та у строки, визначені договором про споживчий кредит. Мінімальна сума грошових коштів, що має бути внесена споживачем в обов`язковому порядку щомісячно на поточний рахунок для погашення заборгованості за кредитом не пізніше дати, встановленої кредитодавцем (дата платежу). Згідно п. 6 Паспорту споживчого кредиту, за прострочення оплати обов`язкового мінімального платежу банком нараховується штраф у розмірі 0,1%, мінімум 200 грн. за прострочення оплати обов`язкового мінімального платежу. Факт встановлення банком на картковий рахунок [PERSON] кредитного ліміту підтверджується меморіальним ордером № 193 від 09.02.2022 року на суму 49900,00 грн., призначення платежу «встановлення початкового ліміту овердрафта згідно розпорядження від 09.02.2022 року». Як встановлено з виписки клієнта АТ «Юнекс Банк» по рахунку [NUMBER] , відповідачу було встановлено кредитний ліміт. До того ж, протягом 2022-2024 років [PERSON] неодноразово вчиняв транзакції за кредитною карткою. Відповідач [PERSON] користувався кредитними коштами, проте, всупереч умовам договору, свої зобов`язання з повернення кредиту не виконував належним чином і станом на 09.07.2024 року у нього утворилася заборгованість за підрахунками банку в розмірі 68704,95 грн., з яких: 60099,01 грн. заборгованість за кредитом, 3251,85 грн. заборгованість за процентами; 5354,09 грн. заборгованість за комісіями. Як вбачається з матеріалів справи, позивач повідомив боржника про перехід до нього як до нового кредитора прав за кредитним договором. 09.07.2024 року за вих. № 15.3.3-4925 АТ «Юнекс Банк» направлено на адресу [PERSON] ( [ADDRESS] ) вимогу про дострокове повернення кредитних коштів, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашено не було, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. При ухваленні рішення суд враховує правову позицію, висвітлену в постанові Верховного Суду від 23.09.2019 у справі №910/10254/18, згідно з якою банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вказано у ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Враховуючи встановлені обставини, вимоги чинного законодавства, умови кредитного договору та договору відступлення права вимоги, які дають право АТ «Юнекс Банк», як кредитодавцю, звернутися до суду із позовом про повернення грошових коштів та нарахованих відсотків, суд вважає, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором № UA.913225390000026201105482002.UAH від 09.02.2022 року у загальному розмірі 63350,86 грн., яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 60099,01 грн., за процентами в розмірі 3251,85 грн. Разом з тим в частині стягнення суми заборгованості за простроченою комісією за обслуговування кредиту у розмірі 5354,09 грн., суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) висловлено правову позицію про те, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії,які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультра активну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду відступає від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) й постанові Верховного Суду від 15 березня 2021 року в справі № 361/392/20 (провадження № 61-16470св20), та зазначає, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування». Як вбачається з Анкети-заяви (опитувальника клієнта фізичної особи) № UA.913225390000026201105482002.UAH від 09.02.2022 року (розділ 1) за користування кредитом позичальник сплачує комісію за обслуговування кредиту щомісячно, в розмірі 3% % від суми кредиту. Разом з тим, при розгляді справи судом встановлено відсутність доказів про те, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості включала в себе додаткові послуги, які надавалися поза межами інформування про стан кредитної заборгованості, яку споживач має право вимагати безоплатно один раз на місяць. У відповідності до ч. 2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Таким чином, суд вважає, що у стягненні заборгованості за комісією за обслуговування кредиту слід відмовити. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу, як новому кредитору не повернуті, що свідчить про порушення його прав, відповідач, в свою чергу, відомостей, що заборгованість погашена чи свого розрахунку заборгованості суду не надав, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за договором № UA.913225390000026201105482002.UAH від 09.02.2022 року у загальному розмірі 63350,86 грн., яка складається із простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 60099,01 грн., за процентами в розмірі 3251,85 грн., тобто позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 155 від 18.09.2024 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (63350,86/68704,95*100)=92,21 %, отже 2233,69 грн. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial