Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивач із урахуванням зменшених позовних вимог просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором кредиту №71434132 у розмірі 5200 грн., із яких: 4000 грн. - забргованість за основною сумою боргу, 600 грн. - заборгованість за процентами, 600 грн. - заборгованість за комісією, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн. Свої первісно заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.05.2025 ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] уклали договір про надання коштів у кредит №71434132, за умовами якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 4000,00 грн. на строк 30 днів (з 01.05.2025 до 30.05.2025) із процентною ставкою у розмірі 0,5%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту. Комісія за надання кредиту складає 15,00% від суми наданого кредиту, що в грошовому виразі складає 600 грн. Договір підписаний електронним підписом позичальника, який відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію". Кредитодавець на виконання умов вказаного договору передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 4000,00 грн., шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок останньому (№ [NUMBER] ), що підтверджується електронною платіжною інструкцією, яка є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі. ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" уклали договір факторингу № 16/10/25 від 16.10.2025, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, у тому числі за договором №71434132 від 01.05.2025 в сумі 10560,00 грн., із яких: 4000,00 грн. - забргованість за основною сумою боргу, 600,00 грн. - заборгованість за процентами, 600,00 грн. - заборгованість за комісією, 5360,00 грн. - заборгованість за пенею/неустойкою. Представник відповідача - адвокат Долинка О.А. подав відзив на позов, у якому зазначив, що заперечує проти стягнення комісії та пені через нікчемність умов договору та законодавчу заборону нарахування штрафних санкцій у період воєнного стану, у зв`язку з чим наполягає на зарахуванні сплачених ним 2640,00 грн. у рахунок тіла кредиту та визнає борг лише в сумі 1960,00 грн. Водночас заявляє про неспівмірність витрат на правничу допомогу, просив зменшити їх загальний розмір до 2500,00 грн. та здійснити розподіл судових витрат пропорційно до розміру визнаних ним вимог, а також просив розглядати справу за його відсутності. Представник позивача - адвокат Ткаченко Ю.О. подала відповідь на відзив, у якій зазначила про необґрунтованість доводів відповідача, вказавши на правомірність нарахування комісії за надання кредиту, оскільки вона прямо передбачена умовами договору, погоджена позичальником при підписанні та включає адміністративні й операційні витрати кредитодавця на аналіз заявки, також позивач зауважив, що при формуванні позовних вимог враховано всі здійснені платежі, тоді як відповідачем не надано жодних належних доказів або контррозрахунку на спростування розміру боргу, у зв`язку з чим просив задовольнити позов у повному обсязі та розглядати справу за відсутності представника товариства. Такожпредставник позивача - адвокат Ткаченко Ю.О. подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, у якій, посилаючись на положення статті 49 ЦПК України та зміст отриманого відзиву, зазначила про недоцільність подальшого стягнення пені. З метою забезпечення ефективного та швидкого розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги на суму пені та просив стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 5200,00 грн., що складається з 4000,00 грн. тіла кредиту, 600,00 грн. нарахованих процентів та 600,00 грн. комісії. Представник позивача у судове засідання не прибув, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника ТОВ «Фінпром Маркет». Відповідач та його представник - адвокат Долинка О.А. у судове засідання не прибули, однак від останній подав до суду заяву про розгляд справи без участі строни відповідача. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 13.12.2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, відкрив провадження у справі та призначив відкрите судове засідання з повідомленням учасників справи, також витребував докази, що містять банківську таємницю. 19.12.2025 року до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від АТ «Універсал Банк» поступила витребувана інформація. 06.01.2026 року до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника позивача поступила заява про розгляд справи у його відсутності. 12.01.2026 року до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника відповідача поступив відзив на позовну заяву. 21.01.2026 року до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника позивача поступила відповідь на відзив, також цього дня від нього поступила заява про зменшення позовних вимог. 28.01.2026 року до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника позивача поступила заява про розгляд справи у його відсутності. 04.02.2026 року до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від представника відповідача поступила заява про розгляд справи без участі строни відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дотримуючись вимог вищезазначених норм процесуального закону, розгляд справи проводиться у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: суд установив, що 01 травня 2025 року ТОВ "1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ" та [PERSON] у електронному вигляді уклали договір надання коштів у кредит №71434132 (а.с.25-38), за умовами якої позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти, на погоджених умовах договору строк, шляхом їх перерахунку на банківський картковий рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позивальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (п. 2.1). Сума кредиту - 4000,00 грн., строк кредитування - 30 днів, комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого кредиту, що в грошовому виразі складає 600,00 грн., процентна ставка - 0,5%, дата повернення кредиту - 30.05.2025 (п. 2.2). Договір позичальник підписав електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора 46746, що відображено в договорі, а також на що вказує довідка про ідентифікацію (а.с.41). На підтвердження факту перерахування кредитних коштів в сумі 4000,00 грн. [PERSON] на карту № [NUMBER] позивач надав відповідну платіжну інструкцію та довідку (а.с.42-43). Також за клопотанням позивача суд витребував інформацію про належність вказаної вище картки та про рух коштів по ній у спірний період, на що АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» скерував до суду повідомлення № БТ/Е-21901 від 18.12.2025, в якому зазначив, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] та виписку про рух коштів, згідно з якою на вказану картку 01.05.2025 поступили кошти на суму 4000,00 грн. (а.с.89-91). Факт отримання кредитних коштів відповідач не заперечив, навпаки позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту визнав. Згідно з розрахунком заборгованості, який провело ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», станом на 16.10.2025 за [PERSON] за договором №71434132 від 01.05.2025 рахувалася заборгованість в розмірі 10560,00 грн., із яких: 4000,00 грн. - забргованість за основною сумою боргу, 600,00 грн. - заборгованість за процентами, 600,00 грн. - заборгованість за комісією, 5360,00 грн. - заборгованість за неустойкою (а.с.21-23). Проценти нараховані за період із 01.05.2025 до 30.05.2025 (30 день), що в межах строку кредитування. Процентна ставка - 0,5%, що відповідає умовам договору. 16 жовтня 2025 року ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" уклали договір факторингу № 16/10/25 (а.с.44-51), згідно з яким від першого до другого перейшло право вимоги до боржників, у тому числі й до [PERSON] за договором №71434132 від 01.05.2025. Факт реального відступлення права вимоги підтверджується реєстром прав вимог № 16/10/25-01 від 16.10.2025 та платіжною інструкцією про здійснення оплати за вказаним вище договором факторингу (а.с.53-55, 56). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, право вимоги за яким перейшло до ТОВ «ФІНПРОМ МАКЕТ», непогашення відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. В свою чергу відповідач визнав частково вимоги в частині стягнення заборгованості. ІV. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: Розглянувши та оцінивши подані учасниками справи обґрунтування та заперечення позовних вимог, пояснення та докази, суд дійшов висновку, що спір у справі виник у сфері договірних правовідносин, а саме щодо виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. Спірні правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються, зокрема, Цивільним Кодексом України, Закону України "Про електронну комерцію", Закону України "Про споживче кредитування". Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію". Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України "Про електронну комерцію"). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Зазначене відповідає висновкам, що викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 року у справі №132/1006/19 (провадження №61-1602св20), від 28.04.2021 року у справі №234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01.11.2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21), від 14.06.2022 у справі №757/40395/20 (провадження №61-16059св21), від 08.08.2022 року у справі №234/7298/20 (провадження №61-2902св21). У матеріалах справи наявна копія договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71434132 від 01 травня 2025 року, який підписаний з боку відповідача шляхом введення одноразового ідентифікатора 46476, отриманого на номер мобільного телефону [NUMBER] , що підтверджує прийняття ним умов цього договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Копією квитанції АТ "ТАСКОМБАНК" і випискою по картковому рахунку відповідача, наданому АТ "УНІВЕРСАЛ БАНК" доведено отримання відповідачем кредитних коштів згідно із договором надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71434132 від 01 травня 2025 року. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до підпункту 2.2.2. і пункту 6.3. договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71434132 від 01 травня 2025 року строк користування кредитом становить 30 (тридцять) днів, який завершився 30.05.2025 року. Відповідачем не надано суду доказів повернення отриманого кредиту в повному обсязі. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. На підставі підпункту 2.2.3. договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71434132 від 01 травня 2025 року, що також підтверджено розрахунком заборгованості, за користування кредитними коштами відповідачуу нараховані проценти в розмірі 600,00 грн за ставкою 0,5% за кожен день користування за весь строк кредитування з 01.05.2025 року по 31.05.2025 року. Зі змісту відзиву суд вбачає, що відповідач визнає суму нарахованих процентів, не заперечує їх стягнення. Також суд робить висновок, що нараховані процента відповідають умовам кредитного договору, математично розраховані правильно, тому суд вважає, що у цій частині позов слід задовольнити. Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Як визначено ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень статей 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми. Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Відповідно до умов договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71434132 від 01 травня 2025 року - кредит наданий для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом, а у даному випадку відносини сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 року у справі №204/224/21, зроблений наступний правовий висновок: "10 червня 2017 року набув чинності Закон України "Про споживче кредитування", у зв`язку із чим у Законі України "Про захист прав споживачів" текст статті 11 викладено в такій редакції: "Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування". Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" з набуттям чинності Закону України "Про споживче кредитування" залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про споживче кредитування", загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України "Про споживче кредитування" та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про споживче кредитування" після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19. Як виснував Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року (справа №204/224/21), якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". У договорі надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71434132 від 01 травня 2025 рокукредитодавцем встановлено сплату комісії у розмірі 15% від суми наданого кредиту, яка сплачується позичальником за надання кредиту. Представником позивача у відповіді на відзив додатково пояснено, що комісія включає в себе адміністративні та операційні витрати, які несе кредитодавець під час розгляду заявки та надання кредиту і підлягає сплаті виключно у випадку задоволення такої заявки і укладення договору. Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід. Суд відхиляє доводи позивача щодо правомірності встановлення позичальнику комісії, так як процедура отримання звернення позичальника за отриманням кредиту розроблена саме кредитодавцем на власний розсуд і без подання особою заяви на отримання кредиту і її розгляду кредитодавцем об`єктивно не може бути подальшого укладання відповідного договору і надання кредиту. Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передання споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Так як нікчемною є умова договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) №71434132 від 01 травня 2025 року про нарахування відповідачу комісії в сумі 600,00 грн, що становить 15% від суми наданого кредиту, то позов у цій частині не підлягає задоволенню. 28 серпня 2025 року відповідачем здійснений платіж в сумі 2640,00 грн, який зарахований на погашення нарахованої пені. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" №2120-ІХ від 15.03.2022 року, доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, зокрема, пунктом 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 1)в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 2)в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 3)у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2статті 625ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №183/7850/22. Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введений воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час. Отже, нарахування відповідачу пені за невиконання зобов`язань з повернення кредиту з огляду на вищезазначені норми законодавства є неправомірним. У статті 19 Закону України "Про споживче кредитування" визначена черговість погашення вимог за договором про споживчий кредит і передбачено, що у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Оскільки платіж відповідача в сумі 2640,00 грн від 28.08.2025 року зарахований на погашення неправомірно нарахованої пені, то ці кошти підлягають зарахуванню в погашення тіла кредиту, так як платіж здійснений поза межами строку кредитування. За таких обставин суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню залишок заборгованості по тілу кредиту в сумі 1360,00 грн і 600,00 грн заборгованості за процентами. V.Розподіл судових витрат: Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Крім того, позивачем заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4500,00 грн. Щодо клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом наданих послуг. Суд встановив, що заявлений розмір витрат підтверджується належними та допустимими доказами: договір № 25-08/25/ФП про надання правничої допомоги від 25.08.2025, який укладений між ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" та адвокатом Ткаченко Ю.О., в якому визначено вартість кожної з послуг, яку надає адвокат Товариству (зокрема 500 грн - вивчення документів клієнта, їх аналіз, 4000 грн - підготовка позовної заяви у малозначній справі) (а.с. 58-63); витяг з акта № 5ФП приймання-передачі наданої правничої допомоги від 21.10.2025 за вказаним договором про надання правничої допомоги, де вартість наданих послуг по боржнику [PERSON] становить загальну суму 4500 грн (500 грн - вивчення документів клієнта, їх аналіз, 4000 грн - підготовка позовної заяви) (а.с. 66); платіжну інструкцію від 27.10.2025, згідно з якою ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" здійснило сплату на користь адвоката Ткаченко Ю.О. згідно з актом №5ФП приймання-передачі правничої допомоги від 21.10.2025 (а.с.70); ордер на надання правничої (правової) допомоги та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Ткаченко Ю.О. (а.с.71, 72). Враховуючи характер спірних правовідносин, обсяг підготовлених процесуальних документів (позовна заява, відповідь на відзив, заява про зменшення вимог) та доведеність факту їх оплати, суд не вбачає очевидних ознак неспівмірності заявленої суми. Сама по собі наявність клопотання відповідача про зменшення витрат, без надання доказів їхньої ринкової невідповідності, не є безумовною підставою для їх зниження за умови реального виконання адвокатом зазначених робіт. Враховуючи часткове задоволення позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог, що становить 449,61 (1960/10560*2422,40) грн., враховуючи його подання до суду через систему "Електронний суд", також 835,23 (1960/10560*4500) грн. за надання професійної правничої допомоги. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 626, 628, 639, 1048, 1049, 1054, 1077 ЦК України, ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію", та

Outcome: approved