Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

01.05.2025 ТОВ «Він Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] . Позивач просить суд: стягнути заборгованість 30 634,70 грн. за кредитним договором №830772 від 27.04.2019. 12.05.2025 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином шляхом направлення судової кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання (м. Одеса, Льва Толстого, 7). Конверт повернувся до суду неврученим. Відповідач, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином. Позивач пояснює, що 27.04.2019 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено кредитний договір в електронній формі, за умовами якого позичальник отримав в кредит кошти, зобов`язався їх повернути зі сплатою відсотків. Отримавши кредитні кошти, зобов`язання не виконав, кошти не повернув, проценти не сплатив. На підставі Договору факторингу № 1 від 12.04.2018 ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (змінило назву на ТОВ «Він Фінанс») право грошової вимоги до боржників, в тому числі і до відповідача на суму 20 381,20 грн. Станом на 31.03.2025 заборгованість [PERSON] становить 30 634,70 грн. (20 381,20 - основний борг, 8 417,52 інфляційні втрати, 1 835,98 грн. 3% річних). Судом встановлені такі обставини справи. 27.04.2019 між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено в електронній формі кредитний договір № 830772, за умовами якого позичальник отримав у кредит 5 800 грн. строком на 30 днів та зобов`язався їх повернути зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у визначених договором ставках 1,81% в день. Штраф 69,60 грн. за кожен день прострочки, але не менше 50% отриманої суми коштів. Загальний розмір кредиту 8 775,40 грн. (5 800 грн. основний борг; 2 975,40 грн. відсотки). Пунктами 1.6, 1.7 Договору передбачена можливість продовження строку користування кредитними коштами та строку нарахування процентів за умов сплати позичальником нарахованих на той час процентів, залишку заборгованості не менше ніж 400 грн., подачі відповідної заяви боржником та погодження кредитора. Згідно з розрахунком кредитора заборгованість за кредитним договором №830772 станом на 21.08.2019 становить: - 20 381,20 грн. за період з 27.04.2019 по 21.08.2019 (5 800 грн. основний борг, 11 797 грн. борг за відсотками, 2 784 грн. штраф). 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» як клієнтом, та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (змінило назву на ТОВ «Він Фінанс») як фактором, було укладено Договір факторингу № 1, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги до боржникі., Згідно з Додатковою угодою №24 від 21.08.2019 до договору факторингу, ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Він Фінанс» права вимоги до боржників згідно реєстру прав вимоги № 24 від 21.08.2019, зокрема і до [PERSON] (№ 240 в реєстрі прав вимоги) на суму 8 932 грн. (5 800 грн. основний борг; 3 132 грн. відсотки). Позивач ТОВ «Він Фінанс» надав розрахунок заборгованості: - інфляційного збільшення за період з 31.03.2022 по 31.03.2025, що становить 8 417,52 грн., - 3% річних за період з 31.03.2022 по 31.03.2025 становить 1 835,98 грн. Загальна сума боргу 30 634,70 грн. (20 381,20 грн. - основний борг; 8 717,52 грн. інфляція; 1 835,98 3% річних). Висновки суду. Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). При цьому, згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом згідно зі ст. 514 ЦПК України. Тлумачення ч. 1 ст. 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (ч.3 ст. 656 ЦК України); (б) дарування (ч. 2 ст. 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). ТОВ «Він Фінанс» має право на звернення до суду з цим позовом оскільки ТОВ «Авентус Україна» передало йому право вимоги за вищевказаним кредитним договором до боржника [PERSON] . Отже, ТОВ «Він Фінанс» є належним позивачем у справі та за своїм правовим статусом відноситься до юридичних осіб, що мають статус фінансових установ, які відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» мають право здійснювати діяльність з надання фінансових послуг на території України. Договори факторингу не визнані судовим рішенням недійсними, вказані договори на підставі ст. 204 ЦК України є обов`язковими для виконання. Однак суду надано докази передачі позивачеві прав вимоги 21.08.2019 до боржника [PERSON] лише на суму боргу 8 932 грн., що передбачає право позивача заявляти вимоги до відповідача лише на зазначену суму боргу, а не на всю суму боргу, яка нарахована первісним кредитором на дату відступлення прав вимоги. Ч. 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України зазначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною (ч.1 ст. 642 ЦК України). Отже, відповідач був вільним в укладанні зазначеного кредитного договору та був обізнаним з умовами кредитування, в тому числі з нарахуванням відсотків за користування кредитними коштами, з чим погодився, підписавши електронний підписом кредитні документи. Своїми діями [PERSON] погодився з умовами сплати процентів за користування кредитними коштами та інших платежів. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України. Положення ч.2 ст. 625 ЦК УКраїни передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 зазначено, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі №127/15672/16-ц). Позивач просить стягнути інфляційні втрати за період з 31.03.2022 по 31.03.2025, що становить 8 417,52 грн. та 3% річних за період з 31.03.2022 по 31.03.2025, що становить 1 835,98 грн. Однак п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Інфляційні втрати та 3% річних нараховані позивачем за період після 23.02.2022, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо витрат на правничу допомогу. Під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: -має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами,

Outcome: partial