Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У грудні 2025 року заявники звернулися до суду із вказаною заявою про розірвання шлюбу в порядку ч. 3 ст. 293 ЦПК України. В обґрунтування заяви зазначають, що між ними було зареєстровано шлюб 07 серпня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділ реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області серія [NUMBER] , актовий запис №217. У шлюбі у заявників народилась спільна неповнолітня дитина: син, [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві 17 червня 2015 року, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №1538. Однак згодом стосунки між подружжям припинились. Заявники у своїй заяві зазначають, що подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дитини, у зв`язку із чим вони дійшли спільної згоди щодо необхідності розірвання шлюбу. Таким чином, зважаючи на вищезазначені обставини, вважають, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини. Додатково заявники повідомили суд про те, що між ними досягнуто згоди щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у виховання того з батьків, хто проживатиме окремо та утримання дитини. Вказані обставини передбачені договором про визначення місця проживання, участі у виховання та утриманні дитини, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Думанською А.В. 20 листопада 2025 року. Відповідно до умов вказаного договору, основним місцем проживання сина - [PERSON] є фактичне місце проживання матері, при цьому участь у вихованні сина забезпечуватиметься в порядку, передбаченому зазначеним договором. В судове засідання заявники не з`явилися, про розгляд заяви повідомлені належним чином. Від заявника [PERSON] надішла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви підтримує у повному обсязі. Від представника заявниці [PERSON] - адвоката Подолян Ю.О. надійшла зява аналогічного змісту. Суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності заявників. Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 07 серпня 2010 року між заявниками було укладено шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис про шлюб № 217. Від шлюбу мають сина, [PERSON] , [INFO] . Вказана обставина підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві 17 червня 2015 року, про що в книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за №1538. Обґрунтовуючи свою заяву, заявники зазначають що через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між подружжям не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться, нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам подружжя. Також судом встановлено, що між заявниками згоди щодо визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у виховання того з батьків, хто проживатиме окремо та утримання дитини. Вказані обставини передбачені договором про визначення місця проживання, участі у виховання та утриманні дитини, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Думанською А.В. 20 листопада 2025 року. Відповідно до умов вказаного договору, основним місцем проживання сина - [PERSON] є фактичне місце проживання матері, при цьому участь у вихованні сина забезпечуватиметься в порядку, передбаченому зазначеним договором. Згідно з ч. 3 ст. 293 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з приписами ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За ч. 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями ст. 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд приходить до висновку, що сім`я сторін існує формально, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved