Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

[PERSON] подав у суд позов, в якому просив визнати за ним право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що з березня 2014 року він постійно проживав у вказаній квартирі з [PERSON] , який був наймачем квартири, вів з ним спільне господарство, оплачував за спільні кошти комунальні платежі, купував продукти харчування та ліки, робив поточний ремонт у квартирі. [INFO] [PERSON] помер, а він продовжує проживати у вказані вище квартирі, несе витрати по її утриманні, відтак позивач вважає, що має підстави для визнання за ним права користування квартирою. Представник відповідача до суду не прибув, відзив не подав. З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, судом встановлено, що наймачем квартири [ADDRESS] був [PERSON] , що підтверджується копією типового договору, який укладений у червні 2001 року між ЖЕУ-2 ЖЕГКП та [PERSON] . Квартира не приватизована і знаходиться у комунальній власності. Як встановлено з наданої позивачем копії довідки № 6332-5002366888 від 02.12.2022 року, він взятий на облік внутрішньо переміщеної особи, який має зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . З декларації № 0001-9Н6М-8Х00 від 26.05.2020 року встановлено, що [PERSON] , обрав лікаря, який надає первинну медично допомогу з числа лікарів КНП "Харківська міська поліклініка № 18, яка розташована по [ADDRESS] , при цьому вказав у декларації, що місцем його фактичного проживання є адреса: [ADDRESS] . Також позивачем надані суду копії квитанцій про оплату комунальних послуг, які надавались за адресою [ADDRESS] за період з 2016 по 2022 роки, а також копії товарних чеків про придбання побутової техніки та інших речей. З копії договору на надання ритуальних послуг від 26.11.2024 року встановлено, що [PERSON] замовив послуги з організації та проведення поховання [PERSON] . Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] з березня 2014 року постійно проживав у квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] , з яким вели спільне господарство, підтримували один одного. Статтею 64 ЖК України визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від 12.04.1985 року № 2 зі змінами, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного вище, оцінюючи надані докази у їх сукупності, суд доходить висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та наявності підстав для задоволення позову. На підставі викладеного вище, суд

Outcome: approved