Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У жовтні 2025 року до Шевченківського районного суду м. Полтави надійшла позовна заява [PERSON] , подана його представником адвокатом Кузь Ю.О., до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому позивач просив визнати право власності на 1/2 частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, сторони перебували у шлюбі з 19.08.2011 року, який розірвано рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24.11.2022 року. Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя, була придбана квартира загальною площею 34,2 кв. м., житловою площею 17,3 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Квартира оформлена на ім`я відповідачки [PERSON] , однак була придбана в період шлюбу, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 15.12.2020 року. У зв`язку з цим, позивач звернувся до суду. Ухвалою суду від 24.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Представник позивача у судовому засіданні просила позовні вимоги задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про місце та час слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач відзив не подала. Ураховуючи викладене та те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 серпня 2011 року. Рішенням Октябрського районного суду від 24 листопада 2022 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . 15.12.2020 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Чернецькою І.П., зареєстрований в реєстрі № 222 (а.с.7-8). Відповідно п. 7 даного Договору, згода подружжя Покупця на укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири отримана в установленому законом порядку, справжність підпису на заяві про згоду чоловіка Покупця засвідчено приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Чернецькою І.П. 15.12.2020 року за реєстровим номером 221. 15.12.2020 року за відповідачем проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру з розміром частки, що складає 1, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 446990037 від 09.10.2025 року (а.с. 9) Відповідно до рішення Полтавської міської ради від 19.05.2023 року вулицю Героїв Сталінграда у Полтаві перейменували на вулицю Героїв України. Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Стаття 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за кошти, які належали їй, йому особисто; житло та земельні ділянки отримані внаслідок приватизації; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності; премії та нагороди, страхові суми та інше. Як вбачається з матеріалів справи, подружжям під час перебування у шлюбі було придбане нерухоме майно квартира [ADDRESS] . Шлюбний договір між колишнім подружжям не укладався. Домовленості щодо володіння, користування і розпорядження майном не досягалося. У такому випадку спірні відносини щодо майна регулюються СК України та положеннями Договору купівлі-продажу квартири від 15.12.2020 року. Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 65 СК України, яка врегульовує порядок розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. З пункту 7 Договору купівлі-продажу спірної квартири, вбачається, що придбання квартири за цим Договором вчинялося за письмовою згодою чоловіка [PERSON] , оскільки квартира набувалася за спільні кошти подружжя, розпорядження якими здійснюється за взаємною згодою. Оскільки відповідачем не було спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, то суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю сторін. Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі спільної сумісної власності подружжя, якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved