Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовних вимог У листопаді 2025 року [PERSON] , в особі свого представника адвоката Манової І. М., звернулася до суду із позовом до Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] , зазначає те, що за життя її батько [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, площею 5,0201 га, кадастровий номер 5125081600:01:001:2515, яка розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і користувався нею. [PERSON] , до переїзду за межі України на лікування, проживав один, за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, місце смерті Королівство Нідерланди, м. Алкмар. Оскільки батько помер за межами України, отримати документ про смерть не було можливості. Перша можливість з`явилася в червні 2024 року, отримавши оригінал документу про смерть батька на нідерландській мові, позивач звернулася до Департаменту перекладів і 13 червня 2024 року отримала переклад документу, який нотаріально засвідчено. 3 цим документом позивачка звернулася до першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, однак отримала лист роз`яснення щодо належного оформлення документу, а саме нотаріус роз`яснив що в зв`язку з тим що смерть спадкодавця настала на території іншої держави, нотаріус не має можливості скористатися реєстром актів цивільного стану для встановлення факту смерті і якщо смерть громадянина була зареєстрована на території іншої держави, нотаріусу подається відповідний документ, виданий компетентними органами іноземної держави, який є дійсним на території України за умови його легалізації. Оскільки легалізувати документ було необхідно в іншій країні, а саме у Королівстві Нідерланди, то вдалося це зробити лише у липні 2025 року, що підтверджується апостилем на документі. Документ з апостилем також було перекладено на українську мову в Департаменті перекладів та посвідчено нотаріусом 13 серпня 2025 року. Після легалізації документа про смерть позивач повторно звернулася вже до приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому що вона не прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний строк. Нотаріусом була відкрита спадкова справа № 233/2025. (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 жовтня 2025 року). Позивачка робила все можливе за для прийняття спадщини, однак не змогла її прийняти з незалежних від неї обставин, тому за захистом своїх майнових прав змушена звернутися до суду. Рух справи 20 листопада 2025 року у порядку автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано на розгляд судді Олійнику К. І. (а.с.31). 20 листопада 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Витребувано від приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного округу Одеської області Сулакова І. І. копію спадкової справи №233/2025 до майна [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.34). 17 грудня 2025 року ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с.59). Аргументи, доводи, клопотання учасників справи Представник позивача, адвокат Манова І. М., до початку судового засідання подала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності та відсутності довірителя. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області просив провести розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Відповідно до положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виписаного російською мовою, батьками « [PERSON] » є « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с.7). 07 лютого 2001 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , про що зроблено актовий запис за № 38. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.13). Відповідно до копії паспорта гр. України серії [NUMBER] виданого Ізмаїльським МВУМВС України в Одеській області 30 травня 2001 року та копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07 лютого 2001 року (а.с.5,8) підтверджується, що 07 лютого 2001 року було укладено шлюб між позивачкою та [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено запис № 38. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Відповідно до розпоряджень голови Татарбунарської районної державної адміністрації №309/А-2018 від 23.10.2018 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (а.с.26), то таким вирішено затвердити технічну документацію, розроблену фізичною особою підприємцем [PERSON] , із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) [PERSON] ; Надано у власність та виділено в натурі (на місцевості) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області (за межами населених пунктів) [PERSON] загальною площею 5,0201 га, у тому числі ріллі - 5,0201 га, кадастровий номер 5125081600:01:001:2515. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується витягом зі свідоцтва про смерть № [NUMBER] , виданим 17.01.2024 року відділом реєстрації актів цивільного стану м. Алкмар, Нідерланди, що перекладене на украївську мову, апостильоване, засвідчене нотаріусом (а.с.9-16,22). 19.07.2024 року листом державного нотаріуса першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області за вих. № 834/01-16 від 19.07.2024 року позивачу рекомендовано отримати належним чином оформлений документ про смерть спадкодавця, що передбачено чинним законодавством України (а.с.17). Відповідно до Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03.10.2025 р [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 5,0201 га, що розташована на території Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі п.1 ч.1 ст.49 Закону України «Про нотаріат» (а.с.27). З витребуваної судом копії спадкової справи № 233/2025, щодо майна [PERSON] , померлого [INFO] , заведеної приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Сулаковим І. І., вбачається, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні (а.с.37-51). Мотивувальна частина Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зав`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. За загальним правилом (частина 1 статті 12 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Вивчивши доводи позовної заяви, а також дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Під відкриттям спадщини розуміється настання певних юридичних фактів, зумовлюють виникнення спадкових правовідносин. При цьому як юридичний факт відкриття спадщини характеризується двома параметрами: 1) часом відкриття; 2) місцем відкриття. Час відкриття спадщини має важливе значення, оскільки на час відкриття спадщини визначаються, зокрема: склад спадщини; коло спадкоємців; матеріальний закон, який буде застосовуватись до спадкових відносин. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. При цьому, необхідно мати на увазі, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, а часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у главі 29 ЦК України. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК Україниспадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті та воно виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Також, частиною 1 ст. 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ст.ст.1223, 1235 ЦК України). Вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї (ст.ст.1268, 1269,1270 ЦК України). Частиною 1 ст. 1270 ЦК Українивизначено шестимісячнийстрок дляприйняття спадщини, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. (ст.1272 ЦК України). Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Обов`язок доведення поважності пропущеного строку покладається на спадкоємця. Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними (постанова Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17). Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьоїстатті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина другастатті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Прицьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При вирішенні даної справи суд зауважує, що відповідно до статті 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, що перешкоджали спадкоємцю прийняти спадщину вчасно. Правила про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1)у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2)ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини конкретної справи. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч.3 ст.1272ЦК не застосовуються. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.Тобто, законодавство України не містить вичерпного переліку поважних причин пропуску строку на прийняття спадщини, а також чітко не вказує які причини є поважними. У разі пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, може бути встановлено додатковий строк для її прийняття з наступних підстав: за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину; на підставі судового рішення про встановлення додаткового строку, достатнього для подання ним заяви про прийняття спадщини. Разом з цим, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини,похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини; невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови;перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей. Верховний Суд неодноразово наголошував, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду (постанова Верховного Суду від 17.08.2023року у справі №626/274/22 (провадження №61-8694св23)). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] помер [INFO] у м. Алкмар Королівстава Нідерланди. Отже, позивач мала звернутись до нотаріальної контори з питанням прийняття спадщини у період до 12 липня 2024 року включно. Зважаючи на те, що позивач на момент смерті батька перебувала на території України, то об`єктивно вчасно отримати документ про смерть останнього у позичава не було можливості. Отримавши оригінал документу про смерть батька (на нідерландській мові) позивач звернулася до Департаменту перекладів і 13 червня 2024 року отримала переклад документу з яким звернулася до першої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини, однак 19 липня 2024 року державним нотаріусом було рекомендовано позивачу отримати належним чином оформлений документ про смерть спадкодавця. Легалізувати свідоцтво про смерть у Королівстві Нідерланди позивачу вдалося у липні 2025 року, який було перекладено на українську мову в Департаменті перекладів та посвідчено нотаріусом 13 серпня 2025 року. Після легалізації документа про смерть позивач повторно звернулася нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому що вона не прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний строк. Вказані обставини та надані позивачем докази, на думку суду, свідчать наявність об`єктивних та істотних перешкод для прийняття спадщини у шестимісячний строк, визначенний чинним законодавством. Висновки за результатами розгляду справи Встановивши наявність поважних причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, суд вважає за моєливе встановити додатковий строк для її прийняття. Розподіл судових витрат Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України). Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , то з Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на користь позивача підлягає стягненню 1 211,20 грн судового збору за подання позовної заяви до суду.

Outcome: approved