Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] через свого представника звернулась до суду з завою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме трудових книжок із зазначенням трудового стажу заявника та факту родинних відносин заявника із своїм сином, для зарахування в трудовий стаж періоду догляду за дитиною до 3-х років. Обґрунтовуючи свої вимоги заявник зазначає, що набувши право на пенсію за віком вона звернулась до відділу обслуговування громадян № 11 Головного управлння Пенсійного фонду України в Черкаській області, для призначення пенсії. Однак рішенням відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, у призначенні пенсії заявнику по справі було відмовлено. Серед іншого, однією з причин відмови є розбіжність в написанні на титульних сторінках трудових книжок імені заявника, яке не збігається із її іменем вказаному у її паспорті громадянина України. А саме на титульних сторінках трудових книжок, ім`я заявника зазначене як « [PERSON] », коли у паспорті громадянина України, її ім`я вказане як « [PERSON] », такаж розбіжність має місце і свідоцтві про народження сина заяника [PERSON] . Вважає, що дана розбіжность була допущена, в результаті перекладу її імені із російської мови на українську мову. Оскільки дана розбіжнісь для заявника є такою, що унеможливлює її призначити пенсію за віком, то саме із-за вказаних обставин звернулась до суду та просить встановити факт належності їй даних документів, а також родинних відносин як рідної матері та сина. Ухвалою Кам`янського районного суду Черкаської області від 19 листопада 2025 року прийнято заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та надано третій особі термін на подання відзиву на заяву. В судоволму засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали, просили її задоволити. Представник заінтресованої особи в судове засідання не з`явилась, у поданому до суду запереченні на заяву, просила відмовити у задоволенні вимог завника, посилаючись на те, що у вказаних правовідносинах вбачається спір про право який повинен вирішуватися у позовному провадженні в порядку адміністративного судочинства. Дослідивши наявні матеріали справи суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви . Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.5 ч,2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі згідно з п. 1 ч.І ст.315 ЦПК України і справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Факти, які просить встановити заявник, мають юридичне значення для неї. Для призначення (обчислення, розміру) пенсії необхідно встановити факт належності заявнику [PERSON] документів, а саме трудової книжки [NUMBER] від 22.12.1983 року, трудової книжки [NUMBER] від 01.08.1989 року, а також встановити факт родинних відносин, як рідної матері та рідниго сина, оскільки в трудових книжках та у свідоцтві про народження сина заявника, ім`я заявника записане на російській мові « [PERSON] », яке відрізняється після перекладу на українську мову, та яке зазначене в її паспорті громадянина України « [PERSON] ». Предметом розгляду даної справи, не є підтвердження права на отримання пенсії, а встановлення юридичних фактів, то суд вважає за необхідне провести розгляд даної справи у межах заявлених вимог. Оскільки виправити дану розбіжність в інший спосіб заявник не має можливості, то саме з вказаних обставин заявник звернулась до суду та просить суд встановити факт належності їй трудових книжок та факт родинних відносин. Відмову та підставу відмови у призначенні пенсії, заявник підтверджує рішенням № 231250002585 від 08.10.2024, відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та повідомленням відділу обслуговування громадян № 11 Головного управлння Пенсійного фонду України в Черкаській області (а.с.12-13). Серед іншого, однією з причин відмови заявнику у призначенні пенсії за віком, є розбіжність у написанні на титульних сторінках трудових книжок імені заявника, яке відрізняється від її імені вказаному у її паспорті громадянина України. Такаж розбіжність з паспортом громадянина України має місце і у свідоцтві про народження сина заявника [PERSON] , [INFO] . Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. (п.6 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України) Частиною 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 315 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Також суд може встановлювати факти належності особі документів про трудовий стаж. Відповідно до листа Верховного Суду України від 1 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» факт родинних відносин між фізичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 31.5 ЦПК) встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки для заявника: право на спадщину, право на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Як передбачено у пункті 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Аналогічна норма була передбачена і у пунктах 5, 18 постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 16.11.1973 №529 «Про трудові книжки робітників і службовців» (чинної на час видачі трудової книжки заявнику), яка втратила чинність згідно з пунктом 7 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», згідно з якими заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Пунктом 1.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають. Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків. З наведеного вбачається, що основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу є трудова книжка. Відповідно до п. 2.2. Інструкції № 58, до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Відповідно до п. 2.11 Інструкції № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Водночас, законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17. Так в судовому засіданні встановлено, що згідно паспортних даних заявника (паспорт серії [NUMBER] , виданий 12.07.2002 року Кам`янським РВ УМВС України в Черкаській області ) [PERSON] народилася [INFO] в с.Юліївка Семиозерного району Кустанайської області. В свідоцтві про восьмирічну освіту, серії [NUMBER] від 11 червня 1980 року, прізвище ім`я та по батькові заявника заначене на російській мові, а саме мовою оригіналу « выдано [PERSON] родившейся в 1964 году» (а.с.7). В дипломі про здобуття заяником професії, виданому 13.07.1983 року міським професійно-технічним училищем № 23 м.Києва, прізвище ім`я та по батькові заявника на українській мові заначено « цей диплом видано [PERSON] » на російській мові « настоящий диплом выдан [PERSON] » (а.с.8). Зазначені в паспорті заявника відомості, щодо дати народження повністю збігаються із відомостями вказаними у трудовій книжці [NUMBER] від 22.12.1983 року та у трудовій книжці [NUMBER] від 01.08.1989 року, а також назва професійного навчального закладу, роки навчання та номер диплома заначені на другій, третій сторінках трудових книжок повністю збігаються з дипломом заявника про здобуття професії, а тому суд без всякого сумніву вважає доведеним факт належності вищевказаних трудових книжок заявнику по справі. Щодо розбіжності у написанні імені заявника між [PERSON] та [PERSON] , є результат правильного перекладу імені заявника із російської на українську мову. Дане узгоджується із Українсько-російським і Російсько-українським словником власних імен людей, за редакцією [PERSON] , публікація 1954 року. Російську форму імені [PERSON] ( з м`яким знаком перед я ) в українській мові не використовують, оскільки це суперечить фонетичним нормам. Що стосується факту родинних відносин, які просить встановити заявник по справі, то слід заначити наступне. Свідоцтво про народження сина заявника, [PERSON] , народженого [INFO] в селещі Гуляй-Борисовка Зерноградського района Ростовської області, заповнене на російській мові, а тому розбіжність у написанні імені його мами у його свідоцтві про народження, з іменем вказаним у її паспорті громадянина України, також є результатом перекладу з російської на українську мову. Факт родинних відносин також був підтверджений в судовому засіданні свідками по справі- сусідами заявника [PERSON] та [PERSON] . Суд не погоджується з доводами представника заінтересованої особи про те, що фактично, на думку представника заінтересованої особи, між заявником та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкасьській області виник спір про право заявника на призначення пенсії за віком, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження в адміністративному судочинстві. Суд звертає увагу на те, що предметом розгляду у цій справі є не оскарження правомірності дій заінтересованої особи, а встановлення факту, що має юридичне значення. Заявник [PERSON] просить встановити факт належності їй трудових книжок без встановлення чи спростування відображеної у них інформації, а також факт родинних відносин, що свідчить про відсутність спору про право. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції, які викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц та Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Отже, як було встановлено судом, вищевказані факти знайшли своє підтвердження, доведені та підтверджені вищевказаними доказами. Встановлення даних фактів має для заявника юридичне значення, оскільки від цього залежить реалізація її права на соціальний захист щодо вирішення питань оформлення пенсії за віком, а таму заява підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного, ст.ст.15, 16 ЦК України,

Outcome: approved