Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У грудні 2025 року Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення в сумі 12650 грн. 91 коп. за період з 01.10.2022 по 31.10.2025; заборгованість за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 2505 грн. 81 коп. за період з 01.05.2018 по 31.10.2025; заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 871 грн. 74 коп. за період з 01.11.2021 по 31.10.2025; заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води в сумі 462 грн. 29 коп. за період з 01.11.2021 по 31.10.2025 та судовий збір в сумі 3028 грн. Обгрунтовано позов тим, що Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є теплопостачальною організацією та виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: [ADDRESS] , власником якої є відповідач. Відповідач, у порушення вимог чинного законодавства, не здійснювала оплату за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 24.12.2025 року відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 25.12.2025 клопотання відповідача задоволено та суд перейшов до розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. 31.12.2025 року відповідач надала відзив на позовну заяву та просить відмовити у задоволенні позову. Відзив обгрунтований тим, що заборгованість вказана у позові є безпідставною внаслідок неправомірних дій працівників позивача щодо обрахунку вартості послуги, нецільовому розподілі отриманих коштів та незаконного повернення субсидії. Вказує, що належним чином сплачує за отримані послуги, що підтверджується доданими до відзиву квитанціями. 27.06.2024 вона сплатила 7662,86 грн. з призначенням платежу за період з 01.10.2022 по 30.04.2023 та з 01.10.2023 по 30.04.2024; 17.09.2025 сплатила 3753,24 грн. з призначенням платежу за період з 01.10.2024 по 30.04.2025; 25.12.2025 сплатила 139,01 грн. з призначенням платежу за жовтень 2025. Незважаючи на зазначення періодів оплати за отримані послуги, позивач розподілив кошти не за призначенням, що є порушенням ст. 1 ЗУ «Про платіжні послуги». Вказує, що в суму опалення входить частка обсягу спожитої теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення будинку, яка невірно обрахована позивачем. За період з 01.10.2022 по 31.10.2025 складова послуги на загальнобудинкові потреби становить 4123,50 грн., які були сплачені. Вказує, що абонентська плата за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.10.2022 розраховувалася без затвердженого внутрішнього наказу підприємства. У будинку [ADDRESS] встановлений вузол комерційного обліку, який є власністю співвласників та за рахунок їх внесків здійснюється обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії, а тому оскільки позивач не обслуговує вказаний вузол обліку, є необгрунтованим виставлення за це рахунків. За спірний період сплати за централізоване постачання гарячої води відповідачем було спожито 7 куб.м. води на суму 724,36 грн. за що було сплачено 27.06.2024, однак позивач штучно нарахував заборгованість, оскільки позивач повернув невикористану субсидію у сумі 2292,15 грн. замість її розподілу за належністю. Плата за абонентське обслуговування гарячої води визначається виконавцем послуги, однак на офіційному сайті позивача встановлено розрахунок з 01.11.2022 р., а тому розрахунок послуги за період з 01.11.2021 по 31.10.2022 здійснювався безпідставно. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених у ньому обставин. Відповідач у судовому засіданні позов не візнав з підстав наведених у відзиві на позов та просив відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» надає населенню м. Чернігова послуги з теплопостачання у вигляді послуги з централізованого гарячого водопостачання і централізованого опалення до 01.11.2021 у відповідності до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 та у вигляді послуги з постачання гарячої води і послуги з постачання теплової енергії з 01.11.2021 у відповідності до «Правил надання послуги з постачання гарячої води», затверджених Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 та «Правил надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830. Відповідач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Даний факт відповідачем не заперечувався. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості, відповідач отримувала послуги за які не сплачувала, а саме: - з централізованого опалення в період з 01.10.2022 по 31.10.2025 в сумі 12650 грн. 91 коп.; - з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2025 в сумі 2505 грн. 81 коп.; -за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.10.2025 в сумі 871 грн. 74 коп.; -за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 по 31.10.2025 в сумі 462 грн. 29 коп. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1 Закону України № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 5 цього Закону належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Надання житлово-комунальних послуг відповідно ч.ч. 1 та 2 ст. 12 Закону здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 було затверджено Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 є договором приєднання. З 01.11.2021 набрали чинності Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постання гарячої води, затверджений Постановою КМУ від 21.08.2019 № 1182. Частиною п`ятою статті 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ним укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. АТ «ОТКЕ» опубліковано текст публічних договорів приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води на офіційному сайті http://new.teplo,cn.ua. В тому числі фактом приєднання споживача до умов договору згідно п. 4 Типового індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги з централізованого опалення згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартирі. Відповідно до статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Відповідно до статей 67, 68 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, яка вноситься щомісяця у встановлені строки. Згідно п. 24 Правил № 830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Згідно п. 18 Правил № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до п. 33 Правил № 830 послуга з постачання теплової енергії складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем. Згідно п. 35 Правил № 830 розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Згідно з п. 34 Правил № 1182 плата за послуги з постачання гарячої води складається з плати за послугу, плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи водопостачання та плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем. Відповідач заперечувала щодо задоволення позову вказуючи на його не обгрунтованість. При цьому надала свій контррозрахунок та квитанції про сплату за отримані послуги. Так, згідно наданої відповідачем квитанції № 32 від 27.06.2024, вона сплатила позивачу 7662,86 грн. за тепло за період з 01.10.2022 по 30.04.2023 та з 01.10.2023 по 30.04.2024. Згідно квитанції від 17.09.2025, відповідач сплатила позивачу 3753,24 грн. за тепло за період з 01.10.2024 по 30.04.2025. А також, відповідачем було сплачено за тепло 139,01 грн. за жовтень 2025 року, згідно квитанції від 25.12.2025 року. Отже, відповідачем було сплачено позивачу за отриману послугу з центрального теплопостачання у розмірі 11555,11 грн. за період з 01.10.2022 по 30.04.2023, з 01.10.2023 по 30.04.2024, з 01.10.2024 по 30.04.2025 та за жовтень 2025 року. З розрахунку позивача про заборгованість відповідача за послуги з централізованого опалення вбачається, що заборгованість у розмірі 12650,91 грн. виникла за період з 01.10.2022 року по 31.10.2025 року. Отже, відповідачем частково сплачувалися кошти за отримані послуги за вказаний позивачем період у розмірі 11555,11 грн., а тому заборгованість відповідача за спірний період складає 1095,80 грн.(12650,91 11555,11)., яка підлягає стягненню на користь позивача. Визначаючи період заборгованості, суд приходить до висновку, що 7662,86 грн. були сплачені за період з 01.10.2022 по 30.04.2023 та з 01.10.2023 по 30.04.2024. Однак, за цей період заборгованість становить 12442,9 грн., з яких: з 01.10.2022 по 30.04.2023 у розмірі 5163,08 грн. та з 01.10.2023 по 30.04.2024 у розмірі 7279,91 грн. Суд зважаючи на періоди вказані відповідачем у квитанції за які вона вносить плату за теплопостачання, вважає, що за період з 01.10.2022 по 30.04.2023 у розмірі 5163,08 грн. заборгованість повністю була погашена, а за період з 01.10.2023 по 30.04.2024 погашена частково на суму 2499,78 грн., тобто за жовтень, листопад та частково грудень 2023 року, а тому заборгованість залишається з 01.12.2023(з урахуванням часткової оплати) по 30.04.2024 року. За період з 01.10.2024 по 30.04.2025 року заборгованість відповідача у розрахунку вказана 5336,84 грн., однак відповідачем сплачено заборгованість у розмірі 3753,24 грн., тому не сплачена заборгованість у розмірі 1583,60 грн. залишається за квітень, березень та частково(з врахуванням оплати) лютий 2025 року. За жовтень 2025 року заборгованість вказана у розрахунку 170,39 грн., але відповідач сплатив за цей місяць 139,01 грн., тому залишається частково борг у розмірі 31,38 грн. За послугу з централізованого постачання гарячої води, позивач просить стягнути з відповідача 2505,81 грн. за період з 01.05.2018 по 31.10.2025 року. Позивач на підтвердження відсутності вказаної заборгованості надала квитанцію від 27.06.2024 про сплату за гарячу воду 724,36 грн. за період з 01.02.2023 по 28.02.2023 та з 01.09.2023 по 30.09.2023. Крім того, вказує, що у травні 2018 року позивач повернув не використану субсидію у розмірі 2292,15 грн., а тому утворилася заборгованість. Представник позивача не заперечував, що у 2018 році відповідач отримувала субсидію, а також, що у травні 2018 року невикористана субсидія у розмірі 2292,15 грн. була повернута до бюджету. Відповідно до пунктів 2, 7 Порядку розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 23 серпня 2016 року № 534 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) розрахунок невикористаних сум субсидії проводиться виробниками/виконавцями послуг з централізованого опалення (теплопостачання), постачання холодної та гарячої води і водовідведення, газо- та електропостачання (далі - надавачі послуг), об`єднаннями співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельними кооперативами, які є колективним споживачем (замовником) житлово-комунальних послуг станом на 1 травня та 1 жовтня за особовим рахунком споживача - громадянина, якому призначено субсидію на опалювальний (неопалювальний) сезон, що закінчився (далі - одержувач субсидії). Переплата за особовим рахунком одержувача субсидії (станом на 1 травня та 1 жовтня) зменшується на розраховану відповідно до пунктів 4 - 6 цього Порядку невикористану суму субсидії. При цьому не допускається нарахування та облік будь-якої заборгованості на особовому рахунку одержувача субсидії. З рахунку за надані послуги з централізованого опалення за травень 2018 року вбачається, що у травні 2018 року позивачем було повернуто до бюджету невикористану субсидію у розмірі 2292,15 грн. яка була надана відповідачу, при цьому станом на травень 2018 року заборгованість у відповідача за послугу з постачання гарячої води була відсутня, а сама заборгованість виникла після повернення субсидії до бюджету, тому субсидія була повернута до бюджету у відповідності до Порядку розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 23 серпня 2016 року № 534. Отже, суд вважає, що оскільки заборгованість у відповідача виникла після повернення субсидії до бюджету, тому відповідач не вірно тлумачить п. 7 Порядку розрахунку та повернення до бюджету невикористаних сум субсидії для відшкодування витрат на оплату комунальних послуг, затвердженого постановою КМУ від 23 серпня 2016 року № 534, вказуючи, що не допускається нарахування та облік будь-якої заборгованості на особовому рахунку одержувача субсидії. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2025 року підлягають частковому задоволенню у розмірі 1781,45 грн.(2505,81-724,36) за вказаний період з врахуванням оплати відповідачем за вказані у квитанції періоди(лютий 2023 р. та частково вересень 2023 р.). Вимога позивача про стягнення заборгованості за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.10.2025 року у розмірі 871,74 грн. та заборгованості за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 по 31.10.2025 року у розмірі 462,29 грн. підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Згідно платіжної інструкції від 16.12.2025 року, відповідачем сплачено 383,68 грн. за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії за період з 01.11.2022 по 30.11.2025, а тому суд приходить до висновку, що борг відповідача за вказану послугу складає 488,06 грн.(871,74 383,68), при цьому позивачу необхідно врахувати періоди вказані відповідачем при сплаті за вказану послугу. Також, згідно платіжної інструкції від 17.12.2025 року, відповідачем сплачено 383,68 грн. за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води за період з 01.11.2022 по 30.11.2025, а тому суд приходить до висновку, що борг відповідача за вказану послугу складає 78,61 грн.(462,29 - 383,68), при цьому позивачу необхідно врахувати періоди вказані відповідачем при сплаті за вказану послугу. При цьому, суд відхиляє доводи відповідача, що до 01.11.2022 року абонентська плата нарахована безпідставно, оскільки на офіційному сайті позивача був відсутній внутрішній наказ про затвердження запланованих витрат на абонентське обслуговування, оскільки представником позивача був наданий суду такий наказ(а.с.22). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість на загальну суму 3443,92 грн. При цьому, вирішуючи даний спір, суд вважає, що дії позивача щодо погашення заборгованості за інші періоди ніж вказані у призначенні платежу у наданих відповідачем квитанціях, не відповідають вимогам ЗУ «Про платіжні послуги» та ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Таким чином, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Вирішуючи даний спір, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Outcome: partial