Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Короткий виклад позовних вимог та їх обґрунтування Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на корить Товариства заборгованості за договором про споживчий кредит № 3732547 від 08.12.2021 у загальному розмірі 26352,56 грн. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді: судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 13000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. 08.12.2021 між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір про споживчий кредит № 3732547 в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця. Позичальник прийняв пропозицію кредитодавця на укладання договору та надав відповідь (акцепт) у виді анкети-заявки, яку підписав, відправивши кредитодавцю електронне повідомлення із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (алфавітно цифрову послідовність знаків), який був направлений кредитодавцем на мобільний телефонний номер позичальника. За умовами договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 10000,00 грн (п. 1.2) на строк, визначений п. 1.3 договору (15 днів), а позичальник зобов`язався повернути кредит у термін до 23.12.2021 (п. 1.4), сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 1900 грн, що нараховується одноразово за ставкою 19 % від суми кредиту (п.1.5.1) та проценти (плату) за користування кредитом в розмірі 3750,00 грн, що нараховуються за ставкою 2,5 % в день від фактичного залишку по кредиту за кожен день строку користування кредитом. Окрім цього у п. 1.6 договору передбачена стандартна (базова) процентна ставка - 5,0 % в день від залишку по кредиту, яка застосовується у разі не повернення кредиту у визначений договором строк. Також у пункті 2 кредитного договору передбачені правила продовження кредитування (пролонгації) як за денною ставкою у п. 1.5.1 (2,5 %), так і за ставкою у п. 1.6 (5,0% в день) , при чому остання застосовується автоматично у відношенні позичальника, який кредит не повернув та продовжив користування ним після сливу визначеного в договорі строку. Кредитодавець ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу кредит у розмірі - 10000,00 грн шляхом переказу коштів у день укладення договору (08.12.2021) на вказану ним банківську (платіжну) картку. Відповідач не виконав своє грошове зобов`язання за кредитним договором, грошові кошти (кредит) в повному обсязі не повернув, нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом не сплатив. 26.07.2024 ТОВ «Мілоан» на підставі Договору факторингу № 26-07/2024 та Реєстру боржників відступило позивачу ТОВ «Факторинг Партнерс» право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором № 3732547 від 08.12.2021. Сума грошової вимоги до позичальника [PERSON] , яку первісний кредитор відступив позивачу ТОВ «Факторинг Партнерс», визначена кредитодавцем ТОВ «Мілоан» та складає 26352,56 грн, з яких: 7880,00 грн - заборгованість за кредитом; 16572,56 грн - заборгованість за відсотками; 1900,00 грн - заборгованість за комісією. З моменту переходу права вимоги від первісного кредитора до нового (позивача) з 26.07.2024 до моменту підготовки позову до суду (15.06.2025) відповідач не погасив кредитну заборгованість ні первісному, ні наступному кредитору. А тому позивач, як новий кредитор, просить суд стягнути з боржника [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № 3732547 від 08.12.2021 у загальному розмірі 26352,56 грн. Процесуальні рішення та дії у справі. Ухвалою від 08.07.2025 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та роз`яснено право подати клопотання про розгляд справи у судовому засіданні. Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву. Поштова кореспонденція від суду, що була направлена за місцем реєстрації відповідача, повернулась без вручення. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти позову. Зважаючи на пасивну процесуальну поведінку відповідача, враховуючи клопотання позивача про розгляд справи у спрощеному порядку за відсутності представника позивача, з огляду на незначну складність справи там її типовість, суд розглянув справу за письмовими матеріалами відповідно до ч.2 ст. 191, ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Фактичні обставини, аналіз та оцінка письмових доказів. 08.12.2021 [PERSON] шляхом реєстрації в ІТС на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан», через особистий електронний кабінет подав заявку на отримання кредиту (Анкету-заяву) № 3732547, в якій вказано: відомості особу позичальника; сума бажаного кредиту 10000,00 грн, строк кредиту - 15 днів; дата повернення кредиту: 23.12.2021; загальна сума до повернення (сукупна вартість кредиту) - 15650,00 грн, до якої включено: 1900,00 грн - комісія за надання кредиту; 3750,00 грн - проценти, нараховані за ставкою 2,50 % від залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (15 днів). В Анкеті-заяві наявна таблиця, яка відображає процес оформлення та розгляду заяви позичальника № 3732547 в ІТС товариства. По заяві позичальника кредитодавцем прийнято рішення 08.12.2021 про погодження викладених у заявці умов кредитування; підписання договору позичальником відбулось 08.12.2021 о 01:40:55 (а.с. 48). 08.12.2021 між ТОВ «Мілоан» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір про споживчий кредит № 3732547 в електронній формі шляхом обміну електронними повідомленнями в ІТС кредитодавця. Згідно довідки ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , з яким укладено договір №3732547 від 08.12.2021, ідентифікований Товариством. Акцепт договору позичальником здійснено шляхом його підписання електронним підписом у формі одноразового ідентифікатора: U17955, який 08.12.2021 відправлено позичальнику на номер телефону [NUMBER] . (а.с. 54). Аналізуючи зміст кредитного договору, судом встановлено наступне. За змістом п.п. 6.1 ? 6.3 кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема через сайт товариства та/або мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору про його укладення. Приймаючи пропозицію товариства на укладення цього договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору (у т.ч. Правилами, паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів). Сторони договору погодили такі основні умови: сума кредиту 10000,00 грн (п. 1.2); строк надання кредиту 15 днів з 08.12.2021 (п. 1.3); термін повернення кредиту, сплати комісії та процентів: 23.12.2021 (п. 1.4); комісія за надання кредиту: 1900,00 грн, яка нараховується за ставкою 19,00 % від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1); проценти за користування кредитом: 3750,00 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2); тип процентної ставки фіксована (п. 1.7); орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника складає 15650,00 грн, до якої включено розмір кредиту та загальні витрати у виді комісії та процентів (п. 1.5). Згідно з п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування. Можливість продовження користування кредитними коштами (пролонгація) із застосуванням процентної ставки, визначеної у п. 1.5.2 договору (2,50 %) врегульовано п. 2.3.1.1 договору, де передбачено періоди, на який може бути продовжено, визначений у п. 1.3 договору строк кредитування, а також вказана ставка комісії у відсотках від поточного залишку по кредиту, яка нараховується за пролонгацію у таких розмірах: 3% - за пролонгацію на 3 дні: 5 % - за пролонгацію на 5 днів; 10% - за пролонгацію на 15 днів. Окрім цього, пунктом 1.6 договору передбачена стандартна (базова) ставка за користування кредитом 5,00 % в день від фактичного залишку кредиту, яка згідно положень п. 2.2.3 застосовується лише у випадку неповернення кредиту у строк визначений договором строк, і нарахування таких процентів згідно умов договору може визначатись кредитодавцем: як автоматична пролонгація кредитування на стандартних умовах (п. 2.3.1.2 договору), або як відповідальність за прострочення позичальником грошового зобов`язання згідно ст. 625 ЦК України (п. 4.2 договору). Пунктом 3.2.6 договору передбачено право кредитодавця відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати свої права за цим договором на користь третіх осіб у будь-який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Додатком до договору є Графік платежів, згідно якого у день закінчення строку, на який надано кредит: 23.12.2021 позичальник повинен повернути кредит - 10000,00 грн, сплатити комісію - 1900,00 грн та проценти - 3750,00 грн, а всього: 15650,00 грн. У примітці до Графіку платежів зазначено, що у випадку продовження строку кредитування відповідно до п. 2.3 кредитного договору, позичальник доручає кредитодавцю самостійно оновити Графік платежів/скласти його у новій редакції та розмістити в Особистому кабінеті позичальника. . В оновленому графіку платежів відображаються актуальні відомості про нову дату платежу та розмір заборгованості позичальника станом на таку доту (а.с. 45). TOB «Мілоан» свої зобов`язання виконало, перерахувавши позичальнику [PERSON] кредитні кошти у розмірі 10000,00 грн на картку MASTERCARD 535528хххххх8797, що підтверджено довідкою платіжного посередника ТОВ «ФК «Елаєнс», де зазначено номер платіжної операції, номер в системі «FONDY» 469088031, дата проведення платежу 08.12.2021, призначення платежу: згідно договору 3732547 (а.с. 55). 26.07.2024 ТОВ «Мілоан» (клієнт) та ТОВ «Фінансова Компанія «Факторинг Партнерс» (фактор) уклали Договір факторингу № 26-07/2024, за умовами якого та відповідно до Реєстру боржників (додаток №3), що переданий згідно Акту приймання-передачі Реєстру боржників від 26.07.2024, ТОВ «Мілоан» відступило, а ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до боржників у кількості 21979, у тому числі до боржника [PERSON] за договором № 3732547 від 08.12.2021 на загальну суму боргу 26352,56 грн, з яких: 7880,00 грн - заборгованість за кредитом; 1900,00 грн. - комісія; 16572,56 грн - відсотки (а.с. 12-26). Згідно п. 7.1 договору факторингу сторони домовились що розмір фінансування за цим договором згідно Реєстру боржників складає 3310395,81 грн, які фактор сплачує на користь клієнта шляхом одноразового перерахування грошових коштів протягом трьох робочих днів з дати підписання цього договору на поточний рахунок клієнта. Позивач долучив до позову платіжну інструкцію №448090005 від 26.07.2024 АТ «ОТР БАНК» про проведення безготівкової операції по переказу коштів в сумі 3310395,81 грн з рахунку ТОВ «Факторинг Партнерс» на рахунок ТОВ «Мілоан» згідно договору факторингу №№ 26-07/2024 (а.с.22). На підтвердження суми кредитної заборгованості за кредитним договором № 3732547 від 08.12.2021 до позовної заяви долучено складений первісним кредитором - ТОВ «Мілоан» розрахунок заборгованості під назвою: «Відомість про щоденні нарахування та погашення» у відношенні позичальника [PERSON] ( а.с. 9-10). Розрахунок заборгованості свідчить, що у день укладання кредитного договору ? 08.12.2021 окрім суми кредиту 10000 грн (п. 1.2 договору), позичальнику нарахована та включена до заборгованості комісія за надання кредиту - 1900,00 грн (п. 1.5.1). З наступного доня розпочато нарахування процентів за ставкою 2,50% в день (п. 1.5.2). 22.12.2021 позичальник здійснив платіж на погашення кредитної заборгованості у сумі 3620,00 грн. Вказані кошти розподілені кредитодавцем наступним чином: 1000 грн - на погашення тіла кредиту; 1620 грн - на часткове погашення процентів; 1000 грн - на сплату комісії згідно п. 2.3.1.1 договору (10 % від суми кредиту) за пролонгацію строку кредитування ще на 15 днів за тією ж ставкою - 2,50% вдень (п. 1.5.2). 10.01.2022 позичальник здійснив платіж на погашення кредитної заборгованості у сумі 2646,00 грн. Вказані кошти розподілені кредитодавцем наступним чином: 450 грн - на погашення тіла кредиту; 1746,00 грн - на погашення процентів; 450,00 грн - на сплату комісії (5% від суми залишку по кредиту) згідно п. 2.3.1.1 договору за пролонгацію строку кредитування ще на 7 днів за процентною ставкою - 2,50% вдень. 17.01.2022 позичальник здійснив платіж на погашення кредитної заборгованості у сумі 2550,00 грн. Вказані кошти розподілені кредитодавцем наступним чином: 427,00 грн - на погашення кредиту, 1696,00 грн - на погашення процентів; 427,00 грн - на сплату комісії (5% від суми залишку по кредиту) згідно п. 2.3.1.1 договору за пролонгацію строку кредитування ще на 7 днів за процентною ставкою - 2,50% вдень. 29.01.2022 позичальник здійснив платіж на погашення кредитної заборгованості у сумі 1509,00 грн. Вказані кошти розподілені кредитодавцем наступним чином: 243 грн - на погашення кредиту, 1023,00 грн - на погашення процентів; 243 грн - на сплату комісії (3% від суми залишку по кредиту) згідно п. 2.3.1.1 договору за пролонгацію строку користування на 3 днів - до 01.02.2022 за процентною ставкою - 2,50% вдень. 01.02.2022 (на кінець останньої 3-х денної пролонгації) позичальник не вніс жодного платежу, а тому його заборгованість на цю дату склала: 7880,00 грн - прострочене тіло кредиту; 7904,31 грн - проценти; 1900 грн - не сплачена комісія. У період з 02.02.2022 по 24.02.2022 (усього 22 дні) кредитодавець донараховав відповідачу відсотки за процентною ставкою 5,00% в день від суми залишку по кредиту, що в сумі склало 8668,00 грн. (7880, грн х 5% х 22 дні =8668,00 грн) Таким чином загальна сума несплачених процентів станом на 24.02.2022 за розрахунками кредитодавця склала 16572,56 грн (7904,31 грн + 8668,00 грн/донарах.). З урахуванням вищенаведеного, у підсумку свого розрахунку кредитодавець ТОВ «Мілоан» станом на 24.02.2022 визначив заборгованість позичальника [PERSON] в сумі 26352,56 грн, з яких: 7880,00 грн заборгованість за кредитом; 16572,56 грн заборгованість по процентам; 1 900,00 грн заборгованість по комісії за надання кредиту. Позивач ТОВ «Факторинг Партнерс», до якого на підставі договору факторингу від 26.07.2024 перейшло право вимоги до боржника [PERSON] по заборгованості за кредитним договором № 3732547 від 08.12.2021, склав свій розрахунок за період з 26.07.2024 по 13.06.2025 (а.с.11), яким підтверджує, що відповідач після відступлення права вимоги не здійснив жодного платежу на рахунок нового кредитора (позивача), а тому загальна сума заборгованості відповідача не змінилась та становить 26352,56 грн, які позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь. Правове регулювання спірних правовідносин. Пункт 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини. Відповідно до положень ст. 12 та ч.1-3 ст. 13 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд, добросовісно та розумно, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які б могли порушити права інших осіб. Не допускається зловживання правом у будь-якій формі. За нормами ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч. 1, ч. 2 ст. 631 ЦК України). Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»; 2) електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних підписів. Відповідно до п. 6 ст. 3 цього Закону підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч.1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (офертою) є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться. За змістом ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору, яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції (акцептом), якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 («Позика»), якщо інше не встановлено параграфом 2 («Кредит») і не випливає із суті кредитного договору. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Згідно положень ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксована або змінювана. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. У частинах 1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом За правилами ч.3 ст. 18 ЗУ «Про споживче кредитування» до нового кредитора переходять передбачені цим законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки). Мотиви, з яких виходив суд при вирішенні спору та висновки суду. Аналізуючи положення цивільного законодавства можна зробити висновок, що істотними (основними) умовами кредитного договору є предмет - грошові кошти (кредит), проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів становлять основне грошове зобов`язання у кредитному договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Кредитний договір може містити й інші (додаткові) умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки під час строку кредитування, надання кредитодавцем додаткових та супутніх послуг, припинення кредитування тощо. Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п.5, 9 ч.3 ст.18 Закону несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру. Наведений перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. У ч.2 ст.21 Закону України «Про споживче кредитування» також зазначається, що сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону). Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона несе ризик, пов`язаний із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За змістом ч.13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути використані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаться письмовими доказами згідно із статтею 64 ЦПК України, статтею 36 ГПК України та статтею 79 КАС України. Письмовими матеріалами доведено, що 08.12.2021 між кредитодавцем ТОВ «Мілоан» та позичальником [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 3732547 у формі електронного документу, який направлено позичальнику в особистий кабінет, створений в ІТС товариства, та акцептований (підписаний) позичальником з використання аналогу ЕЦП одноразовим ідентифікатором. Позичальник ознайомився з істотними (основними) умови кредитного договору, прийняв їх та подав анкету-заяву на кредит № 3732547 від 08.12.2023. Кредитодавець на підставі заяви [PERSON] прийняв рішення про надання кредиту в сумі 10000,00 грн зі строком користування 15 днів та зі сплатою процентів, що нараховуються за кожен день строку користування кредитом за ставкою 2,50 % від суми кредиту (п. 1.5.2). Крім цього у п. 1.5.1 договору передбачена комісія за надання кредиту (одноразово) в розмірі 19 % від суми кредиту (1900,00 грн). Пунктом 2.3.1.1. договору передбачені розміри додаткової комісії: 3%, 5% та 10% від суми залишку по кредиту за пролонгацію кредитування на 3 дні, 7 днів та 15 днів на попередніх умовах (за ставкою 2,5 % в день). Така пролонгація строку користування допускається, якщо позичальник вчинить активні дії та погасить певну частку заборгованості по кредиту. Загальна сума до повернення у визначену договором дату: 23.12.2021, включаючи плату (проценти) за користування кредитом та комісію, складає: 15650,00 грн. ТОВ «Мілоан» 08.12.2021 перерахував на картковий рахунок [PERSON] кредитні кошти 10000,00 грн, що підтверджується довідкою платіжного провайдера ТОВ «ФК «Елаєнс», де серед іншого зазначено номер операції та дата платежу в системі FONDY : 469088031 від 08.12.2021. Згідно «Відомості про щоденні нарахування та погашення» за договором № 3732547, що складений кредитодавцем (далі - розрахунок заборгованості), позичальник вніс наступні платежі на погашення заборгованості: 22.12.2021 - 3620,00 грн, 10.01.2022 - 2646,00 грн, 17.01.2022 - 2550,00 грн, 29.01.2022 - 1509 грн, які були недостатніми для погашення усієї суми кредитного боргу, а тому відповідні платежі зараховувались кредитодавцем частково на погашення кредиту, частково на сплату процентів, а також кредитодавець списував частину платежу на сплату комісії за пролонгацію кредитування за ставкою процентів 2,5 % в день. У зв`язку з цим на підставі п. 2.3.1.1 строки кредитування чотири рази (після кожного платежу) були продовжені (пролонговані): 22.12.2021 -на 15 днів; 10.01.2022 -на 7 днів; 17.01.2022 - на 7 днів; 29.01.2022 - на 3 дні - до 01.02.2022 Усього відповідач сплатив на погашення заборгованості за кредитним договором нам загальну суму 10325,00 грн. Верховний суд у постанові по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 зауважив, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку може належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 № 911/3685/17. Таким чином, зробивши часткову оплату заборгованості по кредиту відповідач [PERSON] вчинив конклюдентні дії щодо визнання цього договору. 26.07.2024 ТОВ «Мілоан» відступив позивачу ТОВ «Факторинг Партнерс» за договором факторингу за плату право вимоги до боржника [PERSON] та визначив при цьому загальний розмір заборгованості за договором № 3732547, що відступається, у сумі 26352,56 грн (7 880,00 грн/кредит + 1 900,00 грн/комісія + 16572,56 грн/проценти). Враховуючи, що сума кредитної заборгованості, відступленої позивачу, а отже і заявлена позивачем сума стягнення (26352,56 грн) більш як у 2,5 рази перевищила суму наданого кредиту (10000 грн) при тому, що відповідач за час кредитування сплатив кредитодавцю 10325,00 грн, суд детально проаналізував розрахунок заборгованості («Відомість про щоденні нарахування та погашення») на відповідність не лише умовам кредитного договору, а й вимогам закону та встановив наступне. «Відомість про щоденні нарахування та погашення» (розрахунок заборгованості) свідчить, що 01.02.2022 (кінцева дата кредитування з урахуванням останньої пролонгації) відповідач кредитні кошти, що залишились (7880,00 грн), не повернув, не сплатив комісію за надання кредиту (1900,00 грн), а також мав заборгованість по процентам у сумі 7904,56 грн, що визначено судом простим арифметичним методом. Аналізуючи нарахування процентів станом на 01.02.2022, з яких несплаченими є сума 7904,56 грн, суд на підставі даних розрахунку встановив, що до цієї суми кредитор включив нарахування по двом видам та розмірам процентів: 1)проценти за ставкою 2,50 % в день від суми залишку кредиту (п. 1.5.2 договору), нараховані протягом строку надання кредиту визначеного у п. 1.3 договору (15 днів) та протягом додаткових строків пролонгації кредитування на тих самих умовах (15 + 7 + 7 + 3 дні), у відповідності до п. 2.3.1.1 договору; 2)проценти за ставкою 5,00% від суми залишку кредиту (п. 1.6 договору), нараховані за понадстрокове користування кредитом (неповернення кредиту після закінчення чергового строку пролонгації у порядку, визначеному п. 2.3.1.1 договору. Відповідно до «Відомості про щоденні нарахування та погашення» у період з 08.12.2021 по 01.02.2022 проценти за ставкою 5,00% в день склали 3380,75 грн Після закінчення останнього строку пролонгації - 01.02.2022 відповідач не вносив платежі, а отже подальшої пролонгації кредитування у відповідності до п. 2.3.1.1 договору не відбулось. Водночас, відповідачу донараховані проценти за понадстрокове користування кредитом за ставкою 5,00 % в день (п. 1.6 договору), які за період прострочення: з 02.02.2022 по 24.02.2022, які склали суму 8668,00 грн. (7880 грн/кредит х 5% х 22 дні). Таким чином, усього нарахування процентів за ставкою - 5,00% в день, яка визначена у п. 1.6 договору та застосовується у разі понадстрокового користування кредитом склали суму 12048,75 грн (3380,75 грн + 8668.00 грн). Отже, суд встановив, що до суми кредитної заборгованості в розмірі 26352,56 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, увійшли такі складові: 1) суми неповернутого кредиту - 7 880,00 грн; 2) несплачені проценти за користування кредитом, нараховані за ставкою 2,50% в день (п. 1.5.2 договору) протягом строку кредитування, включаючи додаткові строки згідно пролонгації на умовах п. 2.3.1.1 договору, - 4523,81 грн; 3) проценти за користування кредитом, що нараховані за ставкою 5,00% в день (п. 1.6 договору) після закінчення строку кредитування (пролонгованого строку) - 12048,75 грн 3) несплачена комісія за надання кредиту - 1900,00 грн (п. 1.5.1 договору). Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів, що нараховані за ставкою 5,00% в день (п. 1.6 договору) у сумі 12048,75 грн, виходячи з наступного. Істотні (необхідні) умови кредитування наведені у розділі 1 Договору про споживчий кредит № 3732547 від 08.12.2021 та в анкеті-заяві позичальника № 3732547 від 08.12.2021, яку погодив кредитодавець своїм рішенням від 08.12.2021 про надання кредиту по заяві № 3732547. На таких самих умовах складено графік платежів (додаток № 1 до договору) та паспорт споживчого кредиту № 3732547 (додаток № 2 до договору). У всіх цих документах визначена та погоджена сторонами процентна ставка 2,50% від суми залишку кредиту, що нараховуються за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2. договору). Саме ця процентна ставка взята за основу при складанні Графіку платежів та визначення орієнтовної вартості кредиту для споживача, а також застосовується у випадку пролонгації строку кредитування при настанні для цього умов, визначених у п. 2.3.1.1 договору. Суд звернув увагу, що пунктом 1.7 договору про споживчий кредит визначено тип процентної ставки - фіксована, яка за правилом ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України не підлягає зміні протягом всього строку кредитування. Водночас, кредитодавець окрім процентної ставки 2,50 %, яка нараховується від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2), передбачив також вищу за розміром процентну ставку 5,00 % яка нараховується за кожен день користування кредитом понад строк (п. 1.6). Зміст кредитного договору свідчить, що застосування процентної ставки згідно п. 1.6 договору (5,00 % в день), передбачають ті умови договору, якими регулюється відповідальність позичальника за неповернення кредиту у строк, визначений договором. Такі умови договору є додатковими умовами кредитного договору та передбачені на випадок невиконання (прострочення виконання) позичальником грошового зобов`язання Так, за змістом пункту 2.2.3 кредитного договору ставка процентів, передбачена п. 1.6 застосовується у випадку неповернення позичальником кредиту у визначений договором строк та за умови, що такий строк не був продовжений у порядку п. 2.3.1.1 договору за ставкою - 2,5% (п.1.5.2). Пунктом 2.3.1.2 договору передбачено право кредитора продовжувати кредитування споживача із застосуванням вищої ставки 5,00% в день (п. 1.6) на випадок, якщо позичальник до закінчення строку, на який надавався кредит не виконав своє грошове зобов`язання (не приступив до його виконання) та продовжив користуватись кредитом 1 день після завершення строку. У такому випадку кредитодавець закріпив за собою право відступити від погоджених у день укладання договору умов кредитування, визначивши при цьому максимальний додатковий строк кредитування та нарахування процентів за ставкою 5,00% в день (п. 1.6) - 60 днів. Суд вважає, що відповідні умови договору щодо так званої автоматичної пролонгації (продовження) кредитування та застосування у два рази вищої за розміром денної процентної ставки (п. 1.6) є істотними змінами умов кредитування, що погіршують становище позичальника, оскільки тягнуть за собою значне збільшення загальної вартості кредиту, яка не була визначена (обрахована) на день укладання договору. Тому, впровадження (застосування) таких умов договору кредитодавцем, без повідомлення позичальника та без отримання від нього згоди на відповідні зміни порушує, визначені Законом права споживача. За правилами ч. 7 ст. 12 Закону «Про споживче кредитування» умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. На переконання суду це положення стосується, у тому числі, умов договору щодо автоматичного продовження (пролонгацій) визначеного в договорі строку кредитування за вищою процентною ставкою, яка не була погоджена сторонами під час укладання договору, як основна (істотна) умова кредитування. В досліджуваній ситуації оновлений графік платежів на підставі пролонгації кредитування з нарахуванням процентів за ставкою 5,00 % в день, кредитодавцем не складався, загальна вартість кредиту за цих, фактично змінених умов, не визначалась. З урахуванням зазначеного, застосування кредитодавцем положення п. 2.3.1.2 договору щодо пролонгації кредитування на випадок не повернення кредиту у строки, визначені договором, за збільшеною процентною ставкою, чого сторони не погоджували ні на момент укладання договору, ні в подальшому, визнається судом таким що створює істотний дисбаланс між правами споживача та правами кредитодавця. А тому відповідне положення договору не підлягає застосуванню, оскільки обмежує права споживача порівняно з правами, встановленими Законом України «Про захист прав споживачів». У частині 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. У цьому контексті, суд зауважує, що пунктом 4.2 договору про споживчий кредит передбачено ще один випадок застосування денної процентної ставки, визначеної у п. 1.6 договору (5,00 % в день), а саме вказано, що у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), кредитодавець має право нараховувати проценти за ставкою, передбаченою п. 1.6 договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. Отже, для суду очевидним є те, що застосування збільшеної процентної ставки (п. 1.6) згідно договору передбачено лише за умов, визначених у п. 2.3.1.2 та у п. 4.2, що в обох випадках за змістом цих положень допускається у разі невиконанням/прострочення виконання позичальником свого основного грошового зобов`язання. При цьому, ставка процентів у пункті 1.6 договору (5,00 % в день) хоч і названа у змісті договору стандартною, однак згідно вказаних умов договору вона застосовується для нарахування процентів на залишок неповернутого кредиту після спливу строку, на який надавався кредит чи по закінченню пролонгованого (додаткового) строку, визначеного зі згоди позичальника у порядку п. 2.3.1.1. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18) розтлумачила юридичну природу двох видів процентів: 1) Проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку, на який надано кредит (позику). Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України. 2) Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Порядок виплати цих процентів врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим вони можуть бути нараховані та стягнуті після спливу визначеного договором строку кредитування. Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 (справа №444/9519/), від 04.07.2018 (провадження №14-154цс18) та від 31.10.2018 (провадження №14-318цс18) право кредитодавця нараховувати, передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після закінчення строку, на який надавався кредит, або у разі пред`явлення банком вимоги до позичальника про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування процентів на суму невиконаного (простроченого) грошового зобов`язання має юридичну природу відповідальності, що передбачена статтею 625 ЦК України. Водночас, пунктом 6 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Закон № 3498-ІХ від 22.11.2023, набрав чинності 24.12.2023), споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (пені, штрафу) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Враховуючи встановлені судом обставини та усі вищевикладені мотиви та норми закону, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача процентів в сумі 12048,75 грн, які нараховані за ставкою, згідно п. 1.6 договору (5,00 % в день) на суму неповернутого кредиту по закінченню строку кредитування, у тому числі: між пролонгаціями ( з 08.01.2022 по 10.01.2022; 25.01.2022 по 29.01.2022), а також за період з 02.02.2022 по 23.02.2022, про що свідчить «Відомість про щоденні нарахування та погашення» (а.с.9-10). Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь позивача ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» кредитну заборгованість за договором № 3732547 від 08.12.2021 у розмірі 14303,81 грн, яка складається з наступного: 7880,00 грн - неповернута частина кредиту; 4523,81 грн - несплачені проценти за користування кредитом, що нараховані за ставкою 2,50 % в день під час строку кредитування; 1 900,00 грн - комісія за надання кредиту. Інший висновок суду не відповідав би з`ясованим обставинам справи, принципу законності та справедливості. Розподіл судових витрат За правилами ч. 1 та ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати: на професійну правничу допомогу. Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачено, визначений законом судовий збір 2422,40 грн, що підтверджується банківською квитанцією та випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету. Позивачем визначено ціну позову сумою стягнення 26352,56 грн. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги частково: на суму 14303,81 грн, що становить 54,28 % від ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1314,88 грн (2 422,40 грн х 54,28%). На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав Договір № 02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024, укладений між ТОВ «Факторинг Партнерс» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс», в якому наведена тарифікація послуг; заявку на надання юридичної допомоги № 496 від 01.05.2025, якими погоджено надання правових (юридичних) послуг Адвокатським об`єднанням по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] ; витяг з акту №11 30.05.2025 про надання юридичної допомоги від на суму 13000,00 грн. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд окрім положень щодо пропорційності такого відшкодування, керується положеннями частини 3 статті 141 ЦПК України та виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), їх обсягу, з урахуванням конкретних обставин справи, її складності та фінансового стану обох сторін, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність. Оцінюючи складність справи як типову та малозначну, враховуючи предмет спору, якість змісту позовної заяви, де мінімально (загально) викладені обставини щодо виникнення заборгованості та її розміру та зовсім не обґрунтовано нарахування процентів за двома різними ставками, беручи до уваги часткове задоволення позовних вимог, суд зменшує заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу та визначає їх в сумі 2500,00 грн, що відповідає критерію реальності, розумності та справедливості, а також є співмірним із наданими адвокатськими послугами та їх якістю. На підставі викладеного,

Outcome: partial