Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

05.12.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач) до [PERSON] (далі - відповідач), в якій позивач просить суд: - стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором № 7966124 в розмірі 18 500 грн, з яких 5 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 9 000 грн - сума заборгованості за відсотками, 4 500 грн - сума заборгованості за пенею, штрафами. Також позивач просить стягнути понесені судові витрати. Позовна заява подана представником Дергуновою А., який діє на підставі довіреності від 05.12.2024 строком дії до 31.12.2025. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 07.06.2024 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] ) було укладено кредитний договір № 7966124. Сума кредиту становить 5 000 гривень, строк позики 360 днів, періодичність платежів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка 1,50 %, знижена процентна ставка 1,395 %. Орієнтовна загальна вартість кредиту за стандартною ставкою складає 19 200 грн. 27.02.2025 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 7966124. Таким чином позивач набув право вимоги за Кредитним договором № 7966124 від 07.06.2024. Однак відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яку банк і просить стягнути. Ухвалою суду від 16.12.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. На офіційну адресу відповідача, тобто на зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання, направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі від 16.12.2025, яка 30.12.2025 повернулась до суду з «вручено». 23.12.2025 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона частково заперечує проти заявлених позовних вимог. Свою позицію відповідачка обґрунтовує скрутним фінансовим становищем. Вважає необґрунтованими нараховані позивачем штрафні санкції (пеню) та відсотки за період прострочення виконання зобов`язання, посилаючись на те, що відповідно до чинного законодавства на період дії воєнного стану в Україні споживач звільняється від відповідальності перед кредитором за прострочення виконання грошових зобов`язань. Крім того, відповідачка просить суд у разі задоволення позову надати розстрочку виконання рішення суду строком на 24 місяці. 16.01.2026 від представника позивача Стеценко В.І., яка діє на підставі довіреності від 30.12.2025 до суду (сформовано в системі «Електронний суд» 15.01.2025) надійшла заява, фактично відповідь на відзив) відповідно до якої остання просить суд позов задовольнити в повному обсязі, оскільки укладення електронного договору відповідає вимогам законодавства, проценти нараховано відповідно до договору, а у розстрочці немає потреби. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини. Відповідно до ст. 526, 530, 599 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним . Виходячи з положень статей 626, 638 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Суд зазначає, що відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628 ЦК України. Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Судом установлено, що відповідно до договору № 7966124 від 07.06.2024 про надання споживчого кредиту укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем, товариство надало споживачу кредит у гривні в сумі 5 000 грн на строк 360 днів, а споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, із стандартною процентною ставкою 1,50 % в день та зниженою процентною ставкою 1,125 % в день. Договір підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором А5436. Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача вартість реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який є додатком 1 до договору про надання споживчого кредиту № 7966124 від 07.06.2024 року, відповідач повинна погасити борг шляхом внесення на розрахунковий рахунок Товариства платежів у сумі 32 000 грн, який складається з суми кредиту 5 000 грн та 27 000 грн сума нарахованих процентів. Дані умови також прописані в паспорті споживчого кредиту з яким відповідач був ознайомлений в повному обсязі, що підтверджується його електронним підписом YA0446. Відповідно до п. 2.1 Договору кредиту, кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Згідно довідки наданої ТОВ «КОНТРАКТОВИЙ ДІМ» встановлено, що 07.06.2024 о 11:37 успішно перераховано грошові кошти в сумі 5 000 на картку [NUMBER] , номер транзакції [NUMBER] . Однак, відповідач умови договору не виконала та не повернула кредитні кошти ТОВ «Авентус Україна». Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 07.10.2020 №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого Договору, на таких умовах шляхом підписання Договору. 27.02.2025 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №27022025 у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Згідно із актом прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу № 27022025 від 27.02.2025, клієнт передав, а фактор прийняв Реєстр Боржників, після чого, з урахуванням пункту 1.2 Договору факторингу № 27022025 від 27.02.2025 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. Реєстр боржників передано в повному об`ємі відповідно до умов договору факторингу № 27022025 від 27.02.2025 будь-яких зауважень до зазначеного реєстру немає. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 27022025 від 27.02.2025, під номером 1840 значиться відповідач і позивачем набуто права грошової вимоги до відповідача у сумі 18500 грн, з яких: 5 000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 9 000 грн сума заборгованості за відсотками, 4 500 грн сума заборгованості за пенею, штрафами. Відповідно до договору факторингу, у разі сплати відповідачем коштів на рахунок первісного кредитора, вони були б перераховані на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ» та зараховані на погашення кредитної заборгованості. З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме 27.02.2025 позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Тому відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 7966124 від 07.06.2024 в розмірі 18 500 грн. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою шляхом передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди на то боржника. Таким чином, внаслідок укладення договору факторингу позивачем набуто, права вимоги за вищевказаним кредитним договором. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Із змісту ст. 611 ЦК України випливає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України. Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. На підставі ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Таким чином, суд погоджується з позивачем, що ним законно набуто право вимоги за тілом кредиту в сумі 5 000 грн, однак суд не погоджується з нарахованою сумою відсотків. Статтею 1 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023, що набрав чинності 24.12.2023 доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2024 не більше 1,5%, а з 21.08.2024 не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства. Як вбачається з матеріалів справи, а саме з паспорту споживчого кредиту до договору №7966124 від 07.06.2024, відповідачу на споживчі потреби видано кредитні кошти в розмірі 5 000 грн. Таким чином, на правовідносини, що виникли між сторонами по справі, поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості в частині процентів вбачається, що проценти в період з 07.06.2024 по 21.08.2024 по нараховано за стандартною процентною ставкою 1,5 % згідно п. 1.5.2 договору. Сума процентів за вказаний період становить 5550 грн, що відповідає п.17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Щодо нарахування процентів за 21.08.2024 по 05.10.2024 в розмірі 3470 грн, то з поданого позивачем розрахунку вбачається, що такі проценти нараховані по ставці 1,5 %, що суперечить Прикінцевим та Перехідним положенням Закону України «Про споживче кредитування» згідно якого з 21.08.2024 денна ставка має бути не більше 1%. Тому, враховуючи наведене, за 21.08.2024 по 05.10.2024 розмір процентів становить: 5 000 грн (тіло кредиту) * 1% (ставка згідно ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування») * 46 (кількість днів в періоді) = 2 300 грн. Враховуючи викладене суд на підставі Закону України «Про споживче кредитування» відсотки повинні бути нараховані за період з 07.06.2024 по 21.08.2024 за стандартною процентною ставкою 1,5 % і становлять 75*74(кількість днів в періоді) = 5 550 грн. За 07.07.2024 застосована ставка 0. За 21.08.2024 по 05.10.2024 розмір процентів становить: 5 000 грн (тіло кредиту) * 1% (ставка згідно ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування») *46 (кількість днів в періоді) = 2 300 грн. Таким чином загальна сума заборгованості за процентами становить 7 850 грн, Також, суд не погоджується з позивачем щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею, штрафами 4500 грн. Згідно статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 9.1 Договору, у разі несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії до позичальника може бути застосована неустойка згідно п. 7.6 Договору. Водночас 17.03.2022 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-IX, в якому в підпункті 11, пункту 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення», зазначено, що розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту: «6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем». За матеріалами справи вбачається, що неустойка нарахована в період дії воєнного стану. Враховуючи вищевказані положення Закону, підстави для стягнення з відповідача штрафу відсутні. Отже, позов є частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Щодо вимоги відповідачки про розстрочення виконання судового рішення строком на 24 місяці суд зазначає таке. Відповідно до пункту 2 частини сьомої статті 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення суд зазначає, зокрема, про надання відстрочення або розстрочення його виконання. Згідно з положеннями статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. Розстрочка виконання судового рішення полягає у поділі обов`язку боржника на частини з установленням строків виконання кожної з них та спрямована на забезпечення реального виконання судового рішення з урахуванням об`єктивних можливостей боржника. При цьому наявність підстав для розстрочення має бути доведена заявником, а сама розстрочка не може створювати необґрунтовано привілейовані умови для боржника та повинна забезпечувати баланс інтересів сторін. Вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення суду, суд відповідно до статті 435 ЦПК України враховує, зокрема: -ступінь вини відповідача у виникненні спору; -матеріальний стан боржника; -наявність надзвичайних або виняткових обставин, які ускладнюють негайне виконання рішення. При цьому відповідно до частини п`ятої статті 435 ЦПК України строк відстрочення або розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», розстрочка виконання рішення суду допускається лише у виняткових випадках, зумовлених обставинами, які істотно ускладнюють або виключають його негайне виконання. Заперечуючи проти надання розстрочки виконання заборгованості, позивач зазначив, що державний виконавець буде стягувати кошти на погашення заборгованості у розмірі 20?% від доходів боржника, а не всю суму одразу. Враховуючи, що відповідач посилається на скрутне матеріальне становище, стягнення у розмірі 20?% від доходів відповідача матиме менший вплив на його фінансовий стан. Дослідивши матеріали справи, доводи відповідачки та надані докази, суд встановив, що рішенням суду підлягає стягненню з боржника заборгованість у розмірі 12 850 грн. Із довідки форми ОК-5 убачається, що дохід відповідачки за 2025 рік становить 176 996,15 грн, що в середньому складає близько 14 750 грн на місяць. Крім того, відповідачка отримує аліменти у розмірі близько 1 500 грн щомісячно, а також незначний дохід з депозитної програми («скарбничка») у сумі близько 50 грн. Водночас відповідачка несе постійні витрати на оплату комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, харчування та утримання трьох малолітніх дітей. Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що розмір щомісячного доходу відповідачки лише незначно перевищує суму, що підлягає стягненню за рішенням суду, а одноразове стягнення всієї суми боргу може призвести до непропорційного фінансового навантаження на боржника та її сім`ї, а отже порушення балансу інтересів сторін. Суд також враховує, що на утриманні відповідачки перебувають троє малолітніх дітей, що об`єктивно зумовлює підвищені витрати на їх забезпечення. Крім того, в Україні запроваджено воєнний стан, а чоловік відповідачки проходить військову службу, що зумовлює особливості проходження військової служби в таких умовах, а відомості про розмір та регулярність його грошового забезпечення суду не надані, що унеможливлює врахування такого доходу як стабільного джерела погашення заборгованості виниклої з вини відповідачки. Матеріали справи не містять доказів наявності у відповідачки інших, не задекларованих доходів, а відтак з урахуванням презумпції добросовісності суд виходить із фактичних даних, підтверджених належними доказами. За таких обставин негайне виконання рішення суду в повному обсязі може призвести до надмірного фінансового навантаження на боржника та ускладнити забезпечення мінімальних потреб її малолітніх дітей. Водночас суд враховує, що відповідачка не ухиляється від виконання рішення суду та має реальну можливість його виконання шляхом поетапної сплати заборгованості. З огляду на розмір заборгованості, рівень доходів боржника, кількість осіб на її утриманні, а також з урахуванням принципів розумності, справедливості та співмірності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви та надання розстрочки виконання рішення суду строком на шість місяців із щомісячною сплатою 2 141,67 грн, що забезпечить реальне виконання судового рішення та не порушить прав і законних інтересів стягувача. Щодо розподілу судових витрат. При поданні позову позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 028 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та належним чином документально підтверджені витрати на сплату судового збору у сумі пропорційно задоволеній частині вимог від ціни позову, тобто 2 089,32 грн (69%).

Outcome: partial