Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на його утримання у зв`язку з продовженням навчання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач є її батьком. Після досягнення його повноліття, стягнення аліментів, які отримувала його мати до досягнення ним повноліття було припинено. Позивач навчається на денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія», факультеті ФДС. Оскільки, що позивач навчається на денній формі навчання, він не має змоги утримувати себе самостійно, тому потребує матеріальної допомоги. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина на період його навчання не надає, хоча має таку можливість. Посилаючись на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на його користь на утримання, у зв`язку з продовженням навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 10.10.2025 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, судом належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Відзив на позовну заяву, пояснень, клопотань чи заперечень не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд дійшов наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.08.2007. Згідно з витягом з реєстру територіальної громади від 12.09.2025 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З копії рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 22.07.2016 року у справі №486/655/16-ц вбачається, що з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі частки від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 13.06.2016 року та до досягнення ним повноліття. Відповідно до копії договору про навчання в Національному університеті «Одеська юридична академія» №15781780-2025 від 11.08.2025, укладеного між представником університету та законним представником [PERSON] для здобувача освіти [PERSON] , предметом договору є надання закладом освітньої послуги з підготовки здобувача за денною формою здобуття освіти за освітньо-професійною програмою «Правоохоронна діяльність» за спеціальністю «К9 Правоохоронна діяльність» для здобуття ступеня вищої освіти «бакалавр». Згідно з договором оренди житла від 03.07.2025 [PERSON] винаймає в м. Одесі житло, а саме квартиру, орендна плата становить 7000 грн. на місяць. Відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 25.01.2024 [PERSON] є УБД. Згідно з ч. 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-ХІІ та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150, ч. 12 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду на положення ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. За змістом ст. 199 СК України законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Саме такий правий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №346/103/17-ц. Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія», у зв`язку з чим не має змоги працювати, а тому потребує матеріальної допомоги на період навчання. Позивач зазначає, що відповідач отримує доходи з місця роботи, а також останньому нараховується заробітна плата за місцем проходження військової служби, отже відповідач має можливість надавати допомогу сину, який навчається. Доказів того, що відповідач має на утриманні непрацездатних дружину, батьків, інших дітей, суду не надано. Слід зазначити також, що Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка). Звертаючись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на період навчання, позивачу необхідно надати всі наявні докази, що підтверджують необхідність отримання такого утримання, наприклад: довідка про вартість навчання, в разі якщо дитина навчається на контрактній формі навчання, докази, що підтверджують вартість проживання в гуртожитку чи договір оренди іншого житла, виписка з банківського рахунку дитини, чи будь-які інші докази на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у нього потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Оцінюючи надані суду докази, виходячи із рівності обов`язку батьків щодо утримання дітей, розумності та достатності розміру стягуваних аліментів, необхідних для задоволення потреб дітей, зважаючи на встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити та стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на його утримання, у зв`язку з продовженням навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) останнього щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання, але не пізніше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Частиною 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд роз`яснює, що згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України). Оскільки згідно з вимогами пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved