Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

ТОВ «Фінансова Компанія «Фінтраст Капітал» звернулось до Шполянського районного суду Черкаської області із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 32080,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 15.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір №4056696 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Відповідно умов договору відповідачу, шляхом зарахування коштів на картковий рахунок, надано 4 000,00 гривень із строком повернення 29.09.2024 та можливістю його продовження, із стандартною процентною ставкою 2,50 % на день. ТОВ « Лінеура Україна» виконало свої обов`язки перед відповідачем за кредитним договором, в той час як відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків з повернення кредитних коштів. 24.05.2024 між ТзОВ « Фінансова компанія «Фінтраст України» та ТзОВ «Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 24/05/2024, згідно умов якого до ТзОВ « Фінансова компанія «Фінтраст України» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Загальна сума заборгованості [PERSON] за договором №4056696 становить 21840,00 грн, з яких 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, 17840,00 грн заборгованість за відсотками. 08.10.2025 судом залишено без руху позовну заяву . 14.10.2025 позивачем усунуто недоліки. 15.10.2025 судом відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. 04.12.2025 судом постановлено ухвалу про витребування доказів. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи, повідомлений належним чином. Відповідно до ухвали суду від 02.02.2026 вирішено провести заочний розгляд справи. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 15.10.2023 між ТзОВ « Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4056696 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором A967 ( п. 10 Договору). Згідно з п.п. 1.2, 1.3 Договору сума кредиту ( загальний розмір) складає 4 000,00 гривень, строк 350 днів. Відповідно до п. 1.4.1 Договору, стандартна процентна ставка становить 2,00 % в день. Положеннями п. 2.1 Договору, Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Того ж дня [PERSON] підписано електронним підписом Паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит ( стандартизована форма), умови якого збігаються з умовами договору. Відповідно до договору про організацію переказу грошових коштів №210222-1 від 21.02.2022, укладеного між ТОВ «Пейтек Україна» та ТОВ «Лінеура Україна», перший перерахував кредитні кошти на картковий рахунок [PERSON] , що підтверджується листом ТОВ «Пейтек Україна» про успішність операції: 15.10.2023 01:45:09 на суму 4000.00 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» 554a9966-9e2c-41d9-a4ec-33f47d9164eb, номер транзакції в системі ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 40566961697323506, призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . На виконання ухвали суду від 04.12.2025, АТ «Універсал Банк» надано довідку №БТ/Е-23004 від 30.12.2025, відповідно до якої, на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку 25.02.2024 здійснено переказ коштів на суму 4 000,00 гривень. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Лінеура Україна» станом на 24.05.2024 заборгованість у [PERSON] становить 21840,00 грн. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фінансової установи, виданого 21.01.2022, Витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг від 24.01.2022, статуту ТзОВ « Фінансова компанія « Фінтраст Україна» надає фінансові послуги. 24.05.2024 між ТзОВ « Фінансова компанія « Фінтраст України» та ТзОВ « Лінеура Україна» укладено договір факторингу № 24/05/2024. Відповідно до платіжної інструкції від 30.05.2024 №412 ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» сплатило вартість за договором факторингу №24/05/2024 від 24.05.2024р., без ПДВ. Згідно з витягом з реєстру боржників ( додаток№1 до договору факторингу № 24/05/2024 від 24.05.024) боржником, право вимоги до якого перейшло за вказаним договором факторингу, є [PERSON] , договір № 4056696, заборгованість: за основною сумою боргу 4000,00 грн, відсотки 17840,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ « Фінансова компанія « Фінтраст Капітал» за договором №4056696 про надання споживчого кредиту від 15.10.2023 за 128 календарних днів, заборгованість становить 10240,00 грн. Відповідно до рішення №251124/1 Єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024, змінено найменування Товариства на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал». Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.12.2024 , ТзОВ « Фінансова компанія « Фінтраст Капітал» зареєстроване як фінансова установа, яка надає інші фінансові послуги, інші види грошового посередництва, фінансовий лізинг, інші види кредитування. Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст.639 ЦПК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про електронну комерцію». У статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Положеннями ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронногоправочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, договір між ТОВ « Лінеура Україна» та [PERSON] не суперечить вимогам наведених норм матеріального права. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторін. Нормами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, підставою заміни кредитора у зобов`язанні є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Тобто, підставою для заміни сторони, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, у наслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. У відповідності до ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Позивач, відповідно до умов договору факторингу, є правонаступником ТзОВ « Лінеура Україна» за договором №№ 4056696, а тому має право вимоги до відповідача. Оскільки відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по погашенню заборгованості за кредитним договором, відомостей про погашення заборгованості відповідачем повністю або частково не надано, внаслідок чого утворилась заборгованість: 4000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, розмір якої відповідачем не спростований, суд приходить до висновку про наявність порушеного права позивача, яке підлягає захисту, шляхом стягнення вказаної заборгованості з відповідача. Щодо розміру відсотків, які підлягають стягненню. Відповідно до положень ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно із ч.3 ст. 1054 Цивільного кодексу України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до положень ст. 3 Закону України « Про споживче кредитуванн» цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. Статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності з 24 грудня 2023 року. Відповідно до положень ч.5 ст.8 наведеного Закону максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Згідно з ч.4 наведеної норми денна процентна ставка розраховується у процентах за формулою: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно. Пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, з 24.12.2023 по 21.04.2024 (120 днів) максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором не може перевищувати 2,5 %, а з 22.04.2024 по 19.08.2024 (120 днів) максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором не може перевищувати 1,5 %, а з 21.08.2024 - 1%. Згідно з графіком платежів та умовами паспорту споживчого кредиту загальними витратами за кредитом є 28000,00 грн. Таким чином денна процентна ставка становить ( ч.4 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування») (28000,00 грн/4000,00грн)/350 днів*100% = 2%. Із розрахунків заборгованості вбачається, що у період з 15.10.2023 по 22.04.2024 відсотки нараховані за ставкою 2%, що становить 15280,00 грн та відповідає вимогам наведеного Закону. За період же з 23.04.2024 по 20.08.2024 має застосовуватись денна процентна ставка у розмірі 1,5%. Таким чином, відсотки за вказаний період не можуть перевищувати що складає 4000,00*1,5%*120=7200,00 грн; у період з 21.08.2024 по 29.09.2024 - 4000,00*1%*40=1600 грн. Сума процентів за користуванням кредитом згідно з розрахунком суду, проведеним в межах заявленого позивачем періоду стягнення (15.10.2023-29.09.2024), становить 24080 грн. (15280,00 грн. + 7200,00 грн + 1600,00 грн). Суд вважає, що з відповідача має бути стягнуто саме нараховану судом суму відсотків, за користування кредитом. Тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Стосовно вимог про зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку частин десятої та одинадцятої статті 265ЦПК України з відповідача 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду. Як передбачено частинами десятою, одинадцятою статті 265ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу. Частинам десятій, одинадцятій статті 265ЦПК України кореспондують норми частин одинадцятої, дванадцятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», які конкретизують порядок виконавчих дій виконавця щодо нарахування пені, відсотків до моменту виконання рішення суду за алгоритмом (формулою), визначеним у рішенні суду. Зокрема врегульовано, що якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі; до закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку. Правила частини десятої, одинадцятої статті 265ЦПК України встановили виняток із зазначеного загального правила, надавши суду повноваження за результатами з`ясування характеру та правової природи матеріальних відносин між сторонами у справах про стягнення боргу, на який нараховують відсотки або пеню, продовжити нарахування відсотків або пені на період після ухвалення такого судового рішення. Правова мета приписів частин десятої, одинадцятої статті 265ЦПК України передовсім полягає у наданні суду повноважень поширити дію постановленого ним рішення і продовжити нарахування пені або відсотків на майбутнє поза часовими межами, в яких суд розглянув і вирішив спір по суті заявлених позовних вимог про стягнення відповідних пені або відсотків, що має на меті позбавити кредитора потреби звертатися до суду з позовом про стягнення пені або відсотків за наступні періоди невиконання зобов`язання після того, як було ухвалено судове рішення.Формулювання вказаних норми процесуального права визначають право, а не обов`язок суду зазначити в рішенні про таке нарахування, відповідно суд на власний розсуд з урахуванням обставин, що мають істотне значення, як-от: майнового стану відповідача, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великою Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 та від 16 жовтня 2024 року у справі №911/952/22. Враховуючи викладене з відповідача потрібно стягнути інфляційні витрати та 3% річних відповідно до ст..625 ЦК України. Крім того, суд враховує що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні відносини між сторонами у справі виникли 15.10.2023, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на час ухвалення рішення у справі. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч. ч. 10, 11 ст.265ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Щодо судових витрат. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений судовий збір пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 2120,33 грн ( 87,53%). Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн суд зазначає таке. Відповідно до норм ч.2ст.141ЦПКУкраїни інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Іншими витратами є зокрема витрати на професійну правничу допомогу ( п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України). Нормами частин 2, 3, 4 статті 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги; розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи; у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами; обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження надання юридичних послуг позивачем надано: заявку №10402 на виконання доручення до Договору №10/12-2024 від 10.12.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем, ордер на надання правничої допомоги серія АІ №2000199; копія рахунку на оплату №10402-22/09-2025 від 22 вересня 2025 р.; Акт №10402 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-2024від 10 грудня 2024р., відповідно до якого адвокатом виконано робіт на суму 10000,00 грн, договір про надання правової допомоги №10/12-2024 від 10.12.2024, укладеного між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем. Ураховуючи наведене, з відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, які понесені та належним чином підтверджені позивачем, у розмірі пропорційному задоволеним вимогам у розмірі 8753,00 грн. ( 87,53%).

Outcome: partial