Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У червні 2025 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути зі [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» 3% річних за невиконання простроченого грошового зобов`язання у розмірі 13 408,55 доларів США та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позову зазначено, що між сторонами укладено кредитний договір № KICWGA00000141 від 25.12.2007, в забезпечення виконання зобов`язань за яким сторони уклали договір іпотеки. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2013 у справі № 1003/14192/12 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, позов задоволено у повному обсязі. Проте, рішення не виконано, заборгованість не погашена, з моменту ухвалення рішення жодного платежу на погашення заборгованості проведено не було. У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за рішенням суду позивач набув право на стягнення 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в сумі 13 408,55 доларів США. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю. 24.06.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання 23.07.2025. 24.09.2025 в судовому засіданні суд на місці ухвалив закрити підготовче засідання та призначити справу до розгляду по суті. Представник позивача у підготовчому судовому засіданні зазначила, що рішення суду є невиконаним, оскільки відсутні правовстановлюючі документи та згода власника на реалізацію майна позивач не зміг реалізувати предмет іпотеки. Виконавчий лист в даному випадку не виписується. Предметом позову є саме суми в доларах США, уточнила, що просить стягнути 3% річних саме в доларах США. З метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи судові засідання у даній справі судом відкладались неодноразово. 20.01.2026 на адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи адресою зареєстрованою місця проживання, тому суд ухвалив провести у справі заочний розгляд, відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд перейшов до стадії ухвалення рішення суду. Судом встановлено наступне. 25.12.2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № KICWGA00000141 на строк до 25.12.2027, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 82 640 доларів США на наступні цілі: 68 000 доларів США - на придбання земельної ділянки під забудову житлової нерухомості і 14 640 доларів США на сплату страхових платежів, з оплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 26.12.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено договір іпотеки квартири, предметом якого є нерухоме майно: квартира [ADDRESS] , що належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору дарування від 29.03.2002, заставна вартість предмета іпотеки визначається сторонами в сумі 494 900 грн, що в еквіваленті складає 98 000 доларів США. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2013 у справі № 1003/14192/12 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KICWGA00000141, який укладено між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 25.12.2007, у розмірі 148 848,05 доларів США, з яких 68 993,41 долари США - заборгованість за кредитом, 30 014,56 долари США - заборгованість за процентами, 5 567,71 долари США - заборгованість по комісії, 37 154,53 долари США - пеня, 31,33 долари США - штраф /фіксована частина/, 7 086,51 долари США - штраф /відсоток від суми заборгованості/, що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ складає 1 187 807,43 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 26.12.2007, а саме: квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого Другою Білоцерківською держнотконторою 29.03.2002 за реєстром № 1-527, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час його реалізації. З метою реалізації предмета іпотеки надано ПАТ КБ «Приватбанк» право на отримання у відповідних установах та організаціях всіх, необхідних для укладення договору купівлі-продажу документів, а також виконувати всі дії, пов`язані з укладенням договору купівлі-продажу предмета іпотеки з третьою стороною - покупцем. Виселено [PERSON] з квартири із зняттям останнього з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири. Також з відповідача стягнуто судовий збір у розмірі 3 433,60 грн. Вказане рішення набрало законної сили 13.09.2013, в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем заборгованості. Позивачем надано розрахунок 3% річних, відповідно до якого відповідачеві за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 нараховано 13 408,55 доларів США. В матеріалах справи також міститься виписка з кредитного рахунку відповідача за період з 25.12.2007 по 16.06.2025. При вирішенні справи суд зазначає наступне. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Частина 1 ст. 20 ЦК України встановлює, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. В силу норми ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема у цивільній, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з положеннями ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За правилом ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення. Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України). Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку (ст. 129-1 Конституції України). Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Судом встановлено, що відповідач має перед позивачем грошове зобов`язання, яке виникло за кредитним договором № KICWGA00000141 від 25.12.2007, в подальшому за рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2013 у справі № 1003/14192/12 про звернення стягнення на предмет іпотеки та яким встановлено розмір заборгованості відповідача. Таким чином, вказаним судовим рішенням підтверджено наявність грошового зобов`язання відповідача перед банком у розмірі 148 848,05 доларів США та його порушення. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16. Згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Отже, враховуючи ту обставину, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати грошових коштів, тому АТ КБ «Приватбанк», як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України до повного виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням суду. Позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми 148 848,05 доларів США за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 в розмірі 13 408,55 доларів США. Суд, перевіривши розрахунок 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, де кількість днів прострочення складає 1097 днів, дійшов висновку про його правильність. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Будь-яких відомостей (доказів) на спростування встановлених судом обставин матеріали справи не містять. Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та норми чинного законодавства України в сукупності із правовими висновками Верховного Суду, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 6 679,35 грн.

Outcome: approved