Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача по справі про стягнення заборгованості по договору про споживчий кредит. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне: 16.12.2021 р., між ТОВ «МІЛОАН» як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, через сайт кредитора, був укладений електронний договір про споживчий кредит № 3610920, на підставі якого [PERSON] отримала від кредитодавця безготівковий кредит у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп., шляхом перерахування кредитних коштів на її банківський рахунок. Договір між позичальником та кредитодавцем був підписаний в електронному виді шляхом реєстрації позичальника в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті кредитодавця. Договір був пдписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора. Що ТОВ «МІЛОАН», як кредитодавець, умови кредитного договору виконало, а позичальниця, не повернувши кредит, умови даного кредитного договору щодо повернення кредитних коштів - не виконала. Внаслідок чого у неї перед кредитором виникла кредитна заборгованість у сумі 20 625 (Двадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) грн. 00 коп, яка складається: 5 000 грн. заборгованість по тілу кредиту, 14 625,00 грн. відсотки за користування кредитними коштами, 1 000,00 грн.- заборгованість за комісією. 26.07.2024 р., між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг партнерс» укладено договір факторингу № 26-07/2024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № 3610920 від 16.12.2021 р. укладеному між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та [PERSON] перейшло до ТОВ «Факторинг партнерс». На підставі викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] борг по кредитному договору № 3610920 від 16.12.2021 р. у сумі 20 625,00 грн. Судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Понесені витрати на правову допомогу у сумі 9 000 грн. Всього 32 047 (тридцять дві тисячі сорок сім) грн. 40 коп. У прохальній частині позову, представник позивача попросив суд розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження, та за його відсутності. Проти винесення заочного рішення по справі не заперечував. Ухвалою суду про відкриття провадження від 10 січня 2025 року, позовну заяву позивача було прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним ухвали, на подачу відзиву на позов. 10.04.2025 р., від представника відповідача, через підсистему «Електронний суд», до суду було подано клопотання про продовження терміну на подання відзиву на позов, та був поданий відзив на позовну заяву позивача. У своєму відзиві, сторона відповідача вказала на те, що вона вважає позовні вимоги позивача не обґрунтованими та не доведеними. Що позивач, вимагаючи від відповідача по справі повернення кредитного боргу, спочатку, повинен довести факт надання кредиту відповідачу. Тому що це його процесуальний обов`язок. Сторона віповідача у відзиві просила суд звернути увагу на те, що позивач, у своєму позові, як на один із основних доказів надання кредиту посилається саме на кредитний договір, в той час, коли сам по собі кредитний договір, без документального підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, не являється доказом надання кредитних коштів відповідачу по справі. Договір, це лише документ про наміри, який за своїм призначенням являється тільки юридичною підставою для перерахування кредитних коштів. А сам факт перерахування безготівкового кредиту підтверджується не кредитним договором, а оформленими у відповідності з вимогами чинного законодавства банківськими та первинними фінансовими бухгалтерськими документами: завіреною банком платіжною інструкцією про перерахування кредитних коштів, банківською випискою по рахунку позичальника, меморіальним ордером який відображає проведення фінансової операції по перерахуванню кредитних коштів. Бо договір може бути підписаним, а дії передбачені даним договором, по різним причинам, можуть бути не здійснені. Якщо ж кредит видавався позичальнику готівкою через касу кредитодавця, то в такому випадку, доказом видачі готівкового кредиту, являється касовий чек (квитанція) про видачу готівки. А позивач, подаючи позов до суду, не надав ніякого підтвердження перерахування коштів кредитором ТОВ «Мілоан» на рахунок відповідача по справі. В матеріалах справи, передбачені законодавством первинні фінансові бухгалтерські документи, які б підтвердили факт безготівкового перерахування кредитних коштів кредитодавцем на рахунок відповідача по справі - відсутні. Як відсутні докази видачі готівкового кредиту. А замість передбачених законодавством первинних фінансових бухгалтерських документів, які б підтвердили факт видачі кредиту відповідачу по справі, позивач, додав до позову довідку від третьої особи, Товариства з обмеженою відповідальністю фінансової компанії «ЕЛАЄНС» в якій повідомляється про те, що дана компанія, здійснила через сервіс онлайн платежів, на підставі договору № 40484607_26/10/18-1, платіж на карту № [NUMBER] , у сумі 5 000,00 грн. Що ніяким чином не підтверджує факт надання кредитних коштів кредитодавцем ТОВ «МІЛОАН», відповідачу по справі [PERSON] , по кредитному договору № 3610920 від 16.12.2021 р. Також, сторона відповідача у відзиві заявила про те, що позивач, як фактор та правонаступник боргу по договору факторингу, не має права на витребування боргу з відповідача по справі по причині того, що відповідач, не повідомлявся належним чином про заміну кредитора по кредитному договору. Такі документальні підтвердження в матеріалах справи відсутні. Тому, представник відповідача, на підставі викладених ним у відзиві обставин, просив суд відмовити позивачу у задоволені його позовних вимог. Стороною позивача, до суду, було подано клопотання про витребування від банку в якому обслуговується [PERSON] , АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», інформації, стосовно належності їй банківської картки № [NUMBER] , виписки про рух коштів по даній картці за період З 16.12.2021 р. та по 16.01.2022 р., та інформації відносно зарахування на дану карту 16.12.2021 р. коштів у сумі 5 000 грн. 22.04.2025 р., судом, клопотання сторони позивача було задоволено, та винесено ухвалу про витребування інформації від банку. 13.05.2025 р., на виконання ухвали суду, від Акціонерного товариства «Універсал банк», до суду, надійшла відповідь, лист № БТ/Е-3795, в якому повідомлялось про те, що 16.12.2021 р., на карту [PERSON] , 5375414131235516 були зараховані кошти у сумі 5000,00 грн. Також банк додатково повідомив, що кошти зараховувались не по реквізитах, а через платіжну систему, тому у банка відсутня інформація відносно відправника даного платежу. Як відсутня інформація щодо підстави здійснення даного перерахування. 27.01.2026 р., від представника позивача, до суду, було подане клопотання, про участь сторони позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 03.02.2026 р., представник позивача, у судовому засіданні, в режимі відеоконференції, повністю підтримав позовні вимоги. Заявив про те, що видача кредиту та розмір боргу відповідачу по справі, підтверджується матеріалами справи. Тому, він просить суд задовольнити позовні вимоги позивача у повному об`ємі. Представник відповідача, у судовому засіданні, підтримав викладені у відзиві заперечення проти позовних вимог позивача. Заявив про те, що матеріалами справи не підтверджується у спосіб передбачений законодавством, ні надання кредиту відповідачу по справі, ні розмір боргу. В матеріалах справи відсутні первинні фінансові бухгалтерські документи які б підтвердили перерахування кредитних коштів відповідачу по справі. Також, матеріалами справи, не підтверджується факт повідомлення відповідача по справі про заміну кредитора по кредитному договору. А за таких обставин, позивач по справі та фактор по договору факторингу, не має права на вимоги боргу від відповідача по справі. Тому сторона відповідача просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо перерахування кредитних коштів відповідачу по справі, а лише надав довідку банку, де не вказано хто був відправником коштів, не вказано підстави даного перерахування. Сам факт перерахування коштів не доказує того, що дані кошти були перераховані саме як кредитні кошти. Що вони були перераховані саме кредитором. І що дані кошти були перераховані саме по кредитному договору зазначеному в позовній заяві позивача. Судом, у судовому засіданні, після визначення позиції сторін, та після вивчення матеріалів справи, було встановлено наступне: 16.12.2021 р., між ТОВ «МІЛОАН» як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, через сайт кредитора, був укладений електронний договір про споживчий кредит № 3610920. Згідно п.1.2 договору сума кредиту склала 5 000 (п`ять тисяч) грн.. 00 коп. Згідно п. 1.3 договору кредит видавався строком на 15 днів. Згідно п. 1.4 договору датою повернення кредиту являлось 31.12.2021 р. Згідно п.1.5 договору орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, яка складалась з розміру кредиту та загальних витрат позичальника складала 7 125,00 грн. Що згідно пунктів 2.3 та 2.3.1.2. договору, позичальник мав право на пролонгацію строку кредитування. Але докази пролонгації договору в матеріалах справи відсутні. А позивач, при сумі кредиту в 5 000,00 грн, та терміні кредитного договору в 15 днів, без доказу пролонгації кредитного договору, просить стягнути з відповідача борг у сумі 20 625,00 грн. Де сума боргу за тілом кредиту становить 5 000,00 грн. Відсотки за користування кредитом 14 625,00 грн. Заборгованість за комісією 1 000,00 грн. В матеріалах справи відсутні оформлені з дотриманням вимог чинного законодавства первинні фінансові бухгалтерські документи які б підтвердили факт перерахування кредитних коштів кредитором ТОВ «МІЛОАН» відповідачу по справі [PERSON] : в матеріалах справи відсутня завірена (проведена банком) платіжна інструкція по перерахуванню кредитних коштів кредитодавцем по кредитному договору на рахунок відповідача. Відсутній меморіальний ордер який би підтвердив дану фінансову операцію. При цьому, в матеріалах справи, знаходиться направлена на адресу первісного кредитора, довідка від третьої особи, Товариства з обмеженою відповідальністю фінансової компанії «ЕЛАЄНС» в якій повідомляється про те, що дана компанія, здійснила через сервіс онлайн платежів, на підставі договору № 40484607_26/10/18-1, платіж на карту № [NUMBER] , у сумі 5 000,00 грн. Договір, на який у своїй довідці посилається ТОВ ФК «ЕЛАЄНС», в матеріалах справи відсутній. Крім того, позивач додав до позову розрахунок боргу не підтверджений первинними фінансовими бухгалтерськими документами. Також судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні документальні докази того, що відповідач по справі, повідомлявся про зміну кредитора по договору споживчого кредиту № 3610920 від 16.12.2021 р. У листі Акціонерного товариства «Універсал банк», № БТ/Е-3795 надісланого до суду в якості відповіді на ухвалу суду про надання інформації стосовно рахунків відповідачки [PERSON] та руху коштів по них, повідомлялось про те, що 16.12.2021 р., на карту [PERSON] , [NUMBER] були зараховані кошти у сумі 5000,00 грн. Але при цьому, банк, додатково повідомив, що кошти зараховувались не по реквізитах, а через платіжну систему, тому у банка відсутня інформація відносно відправника даного платежу. Як відсутня інформація щодо підстави здійснення даного перерахування. Заслухавши у судовому засіданні доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Згідно правової позиції Верховного Суду України у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 24.06.2021 по справі № 686/19271/19 провадження № 61-9459св20, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а лише свідчить про наміри виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. В той час, як первинні документи, складаються лише за фактом надання послуг. А про факт отримання та повернення коштів свідчить не договір, а банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення грошей до каси кредитора. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року по справі № 169/506/17 провадження № 61-37213св18. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у Постанові №336/4796/18 від 20.05.2022 р., для стягнення боргу мало надати суду кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно ще надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості. Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 490/10008/17 (провадження № 61-11855св19). Та у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 757/39906/15-ц (провадження № 61-12781св19). В яких було зазначено, що для стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор, зобов`язаний довести не лише факт укладення договору, а й факт надання кредитних коштів, що має підтверджуватися відповідними первинними документами. Київський апеляційний суд, своєю постановою від 19 червня 2024 р., по справі № 757/25558/23, провадження № 22-ц/824/8037/2024, відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про стягнення заборгованості з відповідача, мотивуючи своє рішення тим, що незважаючи на те, що з позичальником та відповідачем по справі, був укладений кредитний договір, матеріалами справи, сам факт його виконання не доведено. Доводи позивача про те, що кредитні кошти були перераховані відповідно до умов кредитного договору та Правил надання споживчих кредитів, на підставі інформації про банківські реквізити для перерахування кредитних коштів, отриманої від відповідача, не підтверджуються будь-якими належними та допустимими доказами. Така сама позиція викладена у постанові Дніпровського апеляційного суду, від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, в якій апеляційний суд відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині відсутності в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника. Такої ж позиції, дотримався Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 21 серпня 2023 р., по справі № 176/655/23 провадження № 22-ц/803/6707/23, в якій суд також відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, через те, що у справі відсутні первинні бухгалтерські документи, як докази перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника Згідно п.2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі, та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату його складання, назву організації яка склала документ, зміст та обсяг операції. Посаду і прізвище особи, відповідальної за здійснення операції та правильність її оформлення. Згідно п. 51 Постанови НБУ № 75 від 4 липня 2018 р., «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа (форми), дату складання, найменування банку від імені якого складений документ, зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення), посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Згідно п. 52 Постанови НБУ № 75, первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними. І не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Згідно п. 15 постанови НБУ № 75, операції банку мають бути зареєстровані та відображені в регістрах бухгалтерського обліку в день їх здійснення або наступного робочого дня, якщо операція здійснена після закінчення операційного дня (часу) банку або у вихідні чи святкові дні. Позивач, в якості доказу по справі, додав до позову паспорт споживчого кредиту: Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, по справі № 393/126/20 від 23.05.2022 р., знайшла підстави для відступу від висновків Верховного Суду викладених у постановах: у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц, провадження № 61-13569св20, у справі № 313/346/20 провадження № 61-14573св20, від 18 листопада 2020 року, та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 провадження № 61-17707св19 про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. У підставах палати Касаційного цивільного суду зазначалось про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів так і договорів багатосторонніх правочинів. Домовленість сторін, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину. Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Тому ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем, не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Згідно ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту є інформаційним документом, який надається споживачеві до укладення договору. Його основна мета забезпечити споживача повною та прозорою інформацією про умови кредитування (повна вартість кредиту, процентна ставка, комісії, графік платежів тощо) для прийняття обізнаного рішення. Паспорт споживчого кредиту не є самостійним кредитним договором, і що найважливіше, не фіксує факт здійснення господарської операції з передачі грошових коштів. Він лише відображає умови, на яких може бути наданий кредит, а не факт його надання. Підпис на ньому підтверджує ознайомлення з умовами отримання кредиту, а не його реальне отримання. Паспорт споживчого кредиту є лише підтвердженням виконання переддоговірного обов`язку кредитодавець. Згідно позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові по справі № 161/16891/15-ц від 30.01.2018р., доказами, які можуть підтверджувати наявність заборгованості, та її розмір, можуть бути тільки первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які фіксують здійснення певних господарських та фінансових операцій. Згідно позиції Верховного Суду, у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, по справі № 554/4300/16-ц, первинні документи, можуть бути належними доказами підтвердження боргу тільки за умови, якщо вони будуть оформлені у відповідності зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Та у відповідності з «Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 р. Згідно п. 51 Постанови НБУ № 75 від 4 липня 2018 р., «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа, дату складання, найменування банку від імені якого складений документ, зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення), посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Згідно п. 52 Постанови НБУ № 75, первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними. І не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку. Згідно п. 15 постанови НБУ № 75, операції банку мають бути зареєстровані та відображені в регістрах бухгалтерського обліку в день їх здійснення або наступного робочого дня, якщо операція здійснена після закінчення операційного дня (часу) банку або у вихідні чи святкові дні. Згідно Постанови Київського апеляційного суду від 06.02.2020 р., по справі № 760/32527/18, провадження № 22-ц/824/789/2020, інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах аналітичного обліку. Без яких, виписка по рахунку не являється первинним документом. Згідно ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Згідно ст. 2 Закону, дія даного Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності. Згідно ст. 6 Закону, його вимоги є обов`язковими для всіх підприємств усіх організаційно-правових форм. Згідно п.2 ст. 9 Закону, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа, дату складання, зміст та обсяг операції, посаду і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення. Згідно Наказу Міністерства фінансів України № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку» від 24.05.1995 р., зі змінами № 467 від 28.12.2022 р., підписувати первинний документ має право тільки особа, уповноважена здійснювати дану операцію (п. 2.5 Положення № 88). Згідно п. 2.12. Положення № 88, керівник підприємства затверджує перелік відповідальних осіб, які мають право підписувати первинні документи на здійснення господарських операцій. Такі повноваження закріплюються наказом на право підпису первинних документів по підприємству. Позивач надав інформацію щодо розміру боргу, яка без підтвердження первинними фінансовими бухгалтерськими документами, не може бути належним доказом розміру заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Не підтвердивши інформацію про розмір боргу первинними фінансовими бухгалтерськими документами, позивач не виконав вимог ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як не виконав вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України, якою передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно позиції викладеній у Постанові Київського апеляційного суду від 19.06.2024 р., по справі № 757/25558/23 провадження № 22-ц/824/8037/2024, розрахунок заборгованості, сформований позивачем в односторонньому порядку, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки дані викладені в такому розрахунку, повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони сторони позивача Позивач по справі не являється кредитором по кредитному договору, а діє як фактор та правонаступник вимоги боргу на підставі договору факторингу № 26-07/2024 від 26.07.2024 р., Згідно ч.1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав або від первісного кредитора, або від фактора, письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги, з повідомленням про суму грошової вимоги та реквізитів фактора. Згідно ч.2 ст. 1082 ЦК України, боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Згідно ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку перед новим кредитором до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Він, як і раніше, повинен виконувати свої боргові зобов`язання тільки перед первісним кредитором. Дніпровський апеляційний суду, своєю постановою від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині не повідомлення боржника про зміну кредитора. Такої ж позиції, дотримався Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 21 серпня 2023 р., по справі № 176/655/23 провадження № 22-ц/803/6707/23, в якій апеляційний суд також відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі ще й через те, що у справі відсутні докази повідомлення боржника про зміну кредитора Позивач, в якості доказу надання кредиту відповідачу по справі додав довідку від третьої особи, ТОВ ФК «ЕЛАЄНС» про перерахування коштів. Харківський апеляційний суд, у своїй постанові від 08 травня 2023 р., по справі № 638/6913/22 провадження № 22-ц/818/762/23, відмовляючи ТОВ Фінансова компанія «Фінтраст Україна» у задоволенні її позову про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, мотивував своє рішення тим, що довідка третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім», про проведення платежу, на яку позивач посилається як на доказ перерахування коштів на рахунок позичальника по кредитному договору, належним та достатнім доказом перерахування кредитних коштів не являється. На підставі того, що між ТОВ ФК «Контрактовий дім» та відповідачем по справі, відсутні юридичні та правові відносини з питань кредитування. Київський апеляційний суд, у своїй постанові від 10.10.2024 р., по справі 765/15128/23 провадження 22-ц/ 824/13668/2024 відмовляючи ТОВ «Укр Кредит фінанс» у задоволенні його апеляційної скарги, про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, мотивував своє рішення, у тому числі і тим, що загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, здійснюється у відповідності з ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Який встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду за платіжними системами. Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, меморіальний ордер. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. В матеріалах справи міститься лист на адресу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від ТОВ ФК «Контрактний дім» (ЄДРОУ 35442539), в якому останній повідомляє про успішність фінансових операцій. При цьому вказаний лист не є первинним бухгалтерським документом, з якого можна встановити дійсність фінансової операції. Крім того, з даного листа вбачається, що переказ коштів здійснювався ТОВ ФК «Контрактний дім» яке не є учасником даної справи. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача по справі. Довідка, за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту за Кредитним договором також не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає положенням ст. 22 Закону. Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, меморіальний ордер, колегія суддів приходить до висновку про те, що за Кредитним Договором позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що кредитор ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок позичальника. В матеріалах справи знаходиться лист від АТ «Універсал банк», № БТ/Е-3795 з повідомленням про те, що 16.12.2021 р., на карту [PERSON] , 5375414131235516 були зараховані кошти у сумі 5000,00 грн. Представник позивача, у судовому засіданні, послався і на нього, як на доказ перерахування кредитодавцем кредитних коштів відповідачу по договору про споживчий кредит № 3610920 від 16.12.2021 р. Але в повідомлені банку вказується про те, що у банка відсутня інформація відносно відправника даного платежу, та підстави здійснення даного перерахування. Згідно ст. 14 ЗУ №361-IX "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що надає фінансові платіжні послуги платнику (ініціатору платіжної операції), повинен забезпечити, щоб усі платіжні операції супроводжувались інформацією про платника (ініціатора платіжної операції): повне найменування та місцезнаходження або ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України /реєстраційний (обліковий) номер платника податків та номер рахунка/електронного гаманця, з якого списуються кошти/унікальний номер електронного платіжного засобу (у разі ініціювання платіжної операції з використанням електронних платіжних засобів), а в разі відсутності рахунка - унікальний обліковий номер фінансової операції. Траст, або інше подібне правове утворення - повне найменування та місцезнаходження, номер рахунка/електронного гаманця, з якого списуються кошти, а в разі відсутності рахунка - унікальний обліковий номер фінансової операції. Інформацією про отримувача за платіжною операцією. Платіжна операція, ініційована в межах України, у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, електронних грошей, віртуальних активів, повинна супроводжуватися щонайменше номером рахунка/електронного гаманця або унікальним номером електронного платіжного засобу платника (ініціатора фінансової операції). Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами по справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Приймаючи до уваги те, що позивачем ТОВ «Факторинг партнерс» не надано суду належних доказів на підтвердження перерахування кредитодацем ТОВ «МІЛОАН» кредитних коштів відповідачу по справі [PERSON] по договору споживчого кредиту № 3610920 від 16.12.2021 р., а факт набуття позивачем ТОВ ФК «Факторинг партнерс» права вимоги боргу за вказаним договором не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову позивача ТОВ ФК «Факторинг партнерс» до [PERSON] - слід відмовити. На підставі вище наведеного, суд,

Outcome: dismissed