Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

1.Стислий виклад позиції позивача. 12.12.2024 позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», банк, позивач) звернувся до суду з вищевказаним позовом до відповідача [PERSON] , в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного 14.01.2015 між банком та позичальником [PERSON] кредитного договору позичальник отримав кредит в розмірі 16 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надавши [PERSON] можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту 17.06.2021 позичальник помер. 26.09.2023 позивач направив до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори претензію кредитора на яку 12.12.2023 отримав повідомлення, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернувся лише спадкоємець за заповітом [PERSON] . 02.01.2024 [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно якої банк пред`явив до нього свої вимоги, проте вказана вимога залишилась без реагування з боку відповідача. Станом на дату смерті [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 14.01.2015 становила 85 972,05 грн, яка складається з: 58 869,30 - заборгованості за тілом кредиту та 27 102,75 грн - заборгованості за відсотками. Посилаючись на те, що вказана кредитна заборгованість не погашена, а до відповідача після прийняття спадщини перейшов обов`язок щодо її повернення, позивач просив стягнути таку заборгованість з відповідача разом з понесеними ним судовими витратами. 2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 20.12.2024 за ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження (т.1, а.с.146); Також за цією ухвалою, за клопотанням представника позивача (т.1, а.с.139-141) впорядку підготовки справи до судового розгляду витребувано у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.В. копію спадкової справи після смерті [PERSON] (т.1, а.с.169-191) та у Софіївської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за місцем проживання (реєстрації) [PERSON] на дату його смерті (т.1, а.с.155); 06.01.2025 від представника відповідача [PERSON] адвоката Охримович Л.С. надійшов відзив, згідно яких вона заперечувала проти задоволення позовних вимог і зазначила, що відповідач [PERSON] не був родичем спадкодавця, він лише орендував належну [PERSON] земельну ділянку, яку після його смерті успадкував, а тому він не знав про існування кредитних зобов`язань [PERSON] . Наголосила, що відповідач вимогу від позивача про стягнення боргу спадкодавця не отримував, зокрема у рекомендованому листі, у якому позивач направляв претензію про сплату богу боржника, поштову адресу відповідача зазначено не повністю. Через неотримання спадкоємцем претензії від банку у встановлений законом строк, вважає, що позивачем не виконано належним чином вимоги ч. 3 ст. 1281 ЦК України. Вважає, що перебіг строку позовної давності для звернення з позовом до спадкоємців про стягнення боргу розпочався з дня, коли банк довідався про прийняття спадщини відповідачем [PERSON] , тобто з 12.12.2023, і оскільки він належним чином не повідомив безпосередньо відповідача про наявність боргу спадкодавця і з позовом до нього банк звернувся лише 26.11.2024, що поза межами шести місяців, визначених для цих дії згідно з ч. 3 ст. 1281 ЦК України, вважає, що вимоги банку з цих підстав не підлягають задоволенню. Також, зауважила, що позивачем не у повному обсязі визначено коло спадкоємців, які прийняли спадщину, оскільки померлий [PERSON] мав дружину та дітей, не встановлено обсяг всього спадкового майна та його вартість, переконана, що останній також мав у власності нерухомість у м. Кривому Розі. Таким чином, просила у задоволені позовних вимог відмовити повністю (т.1, а.с.160-162). 16.05.2025 за ухвалою суду, згідно клопотання представника відповідача (т.1 а.с.231-232,241), витребувано з Металургійного ВДВС у місті Кривому Розі Дніпропетровської області копію виконавчого провадження № 62969431 про примусове стягнення з боржника [PERSON] заборгованості на користь стягувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (т.2, а.с.10-23); 16.09.2025 за ухвалою суду підготовче судове засідання закрито і справу призначено до судового розгляду (т.2, а.с.52); Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - адвокат Мельникова Я.В., у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися завчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставлення судової повісти до електронного кабінету вказаного адвоката. Про причини своєї неявки представник не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не направляв. На минулому судовому засіданні, що мало місце 05.01.2026, вказаний представник, посилаючись на обставини та доводи позовної заяви, заявлені вимоги підтримувала і просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Охримович В.Г. у судове засідання теж не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення представник відповідача повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка про доставлення судової повістки до електронного кабінету вказаного адвоката. На минулому судовому засіданні, що мало місце 05.01.2026, вказаний представник, окрім доводів, зазначених у своєму відзиві також додатково пояснила, що у 2019 році банк звертався до суду з позовом безпосередньо до [PERSON] про стягнення з нього заборгованості саме за цим кредитним договором і за заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2020 позов було задоволено частково, зокрема з 60 131,79 грн пред`явлених вимог суд задовольнив заборгованість у розмірі 41 753,67 грн, тобто у сумі лише тіла кредиту, вважаючи решту боргу у вигляді нарахованих відсотків, заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойкою безпідставними. Відтак вважає, що банк знову безпідставно нарахував відсотки та незрозумілим чином збільшив тіло кредиту, що вказує на необґрунтованість позовних вимог про стягнення боргу за кредитом спадкодавця у розмірі 85 972,05 грн. Тому з огляду на всі ці обставини просила у задоволені позову повністю відмовити. Згідно висновку Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.10.2020 у справі №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Враховуючи належне повідомлення сторін про судове засідання та їх обізнаність про судовий розгляд, з урахуванням розумності строків розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін і прийняти рішення відповідно до наявних у справі доказів. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. За положеннями частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Оскільки текст рішення складено 03.02.2026, то незважаючи на те, що судове засідання призначене на 30.01.2026, датою ухвалення рішення є саме 03.02.2026. 3. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом установлено, що 14.01.2015 позичальник [PERSON] звернувся до позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 14.01.2015, відповідно до якої, отримав кредит в розмірі 16 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (т.1, а.с. 20). При укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, а саме надав [PERSON] можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором. Однак позичальник [PERSON] свою частину зобов`язань щодо повернення кредитних коштів виконував не своєчасно та не у повному обсязі, у зв`язку з чим за заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2020, у справі № 210/6788/19, було частково задоволено позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] про стягнення боргу. Зокрема стягнуто з [PERSON] на користь банку суму основного боргу (тіла кредиту) у розмірі 41 753,67 грн (т.1, а.с.226-229(знеособлене), т.2, а.с.104-106(повне)). Це рішення суду ніким не оскаржувалося, набрало законної сили, на підставі нього видано виконавчий лист та відкрито 08.09.2020 виконавче провадження за № 62969431 з примусового стягнення вказаного боргу (т.2, а.с.11). [INFO] боржник [PERSON] помер (т.1, а.с.106-108, 174). У зв`язку з його смертю державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі Саксаганський ВДВС у м. Кривому Розі) виніс постанову від 27.06.2023 про закінчення виконавчого провадження (т.2, а.с.23). У межах вказаного виконавчого провадження з боржника [PERSON] було примусово стягнуто лише 2556 грн (т.2, а.с. 10). Банк порахував, що станом на дату смерті [PERSON] залишилася не погашеною заборгованість за кредитним договором від 14.01.2015 у розмірі 85 972,05 грн, яка складається з: 58 869,30 суми основного боргу (тіла кредиту) та 27 102,75 грн відсотків за його користування (т.1, а.с 10-18). 26 вересня 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслало претензію кредитора до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, в якій просило повідомити, чи відкривалась спадкова справа після померлого боржника [PERSON] (т.1, а.с.116-117). 23 жовтня 2023 року вказана претензія була направлена за належністю до приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Кучман І.І., який відкрив спадкову справу за № 104-2021 після смерті боржника (т.1, а.с.118). 12 грудня 2023 банк отримав повідомлення від вказаного приватного нотаріуса, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернувся лише спадкоємець за заповітом [PERSON] , який 13.01.2022 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо земельної ділянки площею 9,3075 га, за кадастровим № 1221882400:01:020:0008, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Златоустівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (т.1, а.с.119, 188 (на звороті)). 02 січня 2024 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК»направив лист-претензію до [PERSON] , яка на час судового розгляду справи відповідачем не виконана (т.1, а.с.120, 122). 4. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ч. 4 ст. 1281 ЦК України, кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України. При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: - чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1281 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги; - коло спадкоємців, які прийняли спадщину; - при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1281 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, встановити дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц (№61-25487св18). 4.1. Щодо дотримання позивачем вимог ст. 1281 ЦК України. Судом установлено, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дізналося про смерть боржника [PERSON] лише після винесення 27.06.2023 державним виконавцем Саксаганського ВДВС постанови про закінчення виконавчого провадження з примусового стягнення з вказаного боржника заборгованості. У такому випадку для реалізації кредитором права задовольнити свої вимоги за рахунок успадкованого спадкоємцем боржника майна звернення з відповідними вимогами до спадкоємця боржника має відбуватися відповідно до частини третьої статті 1281 ЦК України (якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину). 26 вересня 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надіслало претензію кредитора до Четвертої криворізької державної нотаріальної контори та 12 грудня 2023 отримав відповідь/повідомлення від нотаріуса, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернувся лише спадкоємець за заповітом [PERSON] , який 13.01.2022 отримав свідоцтво про право на спадщину. Отже преклюзивні строки для звернення банку до вказаного спадкоємця почали свій відлік саме з 12.12.2023. АТ КБ «ПРИВАТБАНК»направив лист-претензію до [PERSON] 02 січня 2024 року, тобто у межах строків встановлених ч. 3 ст. 1281 ЦК України, а тому не втратив права миги до вказаного спадкоємця боржника. Посилання представника відповідача на відмову від позову з підстав визначених ч. 4 ст. 1281 ЦК України через те, що відповідач [PERSON] не отримував особисто вказану вимогу від банку і про наявність до нього претензій він довідався лише з цього позову, який був поданий до суду лише 26.11.2024, тобто поза межами строку, передбаченого ч. 3 ст. 1281 ЦК України,не заслуговують на увагу. Так, частина 3 статті 1281 ЦК України містить приписи про необхідність встановлення самого факту пред`явлення кредитором на протязі шести місяців своїх вимог до спадкоємця, який прийняв спадщину боржника, і не передбачають обов`язкового отримання цієї претензії самим боржником. У матеріалах справи міститься претензія кредитора та Реєстр згрупованих відправлень про направлення 08.01.2024 цієї претензії рекомендованим листом з повідомленням АТ «УКРПОШТА», у тому числі і відповідачу [PERSON] за адресою с. Новохортиця Дніпропетровської області, поштовий індекс 53152 (т.1, а.с.120, 122). Доводи представника відповідачки про те, що при поштовому відправленні банк не повністю вказав адресу проживання відповідача, неправильно зазначив номер телефону останнього, хоч він є теж клієнтом банку і знав його всі контактні дані, але не повідомив його належним чином, не спростовують вищевказаних висновків суду. Більш того, тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить про те, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`явлення вимог може відбутися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса (див.: постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 13 червня 2018 року у справі № 758/8549/15, провадження № 61-8438св18). Також варто зауважити на помилковість ототожнення представником відповідача понять «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» та «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах: від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15, провадження № 14-53цс18; від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15, провадження № 14-49цс19. Таким чином, суд дійшов висновку, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК», як кредитор, пред`явив вимогу до відповідача [PERSON] , як спадкоємця боржника, з дотриманням строків, визначених частиною третьою статті 1281 ЦК України. 4.2. Щодо визначення кола спадкоємців, які мають відповідати за вимогами кредитора. Як видно з копії матеріалів спадкової справи (т.1 а.с.169-190), витребуваної судом, після смерті боржника [PERSON] спочатку 23.06.2023 з заявою про прийняття спадщини, а потім 13.01.2023 з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся лише один спадкоємець спадкоємець за заповітом, відповідач у справі [PERSON] (т.1, а.с.170, 177). Таким чином лише відповідач 13.01.2022 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом щодо земельної ділянки площею 9,3075 га, за кадастровим № 1221882400:01:020:0008, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Златоустівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (т.1, а.с.70, 188 (на звороті)). Посилання представника відповідача на наявність у спадкодавця дружини та дітей, по-перше нічим не підтверджено, а по-друге, навіть якщо вони і є, то вони у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України вважаються такими, що не прийняли спадщину, відтак згідно вимог ч. 1 ст. 1282 ЦК України, не можуть відповідати за вимогами кредитора, оскільки від боржника майна у межах якого відбувається стягнення боргу, вони не успадкували. Доказів, що на момент смерті разом з спадкодавцем були зареєстровані та проживали члени його сім`ї суду надано не було. Більш того, з матеріалів спадкової справи судом установлено, що [PERSON] на момент смерті ніде не був зареєстрований (т.1, а.с.174 (на звороті)), що унеможливлювало прийняття спадщини його ріднею у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Посилання представника відповідача на зареєстроване місце проживання боржника з його ріднею за адресою [ADDRESS] не заслуговують на увагу, адже спростовуються довідкою відділу реєстрації місця проживання громадян виконкому Металургійної районної у місті Кривий Ріг ради, у якій зазначено, що [PERSON] за власним бажанням знявся з реєстрації з вказаної адреси ще 25.06.2019 (т.1, а.с.174 (на звороті)). З огляду на викладене, під час розгляду справи судом установлено правильне коло спадкоємців, зокрема спадкоємця [PERSON] , який єдиний прийняв спадщину після смерті боржника і отримав свідоцтво про право на спадщину на цінне його майно земельну ділянку. 4.3. Щодо визначення розміру вимог кредитора. Звертаючись до суду з цим позовом, банк визначив, що станом на дату смерті [PERSON] залишилася не погашеною заборгованість за кредитним договором від 14.01.2015 у розмірі 85 972,05 грн, яка складається з: 58 869,30 суми основного боргу (тіла кредиту) та 27 102,75 грн відсотків за його користування. Суд не погоджується з сумою вказаних вимог з огляду на те, що при їх нарахуванні позивач не врахував на вже стягнену за заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2020 суму заборгованості (надалі рішення суду від 01.07.2020). Так, за цим рішенням суду позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до [PERSON] було задоволено частково, зокрема з 60 131,79 грн пред`явлених вимог суд стягнув заборгованість лише у вигляді основного боргу (тіла кредиту) у сумі 41 753,67 грн, у задоволені решти вимог про стягнення відсотків, заборгованості за простроченим тілом кредиту та неустойки суд відмовив за безпідставністю. Рішення набрало законної сили та приведено до виконання. Однак, як вже було зазначено судом раніше, за постановою державного виконавця Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі від 27.06.2023 закінчено виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного рішення судуна підставі п. 3 ч. 1 ст. 39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника [PERSON] . Суд зауважує, що на стадії виконання судового рішення, як на завершальній стадії судового провадження, можлива заміна сторони у виконавчому провадженні, як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку норми статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з нормами статті 55 ЦПК України. Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства. Такий висновок про застосування статті 442 ЦПК України викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21). Таким чином, позивачем обрано належний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки заміна сторони померлого боржника на його правонаступників є неможливою адже у відділі Скасаганського ВДВС у м. Кривому Розі відсутні відкриті виконавчі провадження з примусового виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.07.2020 по справі № 210/6788/19. При ухваленні цього рішення суд також враховує позицію Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, висловлену ним у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 202/6453/23 (провадження № 61-3821св24), а саме: «апеляційний суд натомість у задоволенні позову відмовив, оскільки: банк будучи обізнаним про відкриття виконавчого провадження, яке в подальшому було закінчено приватним виконавцем, у зв`язку із смертю боржника, не скористався своїм правом на оскарження постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження, оскільки приватний виконавець передчасно прийняв постанову про закінчення виконавчого провадження, не замінивши боржника за наявності спадкоємців, для подальшого примусового виконання рішення суду; пред`явлення вимоги про стягнення боргу кредитором спадкодавця у цій справі не є ефективним способом захисту порушеного права позивача; заявлені вимог не обґрунтовані та не відповідають критеріям ефективного судового захисту й задоволення такої вимоги не відновлює порушені права позивача та не встановлює між сторонами правову визначеність. Між тим, апеляційний суд не звернув увагу на те, що застосування спеціальних способів захисту, які визначені законодавцем для захисту окремих категорій цивільних прав, не виключає можливості також застосовувати загальні способи захисту цивільних прав та інтересів; застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі; апеляційний суд не врахував, що законодавець не пов`язує можливість кредитора спадкодавця звернутися з позовом про стягнення боргу зі спадкоємця із оскарженням чи / не оскарженням постанови виконавця про закінчення виконавчого провадження». При цьому, суд зауважує, що закінчення виконання судового рішення не означає втрату чинності цього рішення, адже на час розгляду цієї справи воно залишається не виконаним. Згідно зі статтею 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Згідно вимог ч. 4. ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Заборгованість за вищевказаним рішенням суду від 01.07.2020 у сумі основного боргу 41 753,67 грн була визначена судом станом 15.07.2019, а тому у цій справі суд перевіряє правомірність нарахування боргу лише за період з 16.07.2019 та подень смерті боржника, тобто по [INFO] . За вказаний період банком визначена сума основного боргу (тіла кредиту) у розмірі 58 869,30 грн. Між тим, при дослідженні виконаних банком розрахунків суми основного боргу, банком не було доведено, а судом не установлено за рахунок чого тіло кредиту за півтора роки збільшилося на 17 115,63 грн., адже як видно з виписки по картковому рахунку боржника [PERSON] , останній використовував кошти для придбання товару ще 06.04.2019 і після цього кредитною карткою для своїх потреб він не користувався (т.1, а.с.17-18). Цей період був вже врахований і під час ухвалення рішення суду від 01.07.2020, відтак після його ухвалення, усупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України, банк не надав доказів про збільшення кредитного ліміту та використання його боржником. Що стосується вимог про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 27 102,75 грн, то суд зазначає, що за рішенням від 01.07.2020 суд, з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131 цс 19), дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку відсотків, а також штрафів у зв`язку з недоведеністю факту досягнення сторонами домовленості про їх сплату [PERSON] у будь-якому розмірі. Після набрання цього рішення законної сили, банк не надав належних доказів про узгодження між сторонами в установленому порядку відсотків для користування кредитом, тобто банком були нараховані відсотки за таким самим принципом, які він нарахував раніше ще при поданні до суду позову безпосередньо до боржника [PERSON] , з огляду на викладене, з урахуванням положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України, суд вважає нарахування банком відсотків у розмірі 27 102,75 грн безпідставними. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитом боржника, яка складає, з урахуванням стягнутих на стадії примусового виконання рішення суду від 01.07.2020 -2556 грн (т.2, а.с.10), у розмірі 39 197,67 грн (41 753,67 - 2556). 4.4. Щодо встановлення обсягу спадкового майна та його вартості. З матеріалів спадкової справи було встановлено, що [PERSON] після смерті боржника [PERSON] успадкував земельну ділянку площею 9,3075 га, за кадастровим № 1221882400:01:020:0008, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Златоустівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Вартість цього успадкованого нерухомого майна становила 270 933,39 грн (т.1, а.с. 188 (на звороті)). Дана вартість була визначена виходячи з даних Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку цієї земельної ділянки станом на 12.01.2022 (т.1, а.с.181 на звороті), однак на час розгляду справи, 03.02.2026 нормативна грошова оцінка цієї земельної ділянки збільшилася і складає вже 344 356,34 грн. (т.2, а.с.107). Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі (стаття 1282 ЦК України). Таким чином суд доходить висновку, що на час звернення до суду з позовом 12.12.2024, чи навіть на час розгляду цієї справи, вартість успадкованого відповідачем майна не зменшилася і його розмір точно не більше заборгованості спадкодавця - боржника, яка знайшла своє підтвердження під час розгляду справи у сумі 39 197,67 грн. Доводи представника відповідача щодо не встановлення позивачем всього обсягу спадкового майна та його вартості суд знаходить безпідставними з огляду на таке. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що: «одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, закріплений у статтях 12, 81 ЦПК України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Ураховуючи предмет спору у зазначеній справі, до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц (провадження № 61-44960св18) вказано, що: «встановивши відповідно до положень статті 1282 ЦК України наявність порушеного права (наявність непогашеної заборгованості) та факт прийняття спадщини після смерті позичальника [PERSON] його дочкою [PERSON], наявність спадкового майна, суд відмовив у позові з огляду на відсутність у прохальній частині позову переліку спадкового майна. У той же час, суд не врахував, що принцип змагальності цивільного процесу, який був закріплений у статті 60 ЦПК України 2004 року на час розгляду справи, передбачав, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Тому висновки судів про відмову в позові з тих підстав, що позивачем не зазначено перелік спадкового майна, не надано доказів, які підтверджують яке саме майно одержано спадкоємцями у спадщину та яка вартість цього майна, суперечать вимогам процесуального закону, оскільки суди безпідставно поклали обов`язок доказування наведених обставин на сторону позивача». Таким чином, під час судового розгляду справи знайшли своє підтвердження як дотримання позивачем строків, визначених статтею 1281 ЦК України, так і часткове обґрунтування вимог кредитора боржника, а також те, що визначений судом борг спадкодавця не перевищує межі відповідальності спадкоємця відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України, відтак маються підстави для часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зокрема на суму боргу 39 197,67 грн. 5. Розподіл судових витрат. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні до суду цього позову було сплачено 3028 грн судового збору (т.1, а.с.135). Враховуючи, що судом були задоволені частково позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та стягнуто із відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 39 197,67 грн. і з заявлених 85 972,05 грн, то з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір пропорційно задоволеної суми позовних вимог, що складає у розмірі 1 380,47 грн.

Outcome: partial