Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, та вимоги мотивує тим, що 27.01.2023 між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №6881424, згідно з умовами якого відповідач отримав 7000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток №1 до кредитного договору №6881424 від 27.01.2023) відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором. 26.06.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №99-МЛ від 26.06.2023. Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №6881424 від 27.01.2023, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Сума заборгованості [PERSON] становить 27937 грн., відповідно до виписки з особового рахунку, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6300 грн.; прострочена заборгованість за сумою відсотків 20307 грн., прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту 1330 грн. У зв`язку з чим, просить суд стягнути з [PERSON] на їхню користь заборгованість за кредитним договором №6881424 від 27.01.2023 в сумі 27937 грн. та 2422,40 грн. судового збору та 8000 витрат на правову допомогу. Представник позивача ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» - адвокат Усенко М.І. в позовній заяві просив справу розглядати за відсутністю представника позивача (а.с.4 зворот). Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, представник відповідача Череда Т.М. надала суду заяву про розгляд справи без участі відповідача та її представника. Надала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що [PERSON] визнає позовні вимоги лише в частині заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6300,00 грн. та простроченої заборгованості за відсотками у розмірі 6300,00 грн. Заявлений Позивачем розмір процентів є явно неспівмірним сумі тіла кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності та свідчить про істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків сторін на шкоду позичальника як споживача фінансових послуг, оскільки розмір заявлених до стягнення процентів майже у чотири рази перевищує суму отриманого кредиту. Наданий Позивачем розрахунок заборгованості не підтверджує правильності нарахування процентів та не може вважатися належним і допустимим доказом наявності заборгованості у заявленому розмірі, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23. Кредитний договір між сторонами не пролонговувався, а [PERSON] не вчиняла жодних дій, спрямованих на його пролонгацію, та не надавала згоди на вчинення таких дій. Водночас до позовної заяви Позивачем долучено відомість щоденних нарахувань та погашень за кредитним договором № 6881424, з якої вбачається, що кошти, сплачені [PERSON] з метою погашення кредитної заборгованості, безпідставно та без її волевиявлення були зараховані Позивачем у рахунок комісії за пролонгацію кредитного договору. Зокрема, така дія з боку Позивача мала місце 17.02.2023 року, коли сума 700,00 гривень була зарахована як комісія за пролонгацію кредиту, незважаючи на відсутність будь-яких правових підстав для її нарахування. Таким чином, загальна сума безпідставно утриманої комісії за пролонгацію становить 700,00 гривень. З урахуванням наведеного, Відповідачка вважає, що зазначена сума у розмірі 700,00 гривень підлягає зарахуванню у рахунок погашення заборгованості за відсотками за кредитним договором, а не віднесенню на оплату комісії, яка не передбачена законом та умовами договору. Крім того, доводи позовної заяви в частині стягнення заборгованості за комісією не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються усталеною правовою позицією Верховного Суду. Враховуючи, що заявлена Позивачем до стягнення заборгованість за відсотками за кредитним договором у розмірі 20307,00 гривень не є співмірною сумі тіла кредиту 6300,00 гривень, є непропорційно великою, суперечить принципам розумності та добросовісності, а також свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін на шкоду позичальника як споживача фінансових послуг, а також з урахуванням того, що частина сплачених Відповідачкою коштів у сумі 700,00 гривень була безпідставно зарахована Позивачем як комісія за пролонгацію кредитного договору без волевиявлення та згоди позичальника, просить суд: з зменшити розмір процентів за кредитним договором до розміру тіла кредиту у сумі 6300,00 гривень; зарахувати суму 700,00 гривень, безпідставно утриману як комісію за пролонгацію, у рахунок погашення заборгованості за відсотками за кредитним договором. Враховуючи, що Відповідачка ще на стадії подання відзиву визнала частину позовних вимог, просить суд застосувати приписи статей 141, 142 ЦПК України та вирішити питання про повернення ТОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» 50% сплаченого судового збору з державного бюджету. Щодо заявлених позивачем витрат просить суд не враховувати зазначені витрати під час вирішення питання про розподіл судових витрат або, у разі визнання часткової обґрунтованості, зменшити їх розмір до мінімально розумного рівня. Просить суд зменшити розмір заявлених до стягнення відсотків за кредитним договором до розміру тіла кредиту, а саме до 6300,00 гривень, як таких, що є неспівмірними, непропорційними та такими, що порушують принципи розумності й добросовісності; зарахувати суму 700,00 гривень, безпідставно утриману Позивачем як комісію за пролонгацію кредитного договору без волевиявлення та згоди Відповідачки, у рахунок погашення заборгованості за відсотками за кредитним договором; у задоволенні позовних вимог у решті відмовити; застосувати положення ст. 142 ЦПК України та вирішити питання про повернення Позивачу 50% сплаченого судового збору з державного бюджету у зв`язку з частковим визнанням позову Відповідачкою; стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. (а.с.36-40). Ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №6881424 від 27.01.2023 відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 7000 грн., загальним строком на 104 днів з 27.01.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів; пільговий період складає 14 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 10.02.2023, поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 11.05.2023 (дата остаточного погашення заборгованості) (а.с.8-10). Згідно п.1.4 договору, позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 10.02.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 11.05.2023 (останнього дня строку кредитування). Договір №6881424 відповідачем [PERSON] підписано електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором) W14110 (а.с.11 зворот). Згідно п. 2.1 договору про споживчий кредит №6881424 від 27.01.2023, кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] *05. Відповідно до платіжного доручення №92280959 від 27.01.2023, ТОВ «Мілоан» було успішно переховано кошти на платіжну картку [PERSON] на суму 7000 грн. згідно договору №6881424 (а.с.12). Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що відповідачем здійснено відповідний алгоритм дій, спрямованих на укладення договору про споживчий кредит №6881424 від 27.01.2023, що не заперечувалося і самим відповідачем. Відповідно до частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі Згідно частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до частини 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно частини 12 та 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити борг, а також відсотки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, тому позичальник зобов`язаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 1077 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 26.06.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» був укладений договір відступлення прав вимоги № 99-МЛ, відповідно до якого остання набула право грошової вимоги до боржників ТОВ «Мілоан», в тому числі і до [PERSON] за договором №6881424 від 27.01.2023 на загальну суму заборгованості 27937 грн., з яких: 6300 грн.- заборгованість за тілом кредиту; 20307 грн.- заборгованість за відсотками, 1330 грн. залишок по комісії за надання кредиту (а.с.13-16, 17 зворот). Таким чином, згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №99-МЛ від 26.06.2023 підтверджується факт переходу від ТОВ «Мілоан» до ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» прав вимоги заборгованості за договором №6881424 від 27.01.2023 у розмірі 27937 грн. Відповідачем рішення суду про визнання договору відступлення прав вимоги №99-МЛ від 26.06.2023. та договору про споживчий кредит №6881424 від 27.01.2023 недійсним, суду не надано. Заперечуючи проти задоволення вимог позивача про стягнення боргу [PERSON] не погодилася із розрахунком заборгованості за кредитним договором, яку він просив стягнути з неї на користь позивача, посилаючись на те, що позивач не мав права нараховувати відсотки понад строк кредитування та заявлений Позивачем розмір процентів є явно неспівмірним сумі тіла кредиту, суперечить принципам розумності та добросовісності та свідчить про істотний дисбаланс договірних прав і обов`язків сторін на шкоду позичальника як споживача фінансових послуг, оскільки розмір заявлених до стягнення процентів майже у чотири рази перевищує суму отриманого кредиту. Суд не може погодитися з цими твердженнями, з огляду на таке. Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статті 627 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як "строк договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України). Судом встановлено, що за умовами електронного договору №6881424 від 27.01.2023, ТОВ «Мілоан» надало [PERSON] кредит у сумі 7000 грн. (пункт 1.2. Договору), строком на 104 днів. Згідно п.1.5.2 договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1960 грн., які нараховуються за ставкою 2,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 18900 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3). Відповідно до п.1.5.1 договору, комісія за надання кредиту: 1330 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно з п.4.2 Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування (датою остаточного погашення заборгованості), з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією ), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною ставкою передбаченою п.1.5.3 Договору, в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбаченихст.625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної ставки, передбаченої пунктом 1.5.3 Договору. Обов`язок позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця. Відповідно до п. 2.3.1 Договору Позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені цим п.2.3 договору та розділом 6 правил, у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту на певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Можливі періоди продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту: строк продовження 3 дні - 3% розмір комісії, 7 днів - 6%, 15 днів - 10%. Якщо позичальник здійснює продовження/поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено/поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору. За таких обставин, умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредиту та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. За відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми процентів за користування кредитом до 11.05.2023, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування. Позивачем наданий розрахунок заборгованості, який узгоджується з умовами Договору і є достатнім та допустимим доказом розміру заборгованості відповідача за цим договором. Оскільки відповідач 11.05.2023 кредит в сумі 7000 грн. не повернула, а продовжувала користуватися кредитними коштами, то ТОВ «Міолан» нараховував проценти за користування кредитом (а.с.12 зворот). Таким чином, [PERSON] не виконала свої зобов`язання за кредитним договором №6881424 від 27.01.2023, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» порушило перед судом питання про стягнення з неї заборгованості, яка станом на 12.11.2025 року становить 27937 грн., з яких: 6300 грн. прострочене тіло; 20307 грн. прострочені відсотки; 1330 грн. заборгованість за комісіями (а.с.13). Отже, суд вважає, що позивач довів факт порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені кредитним договором №6881424 від 27.01.2023. А тому, з огляду на викладене, позов підлягає задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №6881424 від 27.01.2023 у розмірі 27937 грн. Щодо клопотання відповідача про повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, суд зазначає наступне. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. (а.с.7). Відповідач у відзиві від 25.12.2025 частково визнала позовні вимоги, а саме визнала тіло кредиту у розмірі 6300 грн. Щодо заявлених до стягнення відсотків у розмірі 20307 грн. просила зменшити розмір нарахованих відсотків за кредитним договором, а саме до 6300 грн. та зарахувати 700 грн. безпідставно утримані позивачем, як комісії за пролонгацію кредитного договору без волевиявлення та згоди відповідачки у рахунок погашення заборгованості за відсотками за кредитним договором. Таким чином, оскільки відповідач позов визнала лише частково, а не повністю, то вимога про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст. 142 ЦПК України) не підлягає задоволенню. А тому, згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір з відповідача на користь позивача у розмірі 2422,40 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Відповідно до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с.19 зворот); Акту № Д/9077 наданих послуг від 12.11.2025 та Детального опису наданих послуг до Акту №Д/9077 за договором про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №6881424 від 27.01.2023 становлять 8000 грн. (а.с.20). Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи критерій розумності розміру, виходячи з конкретних обставин справи віднесення справи до категорії малозначних, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), розгляд справи без участі сторін при заочному розгляді на підставі заяви представника позивача та значення справи для сторін, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку не присуджувати позивачу на користь якого ухвалено судове рішення, всі витрати на професійну правничу допомогу, що заявлені до стягнення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу з у рахуванням пропорційності до розміру позовних вимог, у сумі 3000 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволено, то витрати відповідача на правову допомогу у розмірі 6000 грн. задоволенню не підлягають.

Outcome: approved