Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» звернувся з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив стягнути з останньої заборгованість за кредитним договором №4471516 від 13.03.2024 року у розмірі 10460,87 гривень, судові витрати в розмірі 2422,40 гривень, та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. В обґрунтування позову зазначив, що 13.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №4471516, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 1500 гривень, строком на 360 днів до 09.03.2025 р., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5% від суми кредиту за кожен день прострочення. 31.03.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу №311/03/2025 відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» належне йому право вимоги до відповідача коштів право на одержання яких належить ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за кредитним договором №4471516 від 13.03.2024 року. Вказав, що у зв`язку з невиконання умов договору відповідачем, за нею обліковується заборгованість, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач до судового засідання повторно не з`явилася, причину неявки та своїх зауважень суду не повідомила, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Відзив не надавала. У зв`язку з чим, відповідно до положень ч. 8 ст.178, ч. 4 ст.223, ч. 1 ст.280 ЦПК Українина підставі наявних у справі доказів, зі згоди представника позивача, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суддя дійшов наступного. Судом встановлено, що 14.03.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено кредитний договір №4471516, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 1500,00 гривень, строком на 360 днів з 14.03.2024 року по 09.03.2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2.5% (стандартна ставка) від суми кредиту за кожен день прострочення. Договір про споживчий кредит укладено з відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Проелектронну комерцію» та підписаний шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також підписано паспорт споживчого кредиту. ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» виконав умови договору про споживчий кредит та перерахував шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки відповідачки, зазначеної останньою у договорі, № [NUMBER] , кошти в розмірі 1500 гривень. 31.03.2025 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» укладено договір факторингу №31-1/03/2025 відповідно до умов якого ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» належне йому право вимоги до відповідача коштів право на одержання яких належить ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» за кредитним договором №4471516 від 14.03.2024 року. Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №3-1/03/2025 від 31.03.2025 позивач набув права грошової вимоги до відповідача [PERSON] по кредитному договору №4471516 від 14.03.2024. Сума заборгованості відповідача становить 10460,87 гривень, яка складається з: 1494,47 грн. заборгованості за основним боргом, 8966,40 грн. суми заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором, що підтверджується розрахунком заборгованості наданим позивачем. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до положень ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідачем умови договору належним чином не виконано, порушено вимоги правил надання банківських послуг, якими передбачено зобов`язання позичальника погашення заборгованості за кредитом, проценти за його користування. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, з яким погоджується суд, відповідач внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов`язань має заборгованість за кредитним договором №4471516 від 14.03.2024 року у розмірі 10460,87 гривень. Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а саме: про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №4471516 від 14.03.2024 року у розмірі 10460,87 гривень. Також, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн., у відповідності до ст.141 ЦПК України. Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи правнича допомога позивачу у справі надавалась адвокатом Дідух Є.О., згідно Договору №08/11/2024-А від 08.11.2024 року на надання правової (правничої) допомоги, акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг), Заявки на виконання доручення до Договору №08/11/2024-А від 08.11.2024 року. Загальна вартість виконаних робіт складає 10000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у рішенні від 23.01.2014 у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (§ 268). Крім цього, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. У рішенні від 28.11.2002 ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial