Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом. В обґрунтування зазначає, що 22.09.2004 року був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №2162. З самого початку подружжя проживали разом, стосунки були нормальними, згодом почали разом займатися бізнесом, який спричинив сварки, непорозуміння та серйозні конфлікти як у роботі, так і в сімейному житті. Подружжя терпіли один одного, а з часом у 2010 році остаточно вирішило не працювати та не проживати разом. З того часу мешкають окремо, дітей не мають, ведення спільного сімейного господарства, близькі стосунки та будь-які приязні стосунки припинені. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі, оскільки це суперечить інтересам подружжя. Як стверджує позивач, відповідач не проти розлучення, але не має бажання займатися даним процесом, тому розірвання шлюбу по ст. 106 СК України не є можливим. Спір про поділ майна відсутній. Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 14 серпня 2025 року цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було залишено без руху та надано термін для усунення зазначених в ухвалі недоліків. 04 вересня 2025 року до суду надійшла заява від позивача [PERSON] про доручення до справи №755/14837/25 довідки про реєстрацію місця проживання відповідача [PERSON] (а.с. 19). Ухвалою судді Дніпровського районного суду м. Києва від 15 вересня 2025 року цивільну справу №755/14837/25 було передано до Згурівського районного суду Київської області за підсудністю. Ухвалою судді Згурівського районного суду Київської області від 04 грудня 2025 року було відкрито провадження, розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, справу призначено до розгляду по суті, визначено сторонам строки для подання заяв по суті справи та призначено до судового розгляду. 24 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву про розірвання шлюбу, в якому відповідач просила задовольнити позовні вимоги та розглянути справу без виклику сторін. У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час, і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно із частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд визнав можливим розглядати справу за відсутності учасників справи, оскільки у справі є достатньо матеріалів про права та правовідносини сторін та неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено, що 22 вересня 2004 року, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2162. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Позивач стверджує, що вони з відповідачем у 2010 році остаточно вирішили не працювати і не жити разом. Ведення спільного сімейного господарства, близькі стосунки та будь-які приязні стосунки ними припинені. Неповнолітніх дітей від шлюбу подружжя не має. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі та суперечить їхнім інтересам. Після телефонної розмови вони вирішили, що краще розлучитися, проте дружина не бажає займатися розлученням. Відповідач [PERSON] позов визнала повністю. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21 СК України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст. 114, 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Дослідивши письмові докази у справі, враховуючи визнання позову відповідачем, прийняте судом, та те, що сторони не підтримують шлюбно-сімейні відносини, разом не проживають понад 15 років, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. При зверненні до суду позивач [PERSON] сплатив судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок). (а.с. 1 квитанція). В силу норми ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved