Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

31.07.2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом про звільнення нерухомого майна з-під арешту. Вимоги обґрунтовував тим, що за позивачем зареєстровано на праві власності житловий будинок за адресою [ADDRESS] , згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.04.2025 року та земельну ділянку, кадастровий номер: 5123782000:02:004:1030, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.04.2025 року. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна позивачу стало відомо, що на земельну ділянку, кадастровий номер: 5123782000:02:004:1030 накладено арешт на підставі постанови, серія та номер: ВП№36534317, виданий 29.05.2013, видавник: Відділ державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області (номер запису про обтяження: 59526702). Наявність арешту, накладеного на вказану земельну ділянку, порушує майнові права та інтереси позивача як власника нерухомого майна. Овідіопольським відділом державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у задоволенні заяви позивача про скасування арешту відмовлено, вказано на необхідність звернення до суду з позовом про зняття арешту з нерухомого майна. Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та в порядку ст.ст.274,277 ЦПК України призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою та просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] належним чином сповіщена про день та час розгляду справи, в судове засідання не прибула. 11.11.2025 року відповідачка надала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що позовну заяву отримала 11.11.2025 року, просила судове засідання, призначене на 12.11.2025 року перенести на іншу дату для підготовки до участі у розгляді справи. Станом на дату розгляду справи відзиву до суду не подала. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «КБ НАДРА» в судове засідання не прибув, відзиву до суду не подав, належним чином сповіщений про день та час розгляду справи. Представник третьої особи Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не прибув, відзиву до суду не подав, належним чином сповіщений про день та час розгляду справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Суд встановив, що 14.03.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11126677000, за яким позичальнику надано кредит у сумі 260 000 дол. США зі сплатою 12,5 % річних на строк до 14.03.2022 року. На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 14.03.2007 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки (реєстр №1169), за яким в іпотеку банку передано житловий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку кадастровий номер 5123782000:02:004:1030, площею 0,0653 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Надалі, право вимоги за вказаним кредитним та іпотечним договорами перейшло від ПАТ «УкрСиббанк» да ПАТ «Дельта Банк». Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.12.2015 року у справі №509/3932/15-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність задоволено. В рахунок погашення загальної заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Дельта Банк» за договором про надання споживчого кредиту №11126677000 від 14.03.2007 р. на загальну суму заборгованості 8737062,51 грн., з яких тіло кредиту 4161539,16 грн., відсотки 3247504,32 грн., пеня 1240580,33 грн., 3% річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту 38459,55 грн. та 3% річних від простроченої заборгованості по відсоткам 48979,15 грн. звернуто стягнення на предмети іпотеки за нотаріально посвідченим договором іпотеки від 14.03.2007 р. (реєстр. № 1169), шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , що складається в цілому з одного житлового ракушнякового будинку під літ. «А,а,а-1», загальною площею 231,4 кв.м, житловою 77,7 кв.м, під літ. «Б» - баня, під літ. «В» - тамбур (котельня), під літ. «Г,г» - гараж, під літ. «Д» - навіс, під № 1-5,І спорудження, замощення, який належить [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.03.2007 р. (реєстр. № 1162), зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 1962766 та витягу з цього Реєстру № 3681213 від 14.03.2007 р. та земельну ділянку, площею 0,0653 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 5123782000020041030, яка належить [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 14.03.2007 р. (реєстр. № 1163), зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 1962835 та витягу з цього Реєстру № 3681382 від 14.03.2007 р. за ціною вартості іпотечного майна у розмірі 2597295 грн., відстрочивши виконання рішення суду в цій частині на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». 15.11.2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги №2083/К, за яким ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» набуло права вимоги, у тому числі за кредитним договором №11126677000 та договорами забезпечення. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 02.09.2024 року у справі №509/3932/15-ц замінено стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон, право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] , згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.04.2025 року зареєстровано за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». Також, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: 5123782000:02:004:1030, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.04.2025 року зареєстровано за ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС». Також, з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що на земельну ділянку кадастровий номер 5123782000:02:004:1030 накладено арешт на підставі постанови ВП №36534317 від 29.05.2013 року, винесеної Відділом державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області. Згідно листа Овідіопольського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 11.07.2025 року вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 36534317 з примусового виконання виконавчого листа № 2-596/12 виданого 31.10.2012 року Овідіопольським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Надра Банк» суми боргу 2735073,86 грн. грн. 14.02.2013 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №36534317. 29.05.2013 року постановою державного виконавця накладено арешт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; 29.12.2014 року виконавче провадження завершено згідно п. 4 ст. ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», який діяв на момент вчинення виконавчих дій. Виконавчий документ повернуто стягувачу ПАТ «Надра банк». Позивач вважає, що не маючи жодних зобов`язань, він незаконно обмежений у своєму праві власності володіти, користуватися, розпоряджатися, відносно зазначеного вище нерухомого майна і тому іншим шляхом ніж звернутись до суду, він не має можливості вирішити дане питання. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 17 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Наявність обтяжень на майно обмежує законні права позивача - ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» як власника, перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись ним. ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» не є боржником за виконавчими провадженнями, а тому збереження арешту майна за відсутності підстав для цього є порушенням права власності позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 1ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності згідно із ч. 1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном. Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Згідно з ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Правовими нормами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог із метою повного та ефективного захисту прав і законних інтересів позивача ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС», який просить звільнити з-під арешту його власне майно, а саме земельну ділянку площею 0,0653 га, кадастровий № 5123782000:02:004:1030. На думку суду, таке вирішення спору буде відповідати засадам цивільного судочинства, зокрема верховенству права, і буде таким, що прийнято у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а також відповідати принципам, закріпленим у Європейській конвенції з прав людини. Позивач при поданні позову сплатив судовий збір в повному обсягу, питання про поділ судових витрат позивач не ставить, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved