Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

03 листопада 2025 року позивач, в особі директора Ґедзь О.В. звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики № 1845843 від 12 березня 2021 року в розмірі 10 095 грн. 28 коп., витрат на оплату судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 4 500 грн. 00 коп. В обґрунтуванні позову посилається на те, що 12 березня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено договір позики № 1845843, за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 400 грн. 00 коп., строк кредиту 21 день зі сплатою процентів у розмір 1,99 % в день. Договір підписано електронним підписом позичальника. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, кредитні кошти у сумі 3 400 грн. 00 коп. були надані відповідачу шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку. Станом на кінцеву дату погашення кредиту відповідачем свої зобов`язання перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не виконані, надані кредитні кошти не повернені разом з нарахованими відсотками. 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», як фактором, укладено договір факторингу №2610, відповідно до умов якого, клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та позивач уклали договір факторингу № 030423-ФК згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1845843.Станом на дату звернення до суду загальна заборгованість відповідача по кредитному договору складає: 10 095 грн. 28 коп., з яких: 3 400 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 695 грн. 28 коп. заборгованість за відсотками. Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву, терміном 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст.178 ЦПК України, щодо надання відзиву. Ухвалою від 19 листопада 2025 року за клопотання представника позивача зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати до суду інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: інформацію щодо належності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «Приват Банк», [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), за період з 12.03.2021 по 15.03.2021 року. Вказана ухвала виконана 10 грудня 2025 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився. 24 грудня 2025 року подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за місцем реєстрації. На адресу суду повернувся конверт з відміткою працівників пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином за місцем реєстрації. У відповідності до вимог ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі письмових доказів поданих позивачем разом з позовом до суду. Оскільки, сторони у справі не з`явилися в судове засідання для розгляду справи по суті, фіксація судового засідання технічними засобами не здійснювалася, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши матеріали справи та зміст заяви позивача по суті справи, оцінивши у єдності та в сукупності надані позивачем докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] укладений договір позики № 1845843 від 12 березня 2021 року згідно якого відповідачу було надано позику в розмірі 3 400 грн. 00 коп., строком на 21 день з процентною ставкою 1,99 % на день. (а.с.24) Копією платіжної інструкції від 12 березня 2021 року, випискою про рух коштів по картці відповідача відкритій в АТ КБ «Приватбанк» від 10 грудня 2025 року підтверджується факт перерахування відповідачу коштів згідно договору кредиту. (а.с.26, 84) 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія управління активами», як фактором, укладено договір факторингу №2610, відповідно до умов якого, клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором позики № 1845843 від 12 березня 2021року, що укладений між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] (а.с.37-44) 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та позивач уклали договір факторингу № 030423-ФК згідно умов якого, позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 1845843. (а.с.46-53) У зв`язку з невиконанням зобов`язань по договору кредиту, утворилась заборгованість в розмірі 10 095 грн. 28 коп., з яких: 3 400 грн. 00 коп. сума заборгованості за основною сумою боргу, 6 695 грн. 28 коп. заборгованість за відсотками. (а.с.10-14) Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. (ч. 1ст. 207 ЦК України) Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частино 1 статті 5 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. (ч. 1,2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг»). Згідно п. 12 ч. 1ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Отже, з матеріалів справи вбачається, що договір було укладено в електронній формі, шляхом створення (формування) електронних документів. Ч.1 ст. 527 ЦК України встановлено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. (ч. 1 ст. 530 ЦК України) ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»належним чином виконало свої зобов`язання, передбачені умовами договору кредиту та здійснило перерахунок коштів на вказані відповідачем в заявці реквізити банківської картки, проте відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання по кредитному договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Надані копії договорів факторингу № 2610 від 26 жовтня 2021 року та 030423-ФК від 03 квітня 2023 року підтверджують укладення договору та перехід права вимоги. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «Фінпром Маркет»заборгованість за Договором позики № 1845843 від 12 березня 2021 у сумі 10 095 грн. 28 коп. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Згідно із частиною першою статті 27 Закону договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно з статтею 30 Закону, статтею 28 Правил адвокатської етики ( у редакції 2012 року) гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 522/17845/15-ц Верховний Суд зауважує, що адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Суд зазначає, що за змістом ст.141 ЦПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Згідно ч.6 ст.137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Представником позивача, адвокатом Ткаченко Ю.О. на підтвердження понесених позивачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката надано Договір № 25-08/25/ФП про надання правової допомоги від 28 серпня 2025 року, укладений між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «Фінпром Маркет», Витяг з Акту №3-ФП приймання передачі наданої правничої допомоги від 25 серпня 2025 року, Акт приймання - передачі справ про надання правничої допомоги, Платіжна інструкція про перерахунок оплати за договором про надання правничої допомоги. Враховуючи відсутність заперечень відповідача щодо вартості понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги адвоката, подання суду належних доказів щодо вартості вказаних послуг та наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4 500 грн. 00 коп. на відшкодування понесених ним витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі надані докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати у справі у вигляді судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп. підлягають стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved