Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , вказавши, що сторони є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із відповідачем. Після припинення шлюбних відносин між сторонами [PERSON] перешкоджає позивачеві спілкуватись із сином, а саме не надає змоги телефонувати, вигадує штучні приводи для скасування запланованих зустрічей. По суті вимог позивач просив зобов`язати [PERSON] не перешкоджати [PERSON] брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином, визначити порядок участі позивача у вихованні сина, встановивши час для спілкування з 17.00 години п`ятниці до 20.00 години суботи кожного тижня за місцем проживання батька, відвідувати день народження батька, проводити спільну відпустку (10 днів кожного року), а також у дня святкування пасхи, нового року та різдва (парний рік із матір`ю, непарний рік із батьком), не перешкоджати спілкуватись із сином телефоном. Ухвалою суду від 06.05.2025 року позовну заяву залишено без руху. 14.05.2025 року представником позивача подано уточнену позовну заяву, Ухвалою суду від 10.06.2025 року було відкрите провадження у справі та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. 30.06.2025 року представником відповідача подане клопотання про відкладення підготовчого судового засідання та ознайомлення з матеріалами справи. 18.07.2025 року представник була ознайомлена з матеріалами справи в приміщенні суду. 01.08.2025 року надійшло клопотання відповідача про проведення підготовчого судового засідання за відсутності відповідача за участі її представника. 04.08.2025 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов безпідставний та необґрунтований, [PERSON] не вперше звертається з аналогічними вимогами в судовому порядку. Представник вказувала, що позивачем не надано доказів перешкоджання відповідачем у спілкуванні з дитиною, отже його права не можуть бути захищені в судовому порядку, позивачем не дотримано обов`язкового досудового порядку врегулювання спору через орган опіки та піклування, позивач не працює, не забезпечував дитину після розірвання шлюбу, а його поведінка у побуті є аморальною, адже він зловживає алкоголем та наркотичними речовинами. По суті заперечень просила відмовити у задоволенні позову. Також представником відповідача подано клопотання про виклик до суду [PERSON] з метою з`ясування його думки за позовом, а також про виклик та допит свідків. Ухвалою суду від 15.09.2025 року підготовче провадження у справі було закрите, справу призначено до розгляду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, по суті пояснив, що сторони перебували у шлюбі, є батьками [PERSON] . Після розірвання шлюбу відповідач створює перешкоди у вільному спілкуванні позивача із сином, тому [PERSON] звертався до суду з подібним позовом, але потім вони з [PERSON] досягли певної домовленості, тож позов був залишений без розгляду. Потім тривали пандемія, а згодом почалось повномасштабне вторгнення росії в Україну, у зв`язку з чим [PERSON] не намагався в судовому порядку встановити порядок участі у вихованні сина. Водночас протягом останніх кількох місяців [PERSON] не мав змоги бачитись із сином, адже кожного разу [PERSON] посилалась або на хворобу сина, або на його зайнятість, або на виїзд за межі м. Запоріжжя. Крім того, позивач не має змоги спілкуватись із сином через мобільний телефон, адже [PERSON] пояснила, що сину зарано користуватись телефоном. Представник позивача позов підтримав, вказуючи, що сторони є батьками [PERSON] , який проживає разом із матір`ю [PERSON] . Позивачеві створюються штучні перешкоди у спілкуванні із сином, у зв`язку із чим він звернувся до суду для встановлення порядку такої участі. Представник вказував, що посилання відповідача на безпекову ситуацію є надуманими, адже дитина відвідує навчальний заклад, проживає разом із матір`ю у м. Запоріжжя. Також представник позивача наголошував, що [PERSON] спілкувався із сином до цього, [PERSON] неодноразово залишався у батька, натомість ставлення дитини змінилось після звернення [PERSON] до суду, що, на думку представника позивача, є наслідком впливу матері. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказуючи, що після припинення стосунків між сторонами вона не перешкоджала позивачеві у спілкуванні із сином. [PERSON] сплачував аліменти на утримання сина, але нерегулярно, що стало підставою для звернення до суду для стягнення аліментів. [PERSON] зверталась до виконавчої служби для виконання цього рішення, але потім на прохання [PERSON] забрала виконавчий лист. Відповідач вказувала, що протягом 2025 року позивач кожні вихідні бачився із сином, однак, наразі [PERSON] відвідує репетитора, навчається. При цьому [PERSON] вживає нецензурну лайку, вживає алкоголь при сині. Наразі [PERSON] ображений на батька через звернення останнього до суду. Представник відповідач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказуючи, що відповідачем не чинилось перешкод у спілкуванні сина із батьком, тож у позивача і не виникло правових підстав для захисту своїх прав в судовому порядку. [PERSON] наразі не бажає спілкуватись із батьком. Представник також звертала увагу на те, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, в соціальних мережах викладає відеоролики провокативного, зневажливого та образливого характеру, які доступні на загал, зловживає алкоголем, тож не може позитивно вплинути на розвиток сина. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в судовому засіданні вказала, що органом опіки на засідання комісії запрошувались батьки, також здійснено перевірку умов проживання дитини як у матері, так і у батька. Квартира батька є однокімнатною, побутові умови задовільні, окремої кімнати для [PERSON] не має, але наявне окреме ліжко. В судовому засіданні були допитані [PERSON] , а також свідок [PERSON] , досліджені письмові докази. Відповідач та її представник відмовились від допиту заявлених ними свідків через неможливість забезпечити їх участь в судовому засіданні. Неповнолітній син сторін [PERSON] в судовому засіданні вказав, наразі мешкає разом із матір`ю та партнером матері, навчається у школі в онлайн-режимі. Під час того, які батьки жили разом, він пригадує, що батько хапав мати за куртку. Після того, як батьки розлучились [PERSON] спілкувався із батьком, мати привозила його до батька, або він сам приходив. Але наразі він образився на батька через звернення його до суду. Свідок [PERSON] суду пояснив, що перебуває у дружніх стосунках із позивачем кілька років. Зі слів позивача свідок знає, що той бажає спілкуватись із сином, але цьому перешкоджає мати дитини. До цього свідок із позивачем та їх дітьми разом проводили час, у позивача із сином хороші стосунки, натомість протягом останнього року свідок майже не бачив [PERSON] . Іноді [PERSON] застосовує нецензурну лайку, але при дітях подібних випадків свідок не пригадує. В ході судового розгляду справи судом досліджувались письмові докази, надані сторонами, з яких встановлено наступне. [PERSON] є громадянином Республіки Білорусь, але фактично мешкає в Україні на підставі посвідки на постійне проживання, зареєстрований проживаючим у [ADDRESS] . Сторони перебували у шлюбі з 12.09.2012 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджено копією свідоцтва про народження. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.12.2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі частки всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.02.2018 року шлюб між сторонами був розірваний. Відповідач [PERSON] також має сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] навчається, а також відвідує репетитора та додаткові зайняття з вивчення англійської мови. Висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 28.11.2025 року запропоновано наступний порядок участі [PERSON] у спілкування із сином: за попередньою домовленістю сторін з урахуванням режиму дня, зайнятості та стану здоров`я дитини кожну суботу з 12.00 до 16.00 години з правом відвідування дитячих розважальних закладів. Парків, дитячих майданчиків, безперешкодно спілкуватись з дитиною засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку. Крім того, судом досліджені кілька відеороликів, які створені та розповсюджені позивачем через соціальні мережі. Також судом досліджено переписку, надану позивачем із абонентом « [PERSON] ». При оцінці наданих сторонами доказів суд керується наступним. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні пояснення учасників та досліджені докази, суд дійшов наступних висновків. Позивач стверджував, що йому створюються відповідачем перешкоди у спілкуванні із сином, що і обумовило його звернення до суду, водночас як відповідач вказувала на відсутність підстав для судового захисту, адже права позивача не були порушені. Також відповідачем вказувалось на небажання самого [PERSON] спілкуватись із батьком, а також можливість негативного впливу [PERSON] на сина. Суд не оцінює як доказ наявності перешкод у спілкуванні із дитиною переписку позивача в месседжері, адже позивач не надав доказів того, що ця переписка велась між ним та відповідачем, між тим як відповідач цей факт заперечувала. Водночас, на думку суду, пояснення [PERSON] , свідка [PERSON] підтверджують факт того, що у [PERSON] дійсно існують перешкоди у вільному спілкуванні із сином та між сторонами існує спір з цього приводу. Так, неповнолітній [PERSON] пояснив, що він до певного часу спілкувався із батьком, проводив з ним час, про що казав і свідок [PERSON] , натомість останні кілька місяців він з батьком бачився рідко. Також [PERSON] вказував, що образився на батька, оскільки той звернувся до суду. Враховуючи, що [PERSON] досяг тринадцятирічного віку, не має відповідної юридичної освіти, а внаслідок родинних відносин, віку та постійного проживання із матір`ю безумовно мати є для нього авторитетом та безпосередньо впливає на його судження, суд вважає, що відповідне ставлення до батька сформувалось зокрема і шляхом трансляції власних суджень [PERSON] щодо позивача. В інший спосіб неможливо пояснити, чому [PERSON] факт звернення батька до суду для вирішення спору, що є абсолютно законним та цивілізованим способом вирішення спору в демократичному суспільстві, сприймає як щось негативне. Відповідач вказувала, що [PERSON] через спосіб свого життя, на її думку, не може позитивно впливати на сина, посилалась на застосування домашнього насильства під час спільного проживання, зловживання позивачем алкогольними напоями, а також відсутність у житлі позивача належних умов для безпеки в умовах війни. Суду не надано доказів того, що житло позивача є особливо небезпечним під час війни чи непристосованим для проживання чи перебування у ньому. Представник органу опіки вказувала, що побутові умови задовільні, у квартирі зроблений ремонт та забезпечені належні умови для тимчасового перебування там дитини. При цьому суд зауважує, що саме по собі перебування під час обстрілів поза межами належно облаштованого укриття не може надійно убезпечити людей, тож в цьому випадку певні особливості облаштування квартири позивача не можуть суттєво збільшити або зменшити наявні ризики. Щодо застосування домашнього насильства позивачем відносно відповідача та дитини, суд враховує, що такі твердження [PERSON] будь-якими доказами не були підтверджені, адже відповідачем не надано доказів того, що під час спільного проживання [PERSON] застосовував насильство будь-якого характеру до неї чи сина, був притягнутий до відповідальності, або [PERSON] принаймні зверталась з цього приводу до правоохоронних органів. Також суду не надано доказів того, що [PERSON] зловживає алкогольними напоями. Оцінюючи доводи відповідача про спосіб життя та переконання позивача через призму опублікованих ним в соціальних мережах відеороликів, суд вважає необхідним звернути увагу на наступне. Моральні якості батьків безумовно є істотною обставиною, яка має враховуватись при розгляді справ, які стосуються інтересів дітей. При цьому суди мають оцінювати спосіб життя батьків, їх ставлення до дитини, матеріальні та побутові умови, виходячи з презумпції необхідності забезпечення найкращих інтересів дитини. Суд погоджується з доводами відповідача про те, що у опублікованих позивачем відеороликах застосовується нецензурна лайка, недоречні та сумнівні жарти, транслюються певні упередження, тощо. Однак, вказані ролики не містять нічого, щоб б було заборонено чинним законодавством, а таким контентом соціальні мережі переповнені. Такі відеоролики датовані переважно 2023 роком, коли [PERSON] із сином спілкувались, зустрічались, про що пояснював сам позивач, син сторін та допитаний свідок. Тож вищевказана поведінка позивача не може розцінюватись як така, яка безумовно негативно впливатиме на дитину та є достатньою для обмеження спілкування дитини з батьком. Крім того, саме батьки в даному випадку несуть персональну відповідальність за контент, який споживається їх дітьми та формує їх уявлення та світогляд. При цьому батьки можуть самостійно впливати на кінцеву оцінку дитиною такого контенту. У разі надання самою відповідачкою дитині дозволу на необмежений доступ до контенту соціальних мереж, не слід очікувати, що дописи, відеоролики інших учасників будуть чимось суттєво відрізнятись від опублікованих позивачем. Підсумовуючи викладене, суд не вбачає підстав вважати, що позивач має бути обмежений у спілкуванні із сином через його спосіб життя, уявлення чи переконання. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 150 ч. 1, 2 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 153 СК України гарантує право мати, батька та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Як вказує ст. 155 ч. 1, 2 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 157 ч. 2, 3 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремою, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року (далі Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Як вказує ст. 9 ч. 3 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, суд при вирішенні спору насамперед виходить з принципів рівності прав батьків щодо участі у вихованні дитини та забезпечення вільного та безперешкодного спілкування батьків з дитиною. При визначенні порядку участі позивача у вихованні сина, суд з урахуванням віку [PERSON] , його навчання та пояснень в судовому засіданні, вважає доцільним визначити один день на тиждень для спілкування батька із сином без обов`язкової ночівлі за місцем проживання позивача, адже відсутність ізольованої кімнати може бути некомфортною для дитини, а саме по собі ночівля жодним чином не впливає на можливість спілкування. Підстав для обов`язкового відвідування [PERSON] сином на день народження суд не вбачає, адже день народження позивача може припасти на будь-який день тижня, а привітання можна передати або пізніше у вихідний або за допомогою інших засобів зв`язку. Також суд вважає доцільним визначити і можливість спільної відпустки позивача із сином під час канікул останнього. Водночас суд не вбачає підстав для визначення обов`язкового святкування [PERSON] релігійних чи інших свят, адже невідомо, чи є [PERSON] прихильником будь-якої релігії та чи є визначені позивачем дні приводом для святкування у розумінні дитини. Доказів створення відповідачем перепон у спілкуванні [PERSON] із сином за допомогою телефону суду не надано, спілкування [PERSON] із батьком за допомогою аудіо та відеозв`язку можливе за бажанням самої дитини та за умови наявності відповідного обладнання, тож суд не вбачає підстав для встановлення обов`язку для відповідача не перешкоджати такому спілкуванню. Позивачем не було заявлено вимог щодо розподілу судових витрат, з такою заявою позивач може звернутись окремо, тож судом наразі не вирішується питання щодо розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: partial