Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

23 жовтня 2025 року Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «ОБЕРІГ» (далі - ТДВ «СГ «ОБЕРІГ») через свого представника Войціховського А.В. звернулося до Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 08 жовтня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю «ВАЗ 2101», державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та іншого транспортного засобу «Ford Galaxy», державний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. В судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, та встановлено факт, що [PERSON] після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди. Цивільно-правова відповідальність Відповідача, як водія транспортного засобу, станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР-3967491. Позивач, на виконання полісу страхування АР-3967491, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу «Ford Galaxy», державний номер [NUMBER] , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 33 170,00 грн 16 січня 2025 року відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів, яка [PERSON] отримано 04 лютого 2025 року, однак станом на дату подання даної позовної заяви на банківські рахунки позивача кошти не надходили. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного Одеської області справу №495/8152/25 передано за підсудністю до Саратського районного суду Одеської області. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 листопада 2025 року, справу № 495/8152/25, передано у провадження судді Миргород В.С. Представник позивача в судове засідання не прибув. Надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, зазначив, що позов підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного (Вх. № 7094/25-Вх від 02.12.2025 р.). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , яку повернуто з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до положень пунктів 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК та правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах: від 09 серпня 2019 року у справі № 906/142/18, провадження № 12-109гс19; від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, провадження № 14-507цс18, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою. У встановлений судом строк відзив подано, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило. У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи позовної заяви, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд установив, що 08 жовтня 2023 року між ТДВ «СГ «Оберіг» та [PERSON] було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс АР003967491. Забезпеченим транспортним засобом за цим договором є автомобіль «ВАЗ 21011», державний номер [NUMBER] . 08 жовтня 2023 року о 20:00 годині за адресою: вул. Маяцька дорога, буд.16, с. Великий Дальник, водій [PERSON] , керував автомобілем марки «ВАЗ 21011», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Ford», державний номерний знак [NUMBER] , який зупинився попереду, після чого місце ДТП залишив. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальний збиток. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п.п. п. 2.10а, 12.1, 13.1 ПДР України. 10 листопада 2023 року Біляївським районним судом Одеської області відносно [PERSON] винесено постанову, якою його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124, 122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому суд вважає доведеними обставини щодо наявності відповідних дій, вчинених відповідачем, які встановлені постановою суду в справі про адміністративне правопорушення. 07 грудня 2023 року водій пошкодженого автомобіля «Ford Galaxy», державний номер [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ТДВ «СГ «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до ремонтної калькуляції №45774 від 22 жовтня 2023 року та страхового акту №45774/1 від 07 грудня 2023 року, здійснено розрахунок страхової виплати, яку належить виплатити власнику транспортного засобу «Ford Galaxy», державний номер [NUMBER] , в розмірі 33 170,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» №24294 від 07 грудня 2023 року ТДВ «СГ «Оберіг» [PERSON] за шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було виплачено 33 170,00 грн. Відповідно до абз. а, в п.п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). За ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. За ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. ТДВ «СГ «Оберіг» відповідно до умов Догового обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, поліс АР-3967491 здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і залишив місце її вчинення. Отже, відповідно до ст. ст. 1166, 1188, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України та п. 38.1.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV, що діяв на час виникнення спірних правовідносин, зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. 18 січня 2025 року [PERSON] від ТДВ «СГ «Оберіг» було направлено вимогу про сплату виплаченого страховою компанією страхового відшкодування в розмірі 41 940,93 грн в порядку регресу. Вказане відправлення відповідачу вручено не було. Відповідно до відомостей про відстеження рекомендованого поштового відправлення АТ «Укрпошта» лист повернуто відправнику із зазначенням причини «за закінченням встановленого терміну зберігання». За п. 104 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2009 року № 270 невручені одержувачам або відправникам поштові відправлення, поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку протягом строку, визначеного цими Правилами. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення вважаються такими, що не вручені, поштові перекази - такими, що не виплачені. Невручені поштові відправлення, невиплачені поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку до закінчення строку, встановленого оператором поштового зв`язку, але не менше одного місяця. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.625ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанняним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з такого. При звернені до суду ТДВ «СГ «Оберіг» було сплачено 2 422,40 грн судового збору. Крім того, судом встановлено, що 16 липня 2025 року між ТДВ «СГ «Оберіг» та фізичною особою-підприємцем адвокатом Войціховським А.В. укладений договір про надання професійної правничої допомоги. Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг №46134/1 від 16 липня 2025 року до договору про надання професійної правничої допомоги адвокатом надано послуги за договором на суму 7300,00 грн. Частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 6 вказаної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з тим, при визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2024 року у справі № 756/6927/20, від 04 квітня 2024 року у справі № 701/804/21, від 10 квітня 2024 року у справі №530/259/21, від 10 квітня 2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони. Враховуючи наведене, виходячи з принципів співмірності та розумності судових витрат, суд звертає увагу на той факт, що поданий позов є типовим та має шаблонний характер з огляду на вид діяльності позивача, а також те, що представником позивача не прийнято участі у судових засіданнях. За таких обставин суд доходить висновку про неспівмірність заявленої вартості витрат на правничу допомогу і вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1 000,00 грн. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТДВ «СГ «Оберіг» підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial