Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

І. Правовідносини сторін. У листопаді 2025 року представник позивача ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (далі Позивач), через систему «Електронний суд» звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява обґрунтована тим, що 28.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 4337128, який був підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», за умовами якого відповідачу надано позику у розмірі 6 100 грн, строком на 350 днів, стандартна процента ставка 1.5 %. [PERSON] було здійснено часткові оплати у рахунок погашення заборгованості. 26.06.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС»було укладено Договір факторингу №01.02-14/25, відповідно до якого до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 4337128. Відповідач зобов`язання за договором не виконала у повному обсязі, в результаті чого в неї виникла заборгованість у сумі 16 581,63 грн, яка складається з 6 098,90 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 385,85 грн. - заборгованість за процентами, 2096, 88 штраф. Таким чином, підставою для позову є невиконання відповідачем зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Позивач є правонаступником первісного кредитору, який надав кредит відповідачу, на підставі договору відступлення права вимоги. Зазначені суми заборгованості позивач просить стягнути на свою користь з відповідача разом із судовими витрати, які становлять 2 422,40 грн судового збору. ІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 17 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. При цьому суд відповідно до ст. 19 ЦПК України вирішуючи питання про розгляд справи у спрощеному провадженні враховує ціну позову і складність справи. Також суд приймає до уваги клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Одночасно з відкриттям провадження у справі Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення. Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення. Відтак, 23.01.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник Позивача у судове засідання не з`явився. Просив про розгляд справи за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явилася, у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала. Позивачем у позовній заяві зазначене місце проживання Відповідача: [ADDRESS] , про що також свідчить отримана відповідь з Єдиного державного реєстру демографічного реєстру від 17.11.2025. За вказаною адресою Відповідачу рекомендованим повідомленням направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, з неодноразовим викликом його в судове засідання. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відтак, з огляду на вказані приписи ЦПК, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Судом встановлено, що 28.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 4337128, який був підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», за умовами якого відповідачу надано позику у розмірі 6 100 грн, строком на 350 днів, стандартна процента ставка 2.5 %. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 73886, разом з Додатком до договору №1 таблиці обчислення загальної вартості кредиту, Додатком до договору № 2 інформаційне повідомлення, паспорт споживчого кредиту підписаного відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 10943 (а.с. 9-23). Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 4337128 від 28.01.2024 року заборгованість [PERSON] складає: нараховано - 58 895, 95 грн, сплачено 40 040,68 грн, списано 2 273,64 грн, до сплати 16 581,63 грн (а.с. 44-49). 26.06.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС»було укладено Договір факторингу №01.02-14/25, відповідно до якого до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 4337128 (а.с. 51-58). Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №01.02-14/25 заборгованість [PERSON] становить 16 581,63 грн (а.с. 63, 65). Відповідач зобов`язання за договором не виконала у повному обсязі, в результаті чого в неї виникла заборгованість у сумі 16 581,63 грн, яка складається з 6 098,90 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 385,85 грн. - заборгованість за процентами, 2096, 88 штраф. V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду ,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно пункту першого частини першої статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилом ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Стаття 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України. Обов`язок із доказування слід розуміти, як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування, і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 року у справі № 904/1017/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58. постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19, провадження №12-57гс21). VІ. Висновки суду. Відповідно до матеріалів по справі 28.01.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту № 4337128, який був підписаний у порядку, визначеному Законом України «Про електронну комерцію», за умовами якого відповідачу надано позику у розмірі 6 100 грн, строком на 350 днів, стандартна процента ставка 2.5 %. Договір підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором - 73886. Отже, зі змісту кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, комісії, умови кредитування. На підтвердження виконання умов договору позивачем надано довідку Pay Tech, яка подана у зашифрованому (нечитабельному) вигляді, у зв`язку з чим неможливо встановити її зміст, перевірити достовірність наведених у ній відомостей та оцінити її як належний і допустимий доказ у розумінні ст. 7679 ЦПК України. Водночас, зі змісту розрахунку заборгованості за договором № 4337128 від 28.01.2024 [PERSON] сплачено 40 040,68 грн (а.с. 44-49). Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 року у справі №127/23910/14-ц зазначив, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Таким чином, відповідач здійснивши часткову оплату з метою виконання умов договору, вчинила конклюдентні дії щодо визнання договору, і відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. Відтак між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] виникли договірні зобов`язання. До доказів укладення договорів факторингу і переходу до позивача права вимоги за кредитним договором укладеним первісним кредитором [PERSON] суд зазначає наступне. 26.06.2025 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС»було укладено Договір факторингу №01.02-14/25, відповідно до якого до ТОВ «СВЕА ФІНАНС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту № 4337128 (а.с. 51-58). Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу №01.02-14/25 заборгованість [PERSON] становить 16 581,63 грн (а.с. 63, 65). Як зазначалося судом вище, з огляду на положення законодавства щодо факторингу заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Вказані Договори факторингу не визнаний недійсним (доказів протилежного суду не надано), згідно з ст. 204 ЦК України договори є дійсними і враховуються судом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Водночас вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, суд приходить до наступного висновку. За умовами договору від 28.01.2024 року укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] № 4337128, відповідачу надано позику у розмірі 6 100 грн, строком на 350 днів, стандартна процента ставка 2.5 %. Згідно з ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Вказану норму включено Законом України від 22.11.2023 №3498-ІХ, який набув чинності з 24.12.2023. Одночасно, згідно з п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Натомість, позивачем здійснено розрахунок заборгованості за кредитом за вищою денною ставкою. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. З огляду на викладене, суд вважає умови договору № 4337128 в частині розміру денної процентної ставки такими, що не відповідають вимогам Закону, тобто є нікчемними. Відтак, розрахунок заборгованості за кредитом має бути здійснено згідно з умовами Закону України «Про споживче кредитування»: за період 28.01.2024 21.04.2024 - ставка 2,5% (84 дні, 12810 грн), за період 22.04.2024 19.08.2024, ставка 1,5% (120 днів, 10980 грн), за період 20.08.2024 12.01.2025 - 1 % (146 днів, 8906 грн) Таким чином, загальний розмір заборгованості згідно з цими розрахунками складає 38796 грн. Водночас, розрахований позивачем у позовній заяві розмір заборгованості становить 58 895,95 грн (а.с. 49 на звороті). За таких обставин, позивач не застосував положення закону, а продовжив нараховувати відсотки за кредитом за ставкою, що перевищувала зазначені в законі, хоча як учасник ринків фінансових послуг у сфері споживчого кредитування не міг не знати про такі вимоги законодавства. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. На переконання суду, зазначення позивачем у договорі високих ставок відсотків не відповідає передбаченим чинним ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Відповідач у вказаному договорі як споживач є слабкою стороною, оскільки інша сторона позивач розробляв умови такого договору, є суб`єктом господарювання, що здійснює професійну діяльність, пов`язану з надання м споживчого кредитування і апріорі є більш захищеним у цих правовідносинах. В такому разі варто застосувати і загальний принцип interpretatio contra proferentem («тлумачення проти того, хто запропонував»), згідно з яким неясна умова договору має тлумачитися проти того, хто при укладенні договору її запропонував, і, відповідно, на користь того, хто її прийняв. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків, інших фінансових установ щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011. Водночас, слід зазначити, що [PERSON] вже здійснено фактичну оплату на суму 40?040,68 грн у рахунок погашення нарахованої заборгованості за договором №?4337128 від 28.01.2024 року, що підтверджується відповідними платіжними документами та відображено у наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с. 4449). Крім того, з урахуванням положень Закону України «Про споживче кредитування», зокрема норм щодо порядку визначення та обмеження загального розміру заборгованості споживача, загальна сума заборгованості [PERSON] не перевищує 35?990 грн. Виходячи з цього, відповідача виконала умови договору у повному обсязі, здійснивши належне та своєчасне погашення заборгованості. Отже, будь-які вимоги щодо стягнення заборгованості у розмірі 16?581,63 грн є необґрунтованими та такими, що суперечать як фактичним обставинам справи, так і положенням Закону України «Про споживче кредитування». VІ. Розподіл судових витрат. Позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн. (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у справі, що розглядається, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, то тягар зі сплати судового збору необхідно залиши за позивачем.

Outcome: dismissed