Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.04.2021 року звернулася до суду з вищевказаним позовом. Вимоги обґрунтувала тим, що з 07.11.2008 року позивач з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу сторонами спільно було придбано майно, яке було зареєстровано не тільки на відповідача, але і на його батька [PERSON] . Житловий будинок, житловою площею 20,2 кв.м., загальною площею 35,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 467,00 метрів квадратних, кадастровий номер 6510136900:01:001:0429. Загальна вартість нерухомого майна, яка перейшла [PERSON] у власність за договором дарування склала 27 814 грн. Так, відповідно до договору дарування від 12.10.2012 року загальна площа будинку складала 35,5 кв.м, а житлова 20,2 кв.м., а після реконструкції у 2013 році загальна площа вищевказаного будинку склала 223 кв.м., а житлова - 80 кв.м., крім того, збільшилась і вартість нерухомого майна з 27 814 грн на 775046 грн. Також, у період шлюбу нами було збудовано житловий будинок літ. А, загальною площею 92,8 кв.м., житлова площа 39 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0488 га, кадастровий номер 6510136600:01:001:2453. Разом з будинком на вказаній земельній ділянці також було збудовано баню, літ. Б; кухню, літ В, сарай-санвузол, літ Г; сарай, літ Ж; огорожу № 1-3; мостіння 1. Вказаний будинок позивач оцінила в 1 000 000 грн. У липні 2017 році сторонами за спільні кошти була придбана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат та підсобних приміщень загальною площею 104,8 кв. м. із них житлова площа складає 55,7 кв.м., вартістю 779 900,00 грн, яка зареєстрована на третю особу, батька відповідача, [PERSON] . На батька відповідача [PERSON] також були зареєстровані наступні види транспорту: Автобус-D, марки IVEKO 35.C13, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору, придбаний 13.06.2013 року за ціною 80 000,00 грн.; Автобус -D марки DAFSB 3000 KS, 1955 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий, придбаний 31.05.2012 року за ціною 250 000,00 грн.; Автобус-марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий, придбаний 26.08.2011 року за ціною 250 000,00 грн; Автобус-D, марки TEMSABG-659Т 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий, придбаний 03.12.2013 року за ціною 160 000,00 грн. Наразі весь вищезазначений транспорт перебуває в оренді Приватного підприємства «АТП Ульянівське» код ЄДРПОУ 34200824. Загальна вартість майна, яке передано в оренду складає 740 000,00 грн. Крім того, на [PERSON] його син (відповідач) зареєстрував також автомобіль VOLKSWAGEN PASSATB6, реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску, приблизна вартість даного авто складає 333 200,00 грн та автомобіль ТOUOTAHIGHLANDER 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , приблизна вартість даного авто складає 980 000,00 грн. Загальна вартість рухомого та нерухомого майна, яке оформлено на батька мого чоловіка, [PERSON] , та яке придбано за спільні кошти сторін в період їхнього шлюбу складає 2 833 100,00 грн. Вказане майно було зареєстровано на батька відповідача у зв`язку із тим, що відповідач був на той час держслужбовцем та подавав щорічні декларації про доходи. В період придбання вищезазначеного спірного майна [PERSON] та його дружина [PERSON] були та є пенсіонерами та не мали таких доходів, щоб придбати майно на суму 2 833 100 грн. Все вищезазначене майно є позивача з відповідачем спільною сумісною власністю, оскільки придбане за їхні спільні кошти. У зв`язку з викладеним, позивач просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] наступне майно: 1) житловий будинок, житловою площею 80,0 кв.м., загальною площею 223,0 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку за вказаною адресою площею 467,00 метрів квадратних, кадастровий номер 6510136900:01:001:0429; 2) житловий будинок літ. А, загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 39 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0488 га, кадастровий номер 6510136600:01:001:2453 та господарські будівлі і споруди: баню, літ. Б; кухню, літ В, сарай-санвузол, літ Г; сарай, літ Ж; огорожу № 1-3; мостіння 1; 3) трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 104,8 кв. м. та житловою площею складає 55,7 кв.м.; 4) транспортний засіб Автобус-D, марки IVEKO 35.C13, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору; 5) транспортний засіб Автобус -D марки DAFSB 3000 KS, 1955 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий; 6) транспортний засіб Автобус-D марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий; 7) транспортний засіб Автобус-D, марки ТЕМSABG-659Т 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий; 8) транспортний засіб легкого автомобілю VOLKSWAGENPASSATB6, реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску; 9) транспортний засіб легковий автомобіль TOUOTAHIGHLANDER, 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за [PERSON] , [INFO] , PHОКПП: [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , PHOКПП: [NUMBER] , право власності по 1/2 частині вищезазначеного майна. Ухвалою від 31.05.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження до підготовчого засідання. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого ним визнаються наступні обставини та їх правова оцінка, викладені у позові, а саме перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з позивачкою з 07.11.2008 року до моменту його розірвання судом 22.04.2021 року; набуття права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, а саме житловий будинок [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право власності від 11.03.2014 року. Щодо решти позовних вимог відповідач їх не визнає. Щодо вимоги про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ житлового будинку [ADDRESS] та земельної ділянки за цією адресою, кадастровий номер 6510136900:01:001:0429, на підставі договорів дарування від 24.10.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Йосипенко В.В. відповідно за №1135 та №1137, зазначив, що він є власником зазначеного житлового будинку та відповідної земельної ділянки, вказане майно є особистою приватною власністю [PERSON] , а тому в цій частині позову вимоги є необґрунтованими і не можуть бути задоволені. Щодо решти позовних вимог, які стосуються майна, що знаходиться у приватній власності [PERSON] , відповідач вважав в цій частині вимоги є необґрунтованими, оскільки ніякого відношення до набуття права власності його батьком та його мамою [PERSON] на перелічене майно ані відповідач, ані позивачка не мають. Вказане майно, яке належить його батькам, а саме квартира [ADDRESS] ; транспортні засоби: автобуси IVEKO 35.C13, DAFSB 3000 KS, SCANIAK113CLC, TEMSABG-659Т, автомобілі: VOLKSWAGEN PASSATB6, реєстраційний номер ВА09993BO, ТOUOTAHIGHLANDER, реєстраційний номер [NUMBER] , є їхньою спільною сумісною власністю. У зв`язку з викладеним, відповідач просив позов задовольнити частково та визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , визнати за кожним з подружжя право власності на 1/2 його частину. В решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю. Третя особа [PERSON] подав до суду письмові пояснення, згідно яких вважав, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя: трикімнатної квартири, загальною площею 104,8 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м; транспортних засобів: Автобус D, марки ІVЕКО 35.С13, 2001 року випуску; Автобус D марки DAFSB 3000 KS, 1995 року випуску; Автобус D марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, Автобус D марки TЕMSABG-659T 2003 року випуску, легкового автомобілю VOLKSWAGENPASSATB6 2014 року випуску та легковий автомобіль TOUOTAHIGHLANDER 2019 року випуск, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, протягом якого вони набували майно. У спільну сумісну власність та отримували інші доходи в розумінні ч.2 ст.61 СК України, відношення до яких [PERSON] не має та ніколи не мав. В продовж свого життя, третя особа разом з дружиною, [PERSON] , набував у їх спільну сумісну власність майно, зокрема і те, на яке посилається позивачка у своїй заяві та право, на яке вона жодним чином не має. [PERSON] зазначив, що майно, на яке посилається позивачка: транспортні засоби: Автобус D, марки ІVЕКО 35.С13, 2001 року випуску; Автобус D марки DAFSB 3000 KS, 1995 року випуску; Автобус D марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, Автобус D марки TЕMSABG-659T 2003 року випуску, легкового автомобілю VOLKSWAGENPASSATB6 2014 року випуску та легковий автомобіль TOUOTAHIGHLANDER 2019 року випуск, вибули з його володіння задовго до розірвання шлюбу позивачки з відповідачем. Квартира, загальною площею 104,8 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м., була відчужена [PERSON] , з метою купівлі житла для його онуки - доньки позивачки, про що свідчить розписка про отримання грошових коштів у сумі 69 тисяч доларів США, написана власноруч онукою [PERSON] . У зв`язку з викладеним, [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та його поділ щодо трикімнатної квартири, загальною площею 104,8 кв.м, житловою площею 55,7 кв.м; транспортні засоби: Автобус D, марки ІVЕКО 35.С13, 2001 року випуску; Автобус D марки DAFSB 3000 KS, 1995 року випуску; Автобус D марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, Автобус D марки TЕMSABG-659T 2003 року випуску, легкового автомобілю VOLKSWAGENPASSATB6 2014 року випуску та легковий автомобіль TOUOTAHIGHLANDER 2019 року випуск. Ухвалою суду від 16.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. З 24.02.2022 року по 12.06.2023 року справи, що перебували у провадженні Херсонського міського суду Херсонської області, не розглядалися у зв`язку з припиненням роботи Херсонського міського суду Херсонської області через військову агресію рф та відновленням процесуальної діяльності Херсонського міського суду Херсонської області з 12.06.2023 року (на підставі рішення ВРП від 30.05.2023 року). В ході інвентаризації справ Херсонського міського суду Херсонської області зазначена справа була знайдена та продовжено судовий розгляд. Ухвалою суду від 13.10.2025 року судом залучено Херсонську обласну прокуратуру до участі у справі в якості третьої особи по справі. 14.11.2025 року представник третьої особи Херсонської обласної прокуратури - Кафлюк Т.І. надала до суду письмові пояснення, згідно яких відповідно до бази даних ЄРДР вбачається, що в провадженні Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №22022230000000189 від 06.06.2024 року відносно [PERSON] у вчиненні у червні 2022 року кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 111-2 КК України, за санкцією якої передбачено покарання у виді конфіскації майна. 18.08.2022 року слідчим суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області обрано на той час підозрюваному [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Під час досудового розслідування Центральним районним судом м. Миколаєва 11.06.2024 року ухвалено рішення про здійснення спеціального досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. 11.12.2024 року Херсонським міським судом Херсонської області клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження задоволено та ухвалено рішення про здійснення спеціального судового провадження у даному кримінальному провадженні. Отже, у разі визнання [PERSON] винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 111-2 КК України, належне йому конфісковане майно належатиме державі та підлягатиме зверненню в дохід держави у порядку, встановленому законом. 25.07.2022 року слідчим суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області задоволено клопотання слідчого ОВС слідчого відділу УСБ України в Херсонській області про арешт майна [PERSON] , що належить йому на праві приватної власності, а саме, на: земельну ділянку, кадастровий номер: 6510136900:01:001:0429, за адресою, [ADDRESS] , договір дарування, серія та номер: НАЕ781855 від 24.10.2014 за р.№1137; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , договір дарування, серія та номер: НАЕ781854, від 24.10.2014 за р.№1135; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , договір дарування ВТА 408039 від 12.10.2012 за р. №6865; житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , довідка, серія та номер: 24607-18 від 23.07.2018, свідоцтво про право власності, серія та номер: [NUMBER] від 11.03.2014; нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , договір купівлі-продажу, ВТА 286149 від 06.12.2012 за р.№2085; квартиру за адресою: [ADDRESS] , частка власності: 1/3, свідоцтво про право власності, [NUMBER] від 07.09.2012, посвідчене Управлінням комунальної власності Херсонської міської ради згідно розпорядження №600. Оскільки судовий розгляд справи стосовно [PERSON] на цей час триває, підстав для скасування накладеного на майно арешту не вбачається. Представник третьої особи Херсонської обласної прокуратури - Кафлюк Т.І. вважала, що в даному випадку, будь-які заходи, застосовані слідчим відповідно до вимог статей 131, 170 КПК України, спрямовані на запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження належного відповідачу майна, є належним засобом захисту виконання вироку суду в частині конфіскації майна за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР 06.06.2024 №22022230000000189 за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 111-2 КК України. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов, наполягала на його задоволенні. Пояснила, що оскільки житловий будинок по [ADDRESS] будували з відповідачем в період шлюбу за спільні кошти, вона має право власності на 1/2 їх частину. Не заперечувала ту обставину, що житловий будинок по [ADDRESS] , відповідач отримав у власність за договором дарування від 12.10.2012 року, який відповідач в подальшому у 2013 році подарував їй, а вона 24.10.2014 року подарувала зазначений будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] , на якій розташований житловий будинок відповідачу. На момент посвідчення договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки прізвище позивача було [PERSON] . Зазначені договори не визнані недійсними. Доказів того, що вказані в позові транспортні засоби та квартира в Одесі придбані за спільні кошти подружжя не має. Позивачу роз`яснено право відповідно до вимог ст.174 КПК України звернутися з клопотанням про скасування арешту на частку майна. Позивач зазначила, що роз`яснення зрозуміло, проте не вважає за необхідне звертатися з такими клопотаннями, оскільки вона звернулася з позовом ще у 2021 році, до вчинення інкримінованого відповідачем злочину. В останнє судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність відповідача. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, свої доводи, наведені в письмових поясненнях, підтримав в повному обсязі. Представник третьої особи Херсонської обласної прокуратури - Кафлюк Т.І. в судовому засіданні вважала позов таким, що не підлягає задоволенню, оскільки на вказане майно накладено арешт. Заслухавши осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 07.11.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Згідно витягу з ДРАЦС громадян про внесення до актового запису змін доповнень №00028929309 від 16.12.2020 року, 05 квітня 2016 року відповідно до ст.53 СК України прізвище нареченої після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». 22.04.2021 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Зазначені обставини підтверджуються рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22.04.2021 року. Згідно договору дарування, посвідченого 12.10.2012 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Сперчун О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №6865, житловий будинок, житловою площею 20,2 кв.м., загальною площею 35,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 467,00 м. кв., кадастровий номер 6510136900:01:001:0429, на праві приватної власності належить [PERSON] . Право власності на вказаний будинок зареєстровано 16.10.2012 року Херсонським державним бюро технічної інвентаризації. Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації, затвердженої інспекцією ДАБК у Херсонській області 19.08.2013 року, власник житлового будинку [ADDRESS] [PERSON] здійснив реконструкцію вказаного житлового будинку у період з 27.11.2012 року по 08.08.2013 року та вказаний об`єкт (з загальною площею 223 кв.м., житловою площею 80 кв.м) введений в експлуатацію 16.08.2013 року. Відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В. від 23.10.2013 року, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, позивач стала власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом №11392913 від 23.10.2013 року. Земельна ділянка по [ADDRESS] , кадастровий номер 6510136900:01:001:0429, належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 27725373, виданого Реєстраційною службою Суворовського РУЮ м. Херсона 06.10.2014 року, та зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності №27725851, виданим Реєстраційною службою Суворовського РУЮ у м. Херсоні 06.10.2014 р., номер запису 7236199, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 469971565101. На підставі договорів дарування від 24.10.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В. відповідно за №1135 та №1137, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] (загальна площа 222,9 кв.м., житлова площа 80 кв.м.) та земельної ділянки за цією адресою, кадастровий номер 6510136900:01:001:0429, які йому подарувала [PERSON] . При цьому дарувальник [PERSON] та обдарований - [PERSON] засвідчили, що житловий будинок [ADDRESS] належить дарувальнику [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 23.10.2013 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В., який зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом №11392913 від 23.10.2013 року. Відповідно до п. 4 договору дарування від 24.10.2014 року дарувальник свідчить, що на момент укладення цього Договору вказане майно не перебуває під арештом, щодо нього не ведуться судові спори, воно не заставлене, відносно нього не укладено будь-яких договорів з відчуження або користування з іншими особами, треті особи не мають прав на майно, тощо. Дарувальник та обдарований перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, 07.11.2008 року. Згідно п.9 цього договору обдаровуваний [PERSON] дарунок прийняв. Відповідно до п. 10 вказаного договору сторони домовились, що під передачею житлового будинку слід вважати символічну передачу речі. Прийняття Обдаровуваним від Дарувальника ключів від житлового будинку свідчить про те, що передача речі відбулася. Згідно п. 11 Договору дарувальник передала Обдаровуваному ключі від житлового будинку. Відповідно до п. 12 вказаного договору сторони підтверджують, що цей договір не носить характеру уявного та удаваного правочину. Дарувальник стверджує, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального. Відповідно до п. 16 Договору підстави визнання Договору дарування недійсним і нікчемним роз`яснені нотаріусом Дарувальнику і Обдаровуваному, зрозумілі і вони свідомо підтверджують, що цей правочин відповідає їхнім дійсним намірам, а договір не має характеру фіктивного, удаваного, зловмисного, а також немає примусу (насильства), збігу тяжких обставин, обману. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №132757878 від 31.07.2018 року, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 11.03.2014 року, належить на праві приватної власності [PERSON] . Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0488 га, кадастровий номер 6510136600:01:001:2453. Згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 06.07.2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю., та зареєстровано в реєстрі за №1613, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка складається з трьох кімнат та підсобних приміщень загальною площею 104,8 кв.м., у тому числі житловою площею 55,7 кв.м., на праві приватної власності належала [PERSON] , що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №91350700 від 06.07.2017 року. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №274501485 від 13.09.2021 року, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору довічного утримання, серія та номер: 7035, виданого 13.09.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєва О.В., належить на праві приватної власності [PERSON] . На [PERSON] були зареєстровані наступні види транспорту: Автобус-D, марки IVEKO 35.C13, 2001 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , білого кольору; Автобус -D марки DAFSB 3000 KS, 1955 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий; Автобус-марки SCANIAK113CLC, 1995 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий; Автобус-D, марки TEMSABG-659Т 2003 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , колір білий; автомобіль VOLKSWAGEN PASSATB6, реєстраційний номер [NUMBER] , 2014 року випуску; автомобіль ТOUOTAHIGHLANDER 2019 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно листа Територіального сервісного центру № 6541 від 29.09.2021 року повідомлено, що згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів: автомобіль TOYOTA HIGHLANDER (2019 р.в.) чорного кольору, зареєстрований 18.06.2020 р. на ім`я [PERSON] ( [INFO] ), перереєстровано 19.06.2021 р. на іншого власника за договором, який укладено в ТСЦ 3545, за яким загальна вартість Т3 становить 200 000 грн; автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 200 (2013 р.в.) чорного кольору, зареєстрований, 21.03.2019 р. на ім`я [PERSON] ( [INFO] ), перереєстровано 27.12.2019 р. в ТСЦ 1242 на іншого власника за договором купівлі-продажу (СГ), за яким загальна вартість Т3 становить 754 000 грн; автомобіль SKODA OCTAVIA A5 (2007 р.в.) сірого кольору, зареєстрований 30.10.2015 р. на ім`я [PERSON] ( [INFO] ), перереєстровано 22.12.2019 р. на іншого власника за договором, який укладено в ТСЦ 6541, за яким загальна вартість Т3 становить 180 233,88 грн; автобус ТЕMSA BG-659T (2003 р.в.) білого кольору, зареєстрований 06.12.2013 р. на ім`я [PERSON] ( [INFO] ), перереєстровано 10.04.2019 р. на іншого власника за договором, який укладено в ТОД 3545, за яким загальна вартість Т3 становить 30 000 грн; автобус DAF SB3000 (1995 р.в.) білого кольору, зареєстрований 31.05.2012 р. на ім`я [PERSON] ( [INFO] ), перереєстровано 17.09.2021 р. на іншого власника за договором, який укладено в ТСЦ 3545, за яким загальна вартість Т3 становить 445 500 грн; автомобіль ВАЗ 210990 (2006 р.в.) сірого кольору, зареєстрований 12.05.2011 р. на ім`я [PERSON] ( [INFO] ), і перереєстровано 16.01.2018 р. в ТСЦ 5342 на іншого власника за договором купівлі-продажу (СГ), за яким загальна вартість ТЗ становить 45 000 грн. Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як встановлено судом та підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №132757878 від 31.07.2018 року, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 39 кв.м.), зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 11.03.2014 року. Зазначений об`єкт нерухомості набутo у період перебування сторін у шлюбі. Відповідач визнав обставини перебування сторін у шлюбі та факт набуття зазначеного житлового будинку під час шлюбу, погодившись із тим, що він є спільною сумісною власністю подружжя, та не заперечував проти визнання за кожним із подружжя права власності на 1/2 частину вказаного майна. Таким чином, враховуючи, що спірний житловий будинок по [ADDRESS] набутo у період шлюбу сторін, доказів набуття його за особисті кошти відповідача, суду не надано, тому, суд приходить до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . При поділі цього майна подружжя підстав для відступлення від рівності часток не встановлено і вимог про таке не заявлено, а тому суд виходить з того, що частки дружини та чоловіка є рівними. Тобто, в порядку поділу майна подружжя слід визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 39 кв.м.; за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , загальною площею 92,8 кв.м., житловою площею 39 кв.м. Щодо інших позовних вимог, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що на підставі договорів дарування від 24.10.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Йосипенко В.В. за №1135 та №1137, [PERSON] набув у власність житловий будинок [ADDRESS] (житловою площею 80,0 кв.м., загальною площею 223,0 кв.м.) та земельну ділянку за вказаною адресою кадастровий номер 6510136900:01:001:0429. Дарувальником виступала [PERSON] (позивачка), яка набула право власності на це майно раніше на підставі договору дарування від 23.10.2013 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав. Умовами договорів сторони підтвердили добровільність їх укладення, відсутність ознак фіктивності чи удаваності, відсутність обтяжень, а також фактичну передачу майна. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте одним із подружжя за договором дарування, є його особистою приватною власністю. Позивачем не заявлено вимог про визнання зазначених договорів недійсними та не надано доказів їх удаваності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що житловий будинок [ADDRESS] та відповідна земельна ділянка є особистою приватною власністю [PERSON] та не входять до складу спільної сумісної власності подружжя. Щодо квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , та транспортних засобів, які були зареєстровані за [PERSON] , суд зазначає, що право власності на вказане майно було зареєстровано за третьою особою. Належних та допустимих доказів того, що зазначене майно фактично набувалося саме подружжям [PERSON] за їх спільні кошти з метою приховування реального власника, позивачем не надано. Крім того, частина майна вибула з власності [PERSON] до моменту розгляду справи, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За таких обставин, позовні вимоги в цій частині є недоведеними та задоволенню не підлягають. Щодо доводів представника Херсонської обласної прокуратури про накладення арешту на майно відповідача в межах кримінального провадження №22022230000000189 від 06.06.2024 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, суд зазначає наступне. Судом не встановлено зловживання позивачем правом на поділ майна подружжя, тобто для уникнення виконання зобов`язань, в період, коли майно перебуває під санкціями, арештом, оскільки позов поданий до суду 29.04.2021 року після розірвання шлюбу між сторонами згідно рішення суду від 22.04.2021 року. Тобто, між сторонами дійсно існує реальний (фактичний) спір щодо поділу такого майна. З урахуванням зазначеного, доводи представника третьої особи, суд до уваги не приймає. Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який полягає у забороні відчуження, розпорядження та/або користування майном. Разом з тим, накладення арешту не припиняє права власності та не змінює правовий режим майна. Вирішення питання про належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя здійснюється в порядку цивільного судочинства відповідно до норм Сімейного кодексу України та не залежить від факту накладення арешту в межах кримінального провадження. Отже, сам по собі факт накладення арешту на майно відповідача не є перешкодою для встановлення судом у даній цивільній справі правового режиму такого майна як спільної сумісної власності подружжя. При цьому визнання майна спільною сумісною власністю не тягне автоматичного скасування арешту та не вирішує питання про можливість його конфіскації у межах кримінального провадження, яке підлягає вирішенню судом у відповідному кримінальному процесі з урахуванням визначених часток кожного із співвласників. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житлового будинку [ADDRESS] .

Outcome: partial