Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за договорами позики, покликаючись на те, що [PERSON] , та ТОВ «Мілоан», уклали кредитний договір на суму 8 000 грн. 16 липня 2024 року, між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», укладено договір факторингу, у відповідності до умов якого, позивачу передано право вимоги до відповідача. Враховуючи вищевикладене, просить суд стягнути на його користь 13 623,20 грн, за вищевказаними договором позики. Відповідачка подала до суду відзив, в якому вказала, що матеріали справи не містять підтверджень, з яким саме витягом з тарифів та витягом з умов ознайомлено відповідачку і нею погоджено, а також те, що вказані документи на момент їх підписання взагалі містили умови, зокрема щодо користування кредитними коштами. Крім того, роздруківка із сайту належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретно запропонований відповідачці договір про споживчий кредит, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про суму кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, то договір про споживчий кредит, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказані обставини. Також, зазначила, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили кредитний договір, який проявляється у формі щомісячного обов?язкового платежу тіла кредиту та відсотків за користування згідно з погодженим між сторонами графіком погашення платежів або детальний розрахунок щомісячного платежу позичальника за кредитним договором. Відтак, в даному випадку відсутні договірні кредитні правовідносини між фінансовою установою та відповідачкою - споживачем фінансових послуг. Крім того, зазначила, що вона є учасницею бойових дій, однак незважаючи на це фінансовою установою нараховано їй заборгованість за відшкодування відсотків за кредитом, що призводить до порушення її прав, як військовослужбовця та учасника бойових дій Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 06 жовтня 2025 року, відповідь на відзив та клопотання про витребування доказів, - повернуто без розгляду. Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 11 січня 2022 року між [PERSON] , та ТОВ «Мілоан», укладено кредитний договір на суму 8 000 грн. /п.1.2/. Згідно п. 1.3, кредит надається строкм на 29 днів з 11 січня 2022 року. До матеріалів справи також долучено графік платежів за договором та паспорт споживчого кредиту №103579299. Крім того, матеріали справи містять анкету заяву на кредит №103579299 від 11 січня 2022 року. Як вбачається з вказаної анкети, сума до повернення складає 8023,20 грн. Дата повернення кредиту 09 лютого 2022 року. В матеріалах справи також міститься платіжне доручення 37965191, згідно якого 11 січня 2022 року, ТОВ «Мілоан» здійснило перерахування [PERSON] , грошових коштів в розмірі 8000 грн. Також, суду було надано відомості про щоденні нарахування та погашення, згідно яких, 16 липня 2024 року, з [PERSON] , відбулось списання процентів за рахунок фінансового результату в розмірі 5623 грн., та списання тіла кредиту за рахунок фінансового результату в розмірі 8000 грн. Крім того, суд зазначає що за період з 11 січня 2022 року по 09 лютого 2022 року, ТОВ «Мілоан» здійснювало нарахування процентів згідно п.1.5.2, в той же час як починаючи з 10 лютого 2022 року, почалось нарахування процентів за п. 1.5.3 договору №103579299, однак, як вбачається з долученого до матеріалів справи договору, такий не містить пункту 1.5.3, а відтак, не встановлено на підставі чого здійснювалось нарахування процентів починаючи з 10 лютого 2022 року. Також, матеріали справи містять договір факторингу від 16 липня 2024 року, за умовами якого фактор зобов`язувався передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, пату кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. До матеріалів справи долучено також акт прийому-передачі реєстру боржників, реєстр боржників, платіжну інструкцію №366, з яких вбачається перехід права вимоги за вищевказаним договором до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, в ході розгляду справи судом встановлено, що згідно з наданими самим же позивачем відомостями про щоденні нарахування та погашення заборгованості /а.с.14/, 16 липня 2024 року було здійснено списання з відповідачки процентів за кредитом за рахунок фінансового результату у розмірі 5 623 грн, а також списання тіла кредиту за рахунок фінансового результату у розмірі 8 000 грн. При цьому саме вказані суми позивач просить стягнути з відповідачки у судовому порядку. Разом з тим, наведені обставини свідчать про те, що відповідні грошові зобов`язання вже були припинені шляхом їх фактичного виконання, оскільки списання за рахунок фінансового результату означає погашення заборгованості та відсутність у кредитора права повторно вимагати сплату тих самих сум. Відтак, позивач не вправі повторно заявляти позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка відповідно до наданих ним же документів була списана та припинена. У зв`язку з цим позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки фактично вже виконані. При цьому суд окремо звертає увагу, що будь-яких інших розрахунків заборгованості, які б спростовували наведені дані або підтверджували існування непогашеного боргу, матеріали справи не містять, а позивачем таких доказів суду не надано. Крім того, судом встановлено, що за період з 11 січня 2022 року по 09 лютого 2022 року ТОВ «Мілоан» здійснювало нарахування процентів відповідно до п. 1.5.2 договору. Водночас, починаючи з 10 лютого 2022 року, позивачем було здійснено нарахування процентів із посиланням на п. 1.5.3 договору №103579299 /а.с14/. Однак, як вбачається з договору, долученого до матеріалів справи /а.с.5/, пункт 1.5.3 в його тексті відсутній, а відтак судом не встановлено правових підстав, на яких здійснювалось нарахування процентів, починаючи з 10 лютого 2022 року. За таких обставин відсутні докази того, що відповідачка була ознайомлена з умовами такого пункту, погоджувалась із ним або що відповідне положення взагалі існувало в умовах укладеного між сторонами договору. Таким чином, нарахування процентів на підставі неіснуючого пункту договору є необґрунтованим. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог, оскільки, відповідно до наданих самим позивачем відомостей заборгованість, яка заявлена до стягнення, була погашена шляхом списання за рахунок фінансового результату, що унеможливлює її повторне стягнення. Крім того, нарахування частини заборгованості здійснювалося на підставі пункту договору, який фактично відсутній, що свідчить про недобросовісність таких нарахувань та відсутність правових підстав для їх стягнення. За таких обставин суд приходить до переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим у їх задоволенні слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed