Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

02.06.2025 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» Хлопкова М.С. за допомогою системи «Електронний суд» звернулася до Сокирянського районного суду Чернівецької області з вищевказаним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позову представник позивача посилалася на те, що 13.06.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач [PERSON] уклали Кредитний договір № 397028873 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт Товариства - www.moneyveo.ua, ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання. В свою чергу, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, перевірило особисті дані відповідача, а також платіжну картку, з метою її ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно вона належить Позичальнику. Відповідач підписала кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV7HG38 - 13.06.2023 о 13:59:24 год. Отже, заповненням анкети-заяви Позичальник підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що вона повідомлена Кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Тобто, у вказаному Кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. Так, відповідно до п.2.1. договору, Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 6500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відразу після вчинених дій [PERSON] 13.06.2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало, шляхом ініціювання через банк-провайдер, грошові кошти в сумі 6500,00 грн на її банківську карту № [NUMBER] що, в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання надати грошові кошти виконав у повному обсязі. 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. В подальшому сторони погодили продовження строк дії Договору рядом Додаткових угод, до 31.12.2024 року. Таким чином, договір №28/1118-01 є рамковою угодою, що діє протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018-31.12.2024. Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.3. Договору під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому. Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги. Відповідно до пункту 4.1. Договору право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього Договору. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 244 від 15.08.2023 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 16246,10 грн. 31.07.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 31/0724-01. Предметом даного Договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (п.4.1.). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №1 від 31.07.2024 до Договору факторингу № 31/0724-01 від 31.07.2024 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 32904,30 грн. Відповідно до п.п. 5.3.3 Договору факторингу Фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб. 14.03.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №140325 відповідно до умов якого позивачу було відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором. За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників. Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №140325-У від 14.03.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 32904,30 грн. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не здійснювало нарахувань за кредитним договором. Відповідно до виписки з особового рахунку на період з 14.03.2025 року по 05.04.2025 року, загальна сума заборгованості за кредитним договором №397028873 від 13.06.2023 року становить 32904,30 грн., яка складається з наступного: 6500,00 грн. заборгованість по кредиту; 26404,30 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Просила стягнути з відповідача [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № №397028873 від 13.06.2023 року у розмірі 32904,30 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. 10.12.2025 року після скасування заочного рішення у справі, представником відповідача [PERSON] , адвокатом Зачепіло З.Я. було подано до суду відзив на позовну заяву. У якому представник відповідача зазначала, що позов є необґрунтованим, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги, а надані ним докази є недостатніми, та не дають підстави дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування. Зокрема, вказувала на те, що факт переходу права вимоги за кредитним договором до позивача є недоведеним, у зв`язку з тим, що надані позивачем кредитний договір, договори факторингу, реєстр боржників, розрахунок заборгованості, є неналежними доказами, оскільки дані докази доводять перехід прав від первісного кредитора до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів. А сам реєстр права вимоги, не є документом, який підтверджує факт передачі кредитних коштів, оскільки суду не було надано підтвердження сплати новим кредитором грошових коштів первісному кредитору за передачу права грошової вимоги, та зарахування їх на рахунок останнього. Звертала увагу суду на те, що кредитний договір між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було укладено 13.06.2023 року. Тобто, правовідносини за кредитним договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем виникли 13.06.2023 року, значно пізніше ніж було укладено договір факторингу між ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон плюс», у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до відповідача за зазначеним вище кредитним договором, а тому фактично ТОВ «Таліон плюс» не могло відступити ТОВ «Онлайн фінанс», а ті в свою чергу ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги за кредитним договором, оскільки що у ТОВ «Таліон плюс», що у ТОВ «Онлайн фінанс» було відсутнє таке право грошової вимоги. Право вимоги за основним зобов`язанням переходить не в момент «передачі» суми заборгованості в обліку первісного кредитора, не в момент передачі кредитного договору, не в момент передачі судового рішення, яким стягнено (чи визнано) суму боргу, а в момент передачі оригіналів документів, які є доказами права вимоги. Посилалася також на те, що у матеріалах справи відсутні первинні документи, які підтверджують видачу кредитних коштів саме відповідачеві [PERSON] , а наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»: пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, а отже не є належним доказом, який би підтверджував розмір заборгованості за кредитним договором. Вказувала, що сума заборгованості по відсотках у розмірі 26404,30 гривень, нарахована з порушенням вимог закону, оскільки, відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто з 13.06.2023 року до 13.07.2023 року (включно), зі сплатою процентів за користування кредитом щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 627,80 відсотків річних, що на укладення договору становить 1,72 відсотків в день від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 3354 гривень. З огляду на викладене, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а провадження у справі закрити. Крім цього, представником позивача адвокатом Зачепіло З.Я. було також подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, оскільки на її думку, заявлені витрати у розмірі 7000,00 грн є непропорційними та неспівмірними, зважаючи на складність справи та фактичний час, витрачений адвокатом на професійну правничу допомогу, а тому підлягають зменшенню до розміру 2000,00 грн. 17.12.2025 року представником позивача ТОВ «Юніт Капітал» Хлопковою М.С. за допомогою системи «Електронний суд» були надані додаткові пояснення у справі, які вона просила прийняти та врахувати. Того ж дня, представником позивача ТОВ «Юніт Капітал» Хлопковою М.С. за допомогою системи «Електронний суд» було подано заперечення на клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, вказавши, що заявлені витрати є повністю обґрунтованими. В судове засідання представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» не з`явився, однак представник Хлопкова М.С. в прохальній частині позовної заяви просила провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач [PERSON] а також її представник адвокат Зачепіло З.Я. належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилися та не повідомили про причини своєї неявки, заяв про відкладення розгляду справи суду не подавали. Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи наведене вище, суд вважає за можливе розглянути справу без присутності сторін та ухвалити рішення на підставі наявних у справі письмових доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке. Судом встановлено, що 13.06.2023 року між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка допомога» був укладений договір кредитної лінії №397028873, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6500,00 грн., строком на 30 днів (Дисконтний період - 30 днів, з 13.06.2023 року до 13.07.2023 року (включно)), зі сплатою процентів за користування Кредитом щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 627,80 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,72 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Згідно п.8.3.2. Договору, у разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів, за період з наступного дня після 13.07.2023 року проценти нараховуються за ставкою 628,12 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 1,72 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Згідно п. 8.4. Договору, після закінчення Дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70 відсотків річних, що на день укладення Договору становить 2,98 відсотків в день від суми залишку Кредиту, що знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним. Отже, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідач [PERSON] вищевказаний кредитний договір підписала електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV7HG38 - 13.06.2023 о 13:59:24 год. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» умови кредитного договору виконало у повному обсязі, надавши відповідачу згідно заявки на отримання грошових коштів від 13.06.2023 року кредит на потрібну їй суму, а саме перерахувало грошові кошти в сумі 6500,00 грн. на її банківську карту № [NUMBER] , що також підтверджується витребуваними судом письмовими доказами. Так, згідно наданої АТ «Ощадбанк» платіжної інструкції №1297123747725 від 14.06.2023 року та виписки за поточними рахунками клієнта за період з 13.06.2023 року по 18.06.2023 року на вказану банківську картку № [NUMBER] , яка згідно інформації АТ «Ощадбанк» обслуговує рахунок, який відкрито на ім`я [PERSON] , 14.06.2023 року було здійснено зарахування на суму 6500,00 грн. А тому, доводи представника відповідача [PERSON] , щодо недоведеності отримання саме відповідачем коштів за кредитним договором № 397028873 є безпідставними та спростовуються вказаними вище доказами. Разом з тим, відповідач [PERSON] зі свого боку не виконала умов кредитного договору. 28.11.2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019 року. 28.11.2019 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому, всі інші умови договору залишилися без змін (п.8.2 Договору). 31.12.2020 року між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та № 28/1118-01. 31.12.2021 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, погодили продовжити строк дії вищевказаного договору до 31.12.2022 року. Відповідно всі інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2022 року сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №31, та дійшли згоди продовжити строк дії вищевказаного договору до 31.12.2023 року включно. Крім цього, 31.12.2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено додаткову угоду №32 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року, відповідно до якої погодили внести зміни до п.8.2 Договору факторингу щодо строку його дії, замінивши в ньому попередню дату новою «31.12.2024 року». Отже, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього встановлено, що його виконання здійснювалось протягом визначеного проміжку часу, а саме з 28.11.2018 року по 31.12.2024 року. Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Так, відповідно до запису №639 Витягу з реєстру прав вимоги № 244 від 15.08.2023 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до [PERSON] на загальну суму 16246,10 грн. 31.07.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 31/0724-01, строк дії якого по 31.12.2024 року. Відповідно до пункту 4.1. Договору право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього Договору. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 1 від 31.07.2024 до Договору факторингу № 31/0724-01 від 31.07.2024 року, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 32904,30 грн., яка складається з: прострочене тіло - 6500,00 та прострочені відсотки 26404,30 грн. Згідно п.9.1.1.5. договору кредитної лінії №397028873 від 13.06.2023 року, в будь-який час, в тому числі після закінчення Дисконтного періоду, без згоди Позичальника, Кредитодавець має право відступити права грошової вимоги за Договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу. 14.03.2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» і ТОВ «ФК «Юніт Капітал» укладений договір факторингу №140325-У, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступив «ФК «ЮНІТ КАПІТАЛ» право правової грошової вимоги за кредитними договорами. Згідно п.1.1. За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з додатком №1 є невід`ємною частиною Договору. 14.03.2025 року згідно акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №140325-У від 14 березня 2025 року Клієнт передав, а Фактор прийняв Реєстр Боржників в кількості 803. Так, у реєстрі Боржників до Договору факторингу 140325-У від «14 березня 2025 року» за №483 містяться відомості щодо заборгованості відповідача [PERSON] , ІПН [NUMBER] , за кредитним договором №397028873 від 13.06.2023 року, розмір якої становить 32904,30 грн., із них: 6500,00 грн. прострочене тіло, 26404,30 грн. прострочені відсотки. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи. Згідно з статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доводи представника відповідача про відсутність у ТОВ «Юніт Капітал» права звернення до суду з позовом до [PERSON] у зв`язку з тим, що кредитний договір між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та останньою укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами і ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли на увагу суду не заслуговують, оскільки відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором № 397028873 від 13.06.2023 року відбувалось в межах строку дії договорів факторингу в день підписання сторонами реєстру права вимоги. Рішення суду про визнання договорів факторингу від 28.11.2018 року, 31.07.2024 року та 14.03.2025 року недійсними відповідачем та його представником суду не надано. Відсутність доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу не спростовуються факт набуття ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги до відповідача за кредитним договором № 397028873 від 13.06.2023 року. Також із досліджених документів вбачається, що ТОВ «Юніт Капітал» будь-яких нарахувань за кредитним договором №397028873 від 13.06.2023 року не здійснювало. Однак, в добровільному порядку відповідач [PERSON] виниклу та непогашену заборгованість за кредитним договором №397028873 від 13.06.2023 року не сплатила. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 3 ст. 207 ЦК України використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно Закону України «Про електронну комерцію», на правовідносини стосовно кредитного договору № 397028873 від 13.06.2023 року поширюється дія цього закону. Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах або шляхом надсилання електронного повідомлення, метою якого є пряме чи опосередковане просування товарів, робіт та послуг або ділової репутації особи, яка провадить господарську або незалежну професійну діяльність. Закон України «Про електронну комерцію» прямо передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст. 525, 625 ЦК України). Згідно із ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитних договорів, які регулюються нормами Цивільного кодексу України. Стаття ст. 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за основною сумою боргу у розмірі 6500,00 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача 26404,30 грн відсотків, які нарахував з розрахунку по 111,80 грн за кожен день користування кредитними коштами впродовж періоду з 13.06.2023 року по 13.07.2023 року, та по 193,70 грн за кожен день користування кредитними коштами за період з 18.07.2023 року по 09.11.2023 року. 17.07.2023 року було здійснено нарахування у розмірі 774,80 грн. При цьому, суд погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] адвоката Зачепіло З.Я. щодо помилковості нарахування відсотків поза межами строку кредитування та вирішуючи питання про стягнення відсотків у заявленому розмірі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. За умовами договору №397028873 від 13.06.2023 року кредитні кошти надавалися до 13.07.2023 року. Так, відповідно до п. 3.1. договору на момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Відповідно до п.3.2. кредитного договору, сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду не може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду. При цьому, сторони узгоджують, що кількість днів, на які продовжується дисконтний період, дорівнює 30 днів. Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 3354 грн 00 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через особистий кабінет (пункт 3.3 договору). З розрахунку заборгованості вбачається, що необхідні для пролонгації договору 3354,00 грн відсотків відповідач не сплачувала, а тому умови, необхідні згідно п.3.3 договору для пролонгації дії договору, не настали. До того ж, матеріали справи не містять відомостей про, що відповідачем [PERSON] будь-яким чином було активовано функцію продовження строку дисконтного періоду, чи то в особистому кабінеті, чи то в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця. Відтак, кредитор в порушення вимог ст.1048 ЦК України продовжував нараховувати відсотки у розмірі, передбаченому договором з розрахунку по 193,70 грн за кожен день користування кредитними коштами після 13.07.2023 року. Сума відсотків за 30 днів користування кредитними кошами становить 3354 грн. Саме у такому розмірі відсотки можуть бути стягнуті з відповідача. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за вищезазначеними договорами, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором у розмірі 6500,00 грн тіла кредиту та 3354,00 грн відсотків, а всього 9854,00 грн. Крім того, відповідно до положення п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений та документально підтверджений (платіжна інструкція в національній валюті від 30.05.2025 року №14238) судовий збір пропорційно частині задоволених позовних вимог (29,95 %) в розмірі 725,45 грн. Також судом встановлено, що 17.03.2025 року між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір про надання правничої допомоги №17/03/25-02. На підтвердження надання позивачу правової допомоги адвокатом Тараненко А.І. до позовної заяви надані: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4956 від 24.04.2012 року; копія договору про надання правничої допомоги №17/03/25-02, додаткова угода №5 до договору про надання правничої допомоги №17/03/25-02 від 17 березня 2025 року від 17.03.2025 року; акт прийому-передачі наданих послуг від 17.03.2025 року. За змістом ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 р. у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі №814/698/16. При цьому, суд враховує, що у разі недотримання вимог частини ч.4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Однак, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У той же час, під час розгляду справи представником відповідача Рудь О.І. було заявлено клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу. Однак, оскільки суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог (29,95 %), витрати на професійну правничу допомогу, слід стягнути з відповідача [PERSON] пропорційно частині задоволення позовних вимог у розмірі 2096,50 грн. Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що клопотання представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не підлягає до задоволення, з огляду на фактичне зменшення цих витрат, шляхом розподіл судових витрат на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі вище викладеного та

Outcome: partial