Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та просило стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за електронним Договором позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №211151 від 31.01.2021 року у розмірі 21195,00 грн., з яких 500,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 16195,00 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, а також судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що за цим договором позикодавець надає, а позичальник отримує перший транш на наступних умовах: сума позики 5000,00 гривень; плата за користування позикою за Траншем №1 встановлюється у вигляді фіксованих процентів та складає 1,9% в день від початкового розміру позики за Траншем №1; строк повернення позики за Траншем №1 (термін платежу): 01.03.2021, однак зобов`язання за кредитним договором відповідачкою виконано не було, що і стало підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою суду від 15.09.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Відповідачка [PERSON] правом подання відзиву на позовну заяву не скористалася, клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не подала. Відповідачка була повідомлена про розгляд справи, що підтверджується поштовим відправленням, яке повернулося до суду з відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомлення, на що вказував Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, провадження № 61-185св23. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» , якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Правова позиція щодо застосування вказаних норм чинного законодавства викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19. 31.01.2021 року між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі» та відповідачкою [PERSON] був укладений електронний Договір позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №211151; договір був підписаний [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором /5g4vfwg/. Відповідно до п. 1.3, 1.9 Договору, грошові кошти у позику за цим Договором надаються окремими траншами; загальний розмір всіх наданих за цим Договором траншів не може перевищувати розмір невідновлювальної кредитної лінії, зазначений в п.1.9. цього Договору (5000 грн.). Згідно з п. 1.5 Договору Сторони домовились, що за цим Договором Позикодавець надає, а Позичальник отримує перший транш (надалі Транш №1) на наступних умовах: 1.5.1 сума позики 5000 гривень (надалі за текстом іменується «сума позики за Траншем №1» в усіх відмінках); 1.5.2 плата за користування позикою за Траншем №1 встановлюється у вигляді фіксованих процентів (надалі за текстом іменується «процентна ставка за позикою за Траншем №1» в усіх відмінках) та складає 1,1% (одна ціла одна десята) в день від початкового розміру позики за Траншем №1 відповідно п.1.5.1. Договору; 1.5.3 строк повернення позики за Траншем №1 (термін платежу): 01 березня 2021 року. ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» було виконано зобов`язання за кредитним договором, надано кредит, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ЕЛАЄНС» (ТМ «ФОНДІ2) №211151 від 01 серпня 2025 року, згідно якого було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 31.01.2021 на суму 5000 грн., номер картки [NUMBER] , номер транзакції в системі: 1363701794, номер операції: 368436585. При цьому, між ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» та ТОВ ФК «ЕЛАЄНС» було укладено Договір про надання послуг з переказу грошових коштів № 04/08-17ПК від 04 серпня 2017 року. Разом з тим, доказів того, що електронний платіжний засіб № [NUMBER] не належить позичальнику [PERSON] , відповідачкою суду надано не було. Щодо тіла кредиту. З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою [PERSON] не сплачувалася заборгованість по тілу кредиту, а тому стягненню підлягає тіло кредиту у розмірі 5000,00 грн. Щодо процентів за користування кредитом. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Строк користування позикою становив період з 31 січня 2021 року до 01 березня 2021 року, тобто 30 днів. Однак, проценти за користування кредитом були нараховані за період як в межах строку кредитування (30 днів), так і після закінчення такого строку. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на сталості підходу до вирішення питання щодо нарахування процентів за «користування кредитом», сформульованого у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 та підтвердженого у постанові від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16, та уточнила власний правовий висновок щодо можливості нарахування процентів поза межами строку кредитування, визначивши, що в разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за користування кредитом (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Крім того, у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 910/1238/17 Великою Палатою Верховного Суду розмежовано поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої частиною 2 статті 625 ЦК України. Однак, позовні вимоги про стягнення процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами у порядку, передбаченому ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивачем ТОВ «ФК «Гелексі» не заявлялися, однак останнє не позбавлене можливості скористатися таким правом у майбутньому. Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, проценти за користування кредитом за вказаний період становлять: 5000,00 грн. * 1,1%/день * 30 днів = 1650,00 грн., а не 16195,00 грн. як було заявлено позивачем. Щодо позовної давності. Відповідно до умов Договору позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №211151 від 31.01.2021, строк користування позикою становив 30 днів період з 31 січня 2021 року до 01 березня 2021 року, тобто строк кредитування сплив 01 березня 2021 року. Ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Однак, відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (карантин з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) був встановлений в Україні з 12.03.2020 та тривав до 01.07.2023). Згідно з п. 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, була продовжена на строк його дії (воєнний стан в Україні був введений з 24.02.2022 та триває до теперішнього часу). Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було виключено; цей Закон набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Отже, перебіг строків позовної давності був зупинений з 12.03.2020 та відновився з 04.09.2025. Позивач звернувся до суду з позовом 03.09.2025, тобто в межах строку позовної давності, з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, тобто [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Гелексі» підлягає стягненню заборгованість за Договором позики на умовах невідновлювальної кредитної лінії №211151 від 31.01.2021 у розмірі 6650,00 грн., з яких 5000 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1650,00 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Гелексі» судовий збір у розмірі 759,90 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1568,50 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позов задоволено на 31,37%).

Outcome: partial