Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за договором №200493420 від 01.04.2016 року у розмірі 51 948,85 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 01.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] укладено угоду №200493420 щодо кредитування. Відповідно до умов кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) банк надав позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 14916,7 грн., з встановленим строком користування з 01.04.2016 року по 01.04.2018 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. 20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16, відповідно до якої, позивач визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за кредитним договором. 23.05.2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається. Приймаючий банк набуває усіх прав та обов`язків кредитора щодо позичальника (боржника), вимоги до якого передані відповідно до договору про відступлення прав вимоги, разом із правами за договором забезпечення таких вимог. Вимогами чинного законодавства України та умовами договору факторингу не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов`язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю Фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку що передбачені умовами кредитного договору. Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та в визначений строк. Станом на 28.01.2026 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем за кредитним договором становить 34770,65 грн., з яких: 11936,7 грн. - заборгованість за кредитом; 22833,95 грн. - заборгованість за відсотками. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 200493420 від 01.04.2016 року становить 34 770,65 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних - 3 133,70 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 14 044,50 грн., разом заборгованість становить - 51 948,85 грн. У зв`язку з викладеним, представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом. Адвокат Намуйлик М.В. надала заяву про застосування строків позовної давності, в якій просила відмовити у задоволенні позову. В заяві, окрім іншого, зазначено, що відповідач у повній мірі виконав свої зобов`язання щодо первісного кредитора ПАТ «Банк «Михайлівський», виплативши усі належні за договором кошти. Водночас, враховуючи тривалий час, який минув з моменту укладення первісного договору, у відповідача вже не збереглися відповідні квитанції. Відповідачем наразі вживаються заходи з мстою отримання копій підтверджуючих документів, але це ускладняється ліквідацією ПАТ «Банк «Михайлівський» та займає значний час. Представник позивача у судове засідання не з`явився, через систему «Електронний суд» надіслав клопотання, в якому просив судове засідання провести за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, але представник відповідача - адвокат Намуйлик М.В. через систему «Електронний суд» надіслала заяву, в якій просила судове засідання провести за відсутності сторони відповідача, у задоволенні позову відмовити, застосувавши строки позовної давності. Судом, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01.04.2016 року [PERSON] було підписано анкету №2613340 на отримання кредиту в ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до якої, позичальник просив надати кредит у сумі 14 816,70 грн., строком на 24 місяці, на споживчі потреби, сума додаткових послуг - 100 грн. 01.04.2016 року [PERSON] було заповнено заяву №200493420 в ПАТ «Банк Михайлівський», відповідно до якої, Банк надає кредит на придбання товарів, вартість яких складає 16816,70 грн., сума кредиту на товар видається у розмірі 14816,70 грн. Строк кредиту 730 днів, з 01.04.2018 року по 01.04.2018 року. 01.04.2016 року ТОВ «Дієса» було видано товарний чек №6197324, відповідно до якого, вартість придбаного товару становить 16816,70 грн., що також підтверджується фіскальним чеком. ПАТ «Банк Михайлівський» прийняло рішення про надання споживчого кредиту [PERSON] на придбання товарів у ТОВ «Дієса» на суму 16816,70 грн., що підтверджується листом-зобов`язанням від 01.04.2016 року. 01.04.2016 року [PERSON] ознайомився з графіком платежів до кредитного договору №200493420 та підписав його. 01.04.2016 року [PERSON] ознайомився з довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту. 01.04.2016 року між ТзДВ «Страхова компанія «М-Лайф» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» №NSK 200493420. 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги. Відповідно до витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський», який є додатком до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №200493420, загальний залишок заборгованості 34770,65 грн., з яких: 11936,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 22833,95 грн. - заборгованість за відсотками. На підтвердження наявності заборгованості у [PERSON] перед ТОВ «Діджи Фінанс» за вищевказаним кредитним договором представник позивача надав виписку по особовим рахункам позичальника за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року. З вказаної виписки, серед іншого, вбачається, що 27.07.2020 року [PERSON] здійснено погашення заборгованості за кредитним договором №200493420 у сумі 11936,70 грн. Представником позивача надано детальний розрахунок нарахованих інфляційних витрат на суму 14004,50 грн. та 3% річних - 3133,70 грн. У позовній заяві представник позивача зазначила, що заборгованість відповідача за кредитним договором №200493420 від 01.04.2016 року становить 34 770,65 грн., сума збитків з урахуванням 3% річних - 3 133,70 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 14 044,50 грн., разом заборгованість становить - 51 948,85 грн. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. (ч.1, ч.3 ст. 509 ЦК України). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Положеннями ч.2 ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч.ч.1,2 ст. 1056-1 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Відповідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов. Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У Постанові Верховного Суду від 30.01.2018 року по справі №161/16891/15-ц вказано, що відповідно до змісту ч.1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 до первинних документів, які фіксують факт виконання операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і у податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. Відповідно до пунктів 62, 63 Розділу 4 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75 (далі-Положення), виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку. Отже, виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 року у справі №200/5647/18, від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26.05.2021 року у справі №204/2972/20, від 13.10.2021 року у справі №209/3046/20, від 01.06.2022 року у справі №175/35/16-ц. Пункт 51 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи, який/яка склав/склала документ/від імені якого/якої складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Залежно від характеру операції та технології оброблення облікової інформації до первинних документів можуть уключатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції). Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі. Також пункт 52 Розділу 3 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п.53 Розділу 3 Положення). Банківська виписка має статус первинного документу. Розрахунок заборгованості, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», є лише похідним від первинної бухгалтерської документації та може містити відомості про господарську операцію. Проте, саме банківська виписка за картковими рахунками може бути належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором, що споживач користувався кредитними коштами, ним вносились кошти на погашення заборгованості, або ні. У позовній заяві вказано, що заборгованість [PERSON] перед позивачем за кредитним договором №200493420 від 01.04.2016 року становить 51948,85 грн., з яких, зокрема: 11936,70 грн. - заборгованість за тілом кредиту. Відповідно до витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський», який є додатком до договору №7_БМ про відступлення прав вимоги, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №200493420, та заборгованість останнього за тілом кредиту складає 11936,70 грн., тобто на момент укладення договору №7_БМ (20.07.2020 року) заборгованість [PERSON] за тілом кредиту визначена саме в такому розмірі. Представником позивача надано виписку по особовим рахункам позичальника [PERSON] за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року, на підтвердження факту наявності у нього заборгованості за кредитним договором №200493420, зокрема за тілом кредиту у сумі 11936,70 грн. Проте, оглянувши вказану виписку, суд встановив, що 27.07.2020 року [PERSON] здійснено погашення заборгованості за кредитним договором №200493420 на суму 11936,70 грн., тому є обґрунтовані підстави вважати, що останнім в повному обсязі погашено заборгованість за тілом кредиту. Представник відповідача стверджує, що [PERSON] у повній мірі виконав свої зобов`язання щодо первісного кредитора ПАТ «Банк «Михайлівський», виплативши усі належні за договором кошти, що також підтверджено наявною випискою у справі. За загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача (аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі №219/1704/17). Жодних належних та достовірних доказів, які б вказували на існування у [PERSON] перед ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованості за вказаним договором матеріали справи не містять. Враховуючи, що відповідачем здійснено погашення заборгованості за тілом кредиту, нараховані відсотки, 3% річних та інфляційні втрати нараховані безпідставно. У разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит. Суд також враховує, що надані товариством виписки сформовані з 23.05.2016 року, а не з часу укладення договору 01.04.2016 року, отже не містять всіх проведених операцій по рахунку. Єдиним документом, де зазначений розмір кредитної заборгованості, є витяг з реєстру боржників до договору факторингу №7_БМ, в якому зазначено, що ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №200493420 від 01.04.2016, загальний залишок заборгованості - 34770,65 грн. Суд критично оцінює наданий позивачем витяг з реєстру, складений ТОВ «Діджи Фінанс», оскільки не містить підпису посадових осіб ПАТ «Банк Михайлівський», отже є одностороннім та не містить будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, що відступає первісний кредитор. До того ж, реєстр кредитних договорів до договору факторингу № 7_БМ від 20.07.2020 року сам по собі не підтверджує розмір заборгованості, зокрема, яку частину тіла кредиту та відсотків за його користування було сплачено відповідачем, а яка частина кредиту сплачена не була з врахуванням щомісячного платежу у межах строку кредитування, неможливо встановити розмір процентів та порядок їх нарахування. Крім того, наданий витяг з реєстру боржників містить суттєві розбіжності з іншими матеріалами справи, оскільки судом встановлено, що договір №7_БМ про відступлення права вимоги укладено 20.07.2020 року, а у витягу з реєстру боржників вказано, що він є додатком до договору №7_БМ про відступлення права вимоги від 10.07.2020 року. Позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12,81 ЦПК України, на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором та права на її стягнення. Щодо заяви представника відповідача про застосування строків позовної давності, слід зазначити наступне. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Верховний суд у постанові від 14.06.2023 року по справі №755/13805/16-ц роз`яснив, що суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушено, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушено, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (див., зокрема, постанови від 22.05.2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31.10.2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 07.11.2018 року у справі №575/476/16-ц, від 14.11.2018 року у справі №183/1617/16 (пункт 73), від 28.11.2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 80), від 05.12.2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 61), №522/2201/15-ц (пункт 62) та №522/2110/15-ц (пункт 61), від 07.08.2019 року у справі № 2004/1979/12 (пункт 71), від 18.12.2019 року у справі № 522/1029/18 (пункт 134), від 16.06.2020 року у справі №372/266/15-ц (пункт 51), від 07.07.2020 року у справі № 712/8916/17-ц (пункт 28), від 29.06.2021 року у справі № 904/3405/19 (пункт 57), від 18.01.2023 року у справі №488/2807/17 (пункт 129). Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість, суд не застосовує строки позовної давності. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed