Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області за допомогою системи «Електронний суд» із позовом до [INFO] (надалі по тексту - відповідач), у якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 17 000,00 грн., сплачені як штраф за скасованою постановою та різницю між сплаченими коштами за судовий збір та фактичну суму судового збору 1 243,90 грн., а також сплачений судовий збір за подачу даного позову. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.05.2025 року Фастівський міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення у справі №381/1788/25, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та скасовано постанову про накладення штрафу на позивача. Проте, штраф уже було сплачено раніше на корить державного бюджету за реквізитами, зазначені у постанові [INFO] . Судовим рішенням від 12.05.2025 року встановлено, що постанова відповідача була винесена з порушенням закону, належного вручення повістки не було, обставини, викладені у основі постанови не підтвердились, штраф накладений без законної підстави. На думку позивача, після скасування постанови правова підстава для утримання державою отриманих він нього коштів відпала, а тому, з посиланням на ст.ст. 1212, 1214 ЦК України, [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 03.12.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що відповідач не набув та не зберігає у себе кошти, отримані від позивача, а штраф було зараховано до державного бюджету України. До того ж, на думку сторони відповідача, до правовідносин, що виникли між сторонами, не можуть застосуватись вимоги ст. 1212 ЦК України. Тому, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2025 року у справі №381/1788/25, що набрало законної сили 22 травня 2025 року, скасовано постанову № 252 від 28 березня 2025 року, винесену начальником [INFO] полковником [PERSON] за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП щодо притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Як вказував позивач, він сплати штраф у розмірі 17 000 гривень, призначений постановою № 252 від 28 березня 2025 року за вказаними у ній реквізитами, яку у подальшому було скасовано. Зазначена копія квитанції міститься у матеріалах справи. Обставини справи вказують на наявність спору щодо повернення коштів, сплачених позивачем на виконання постанови про накладення адміністративного штрафу після скасування постанови, якою такий штраф застосовано. Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. За ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала (відповідний висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15). За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Як вбачається з матеріалів справи, на момент сплати 28 березня 2025 року позивачем штрафу у розмірі 17 000,00 грн юридична підстава для такої сплати існувала, оскільки була чинною постанова про накладення адміністративного стягнення № 252 від 28 березня 2025 року. Надалі з огляду на скасування постанови судом відповідна юридична підстава відпала. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21 зроблено висновок, що сплачену до Державного бюджету України суму адміністративно-господарського штрафу після того, як підстава такого перерахування відпала (зокрема у разі скасування адміністративним судом постанови про застосування такого штрафу), господарський суд може стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як таку, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави (п. 39). У п. 53 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст. 1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються в бюджеті без достатньої правової підстави. У державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади (частини перша та друга статті 326 ЦК України). Кошти Державного бюджету України належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України), яка діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (частина перша статті 170 ЦК України). Держава відповідає за своїми зобов`язаннями своїм майном, крім майна, на яке відповідно до закону не може бути звернено стягнення (стаття 174 ЦК України). З огляду на наведені приписи, а також ураховуючи те, що поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних правовідносинах, у спорі щодо стягнення суми адміністративно-господарського штрафу, яка утримується на казначейському рахунку органу державної влади без достатньої правової підстави, держава бере участь у матеріальних і процесуальних правовідносинах в особі її органу, який контролює справляння надходжень бюджету за відповідним кодом класифікації доходів бюджету. У спірних правовідносинах таким органом є [INFO] . За змістом абзацу першого частини третьої статті 17 ЦК України орган державної влади здійснює захист цивільних прав та інтересів у межах, на підставах та у спосіб, що встановлені Конституцією України та законом. У випадках, встановлених Конституцією України та законом, особа має право звернутися за захистом цивільного права та інтересу до органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування (частина друга статті 17 ЦК України). Рішення, прийняте зазначеними органами щодо захисту цивільних прав та інтересів, не є перешкодою для звернення за їх захистом до суду (абзац другий частини третьої статті 17 ЦК України). Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частини перша та друга статті 1212 ЦК України). Аналізуючи викладені обставини, суд вважає, що після скасування адміністративним судом постанови про накладення на [PERSON] стягнення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн останній, згідно зі статтею 1212 ЦК України, має право на звернення до суду з позовом про стягнення суми перерахованих коштів до Державного бюджету України, як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави. При цьому, необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, наведена норма не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення. Аналогічну позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 по справі №910/23967/16. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення 17 000,00 грн. ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. За вказаних обставин, слід стягнути Державного бюджету України на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 17 000,00 грн. Вимоги в частині стягнення різниці між сплаченими коштами за судовий збір та фактичну суму судового збору 1 243,90 грн. задоволенню не підлягають, адже питання розподілу судових витрат вирішено у межах розгляду адміністративної справи №381/1788/25. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору в розмірі 1 127,63 грн., враховуючи задоволення позову на 93,12%.

Outcome: partial