Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась вищевказана цивільна справа. В обґрунтування позовних вимог, представником позивача зазначено, що на підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазаревою В.П., зареєстрованого в реєстрі за №55 від 14.01.2004 року, 04 листопада 2010 року за [PERSON] (після реєстрації шлюбу, прізвище змінено на « [PERSON] »), зареєстровано право власності на 1/20 частки на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №405543854 від 27.11.2024р. позивачу стало відомо про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей щодо обтяження належного їй на праві спільної часткової власності житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] такого змісту: тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 81610, зареєстрований 27.07.2004 року Броварською міською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження: будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , архівний номер: 3164464 КІЕV469, архівна дата: 13.09.2000, дата виникнення: 04.12.1957, № реєстра 318, внутр.№ Е501852Е2АF13A327F28. Однак, згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №405543854 від 27.11.2024р. даний житловий будинок побудовано лише у 1965 році. Згідно відповіді Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броварське бюро технічної інвентарізації» №526 від 10.06.2025р. на адвокатський запит №02-02/0625 від 02.06.2025р., станом на 16.05.1966р. право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будівлю за № [NUMBER] , виданого Броварським міським відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Броварської міської ради від 20.04.1966р. №150-2 (реєстровий №2691, книга 13; дата реєстрації 16.05.1966р.) Згідно інвентаризаційної справи, даний житловий будинок (земельна ділянка) мав наступну нумерацію: з 1954 р. по 1958 р. був під №5; з 1959р. по теперішній час під №7. При цьому, за змістом вищевказаної відповіді, станом на 01.03.1971р., за [PERSON] було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 10.08.1955р., посвідченого Броварською ДНК 26.09.1955р. за р.№13911. Згідно інвентаризаційної справи даного будинку його колишня адреса: [ADDRESS] . У той же час, відповідно до правовстановлюючих документів, рішенням виконкому Броварської районної ради №1128 від 16.11.1954р. [PERSON] було відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку по [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право власності на будівлю № [NUMBER] , виданого Броварським міським відділом комунального господарства, на підставі рішення виконкому Броварської міської ради від 20.04.1966 року № 150-2 16.05.1966р. за [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] [INFO] , дане домоволодіння успадкувала донька померлої [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (реєстр.№2.860 від 18.07.2001р.), яка в подальшому подарувала [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному 1/10 частину домоволодіння за [ADDRESS] , шляхом укладення договору дарування частини домоволодіння від 14.01.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П., зареєстрованого в реєстрі за №55. За змістом позовної заяви, враховуючи, що [PERSON] ніколи не значився власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а тому даний об`єкт нерухомого майна не міг бути об`єктом застави за його кредитними зобов`язаннями, що на думку позивача свідчить про помилковість зареєстрованого обтяження, чим створені перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження позивачем належним їй майном. Тому позивач звернувся до суду та просив зняти арешт з вищевказаного нерухомого майна шляхом виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явились в наданій суду заяві підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу у їх відсутності. Представник відповідача, будучи сповіщеним належним чином про час та дату розгляду справи в судове засідання також не з`явився, відзиву за позов не подав, надав заяву про проведення судового засідання за їх відсутності. Беручи до уваги те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. На підставі договору дарування частини домоволодіння, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазаревою В.П., зареєстрованого в реєстрі за №55 від 14.01.2004 року, 04 листопада 2010 року за [PERSON] (після реєстрації шлюбу, прізвище змінено на « [PERSON] »), зареєстровано право власності на 1/20 частки на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . З інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №405543854 від 27.11.2024р. позивачу стало відомо про наявність в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей щодо обтяження належного їй на праві спільної часткової власності житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] такого змісту: тип обтяження: заборона (архівний запис), реєстраційний номер обтяження: 81610, зареєстрований 27.07.2004 року Броварською міською державною нотаріальною конторою, об`єкт обтяження: будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , архівний номер: 3164464 КІЕV469, архівна дата: 13.09.2000, дата виникнення: 04.12.1957, № реєстра 318, внутр.№ Е501852Е2АF13A327F28. Однак, згідно інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №405543854 від 27.11.2024р. даний житловий будинок побудовано лише у 1965 році. Згідно відповіді Комунального підприємства Броварської міської ради Броварського району Київської області «Броварське бюро технічної інвентарізації» №526 від 10.06.2025р. на адвокатський запит №02-02/0625 від 02.06.2025р., станом на 16.05.1966р. право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на будівлю за № [NUMBER] , виданого Броварським міським відділом комунального господарства на підставі рішення виконкому Броварської міської ради від 20.04.1966р. №150-2 (реєстровий №2691, книга 13; дата реєстрації 16.05.1966р.) Згідно інвентаризаційної справи, даний житловий будинок (земельна ділянка) мав наступну нумерацію: з 1954 р. по 1958 р. був під №5; з 1959р. по теперішній час під №7. При цьому, за змістом вищевказаної відповіді, станом на 01.03.1971р., за [PERSON] було зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 10.08.1955р., посвідченого Броварською ДНК 26.09.1955р. за р.№13911. Згідно інвентаризаційної справи даного будинку його колишня адреса: [ADDRESS] . У той же час, відповідно до правовстановлюючих документів, рішенням виконкому Броварської районної ради №1128 від 16.11.1954р. [PERSON] було відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку по [ADDRESS] . На підставі свідоцтва про право власності на будівлю № [NUMBER] , виданого Броварським міським відділом комунального господарства, на підставі рішення виконкому Броварської міської ради від 20.04.1966 року № 150-2 16.05.1966р. за [PERSON] зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна житловий будинок [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] [INFO] , дане домоволодіння успадкувала донька померлої [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом (реєстр.№2.860 від 18.07.2001р.), яка в подальшому подарувала [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах кожному 1/10 частину домоволодіння за [ADDRESS] , шляхом укладення договору дарування частини домоволодіння від 14.01.2004р., посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Лазарєвою В.П., зареєстрованого в реєстрі за №55. Вирішуючи по суті позовні вимоги, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Також суд враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 15.05.2013 року у справі № 6-26 цс 13, згідно з якою вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами,установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Крім цього, у п. 2 постанови Пленуму ВССУ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Суд звертає уваги на те, що правова природа у забороні на майно полягає у реальному забезпеченні зобов`язання, тоді як в дійсній справі відсутні відомості про те, що зобов`язання щодо наданої позики державним ощадним банком продовжує діяти зі спливом вже більше 25 років з моменту надання такої позики, все це з урахуванням відсутності відомостей про здійснення будь-яких виконавчих дій щодо відповідних боргових зобов`язань чи інших дій , які б були направлені на забезпечення погашення боргу чи навіть наявності будь-якого боргу свідчить про те, що наявна спірна заборона не виконує свою основну роль й не направлена на реальне забезпечення зобов`язання. Оскільки судом не встановлено наявності на даний момент відповідного зобов`язання щодо позики наданої позивачу , в забезпечення виконання чого було накладено заборону відчуження на нерухоме майно, а також суб`єкт, в інтересах якого зареєстровані заборони на відчуження, не здійснював протягом більше ніж 25 років будь-яких дій направлених на забезпечення погашення боргу, проте саме позивач є на даний момент спадкоємцем майна щодо якого накладена заборона, права якого обмежені, наявна заборона не направлена на реальне забезпечення зобов`язання, тому існування такого обтяження на думку суду є суттєвим втручанням у здійснення позивачем його права на спадкування на нерухоме майно, яке порушує баланс між публічним й приватним інтересом, у зв`язку з чим необхідно припинити відповідне обтяження. Вищезазначений висновок узгоджується з позицією Верховного Суду , викладеною у постанові від 28.10.2020 року у справі 446/1366/18. З огляду на те, що по справі на цей час відсутні жодні докази на підтвердження доцільності й необхідності продовження дії обтяження зазначеного вище нерухомого майна, що як наслідок впливає на можливість позивачки повноцінно реалізувати свої права як власника майна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в частині вимог про скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна. При цьому суд враховує, що у справі відсутні жодні відомості на підтвердження того, що внаслідок скасування обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна будуть порушені права інших осіб. На підставі викладеного суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved