Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальність «Споживчий центр» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 01.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №01.10.2024-100002637, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 10000 грн. строком на 140 днів та зобов`язався повернути його, а також сплатити проценти за його користування, комісію у термін, встановлений договором. ТОВ «Споживчий центр» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши кредит шляхом перерахування коштів на поточний рахунок відповідача. Однак, [PERSON] належним чином умови кредитного договору не виконав, в зв`язку з чим виникла заборгованість, яка становить 30500,00 грн., з яких: заборгованість по тілу кредиту - 10000,00 грн., проценти - 14000,00 грн., коміся - 1500,00 грн. та неустойка- 5000,00 грн.. Тому просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» вказану заборгованість та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 02.12.2025 було прийнято до розгляду дану цивільну справу, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 26.12.2025 до суду надійшов відзив [PERSON] на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що матеріали справи не містять документів, які б підтверджували існування між сторонами кредитних відносин, оскільки до позовної заяви не долучено первинних документів, які б підтвердили факт отримання відповідачем кредитних коштів. Зазначає, що до позовної заяви не долучено доказів направлення та використання [PERSON] одноразового ідентифікатора Е 457. Також зазначив, що позивачем не надано докази реєстрації відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі позивача. Ствердив, що позивачем не доведено факту наявності заборгованості, позивач не надав доказів, що відповідач отримував кредитні кошти. Заявлена позивачем до стягнення сума несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 14000,00 грн. не є співрозмірною сумі заявленої заборгованост за тілом кредиту у розмірі 10000,00 грн. Також, ствердив, що одноразова комісія за видачу кредиту є неправомірною, оскільки не є банківською послугою.Крім того зауважив, що в період дії воєнного стану в Україні, відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України він звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки в сумі 5000,00 грн. за таке прострочення. 12.01.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій просить позовні вимоги задовольнити. В поданій відповіді зазначено, що кредитний договір № №01.10.2024-100002637 від 01.10.2024 укладено в електронній формі, яка законодавчо прирівнюється до письмової. Відповідачем підписувались документи за допомогою одноразового ідентифікатора, який надсилався у смс-повідомленні на номер, вказаний ним, як фінансовий. Без реєстрації тв здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений. Ідентифікацію відповідача було проведено через систему BankID НБУ. Перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується листом ТОВ «УПР». Розрахунок заборгованості проведено з урахуванням строку кредитування. Також представником позивача у відповіді на відзив зазначено, що відповідачем не надано жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. Дослідивши та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти. Судом встановлено, що 01.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір №01.10.2024-100002637 за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 10000 грн. (п. 3.3.2 Пропозиції про укладення кредитного договору, п.2 Заявки до кредитного договору) на строк 140 днів до 17.02.2025 (п.п. 3.3.5; 3.3.6 Пропозиції про укладення кредитного договору, п.п.3,4 Заявки до кредитного договору) зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1% за один день користування кредитом (п.3.3.7 Пропозиції про укладення кредитного договору, п.6 Заявки до кредитного договору). Крім того, сторонами погоджена сплата комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 15% від суми кредиту та дорівнює 1500 грн. (п.3.1 Пропозиції про укладення кредитного договору, п.7 Заявки до кредитного договору). За неналежне виконання умов договору щодо своєчасного виконання зобов`язань, сторонами погоджено сплату неустойки (п.9.1 Пропозиції про укладення кредитного договору, п.15 Заявки до кредитного договору) в розмірі 100 грн, що нараховується за кожен день невиконання або неналежного виконання зобов`язання. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 21539,77 грн. (п.14 Заявки до кредитного договору). Згідно п.2.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». За змістом п.2.2 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) електронний кредитний договір складається з наступних електронних документів, які містять його істотні умови: 2.2.1 дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), розміщена на вебсайті кредитодавця у загальному доступі, а також в особистому кабінеті позичальника на вебсайті кредитодавця, 2.2.2 заявка, сформована на сайті кредитодавця після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та їх схвалення кредитодавцем, 2.2.3 відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), сформована на сайті кредитодавця, та підписана позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого позичальником в повідомленні на номер телефону, вказаний при його ідентифікації на сайті. Кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11хх-хххх-9958 (п.4.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта)). Відповідно до пункту 10.1 Пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) цей договір набирає чинності з дати отримання кредитодавцем у інформаційній системі кредитодавця від позичальника відповіді про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної одноразовим ідентифікатором, отриманим позичальником від кредитодавця на номер телефону позичальника, вказаний при реєстрації у інформаційній системі кредитодавця; цей договір діє протягом одного року. Із заявки до кредитного договору №01.10.2024-100002637 від 01.10.2024 вбачається, що [PERSON] ознайомився та прийняв умови кредитного договору, однозначно та безумовно прийняв (акцептував) пропозицію про укладення кредитного договору (оферту), невід?ємною частиною якої є вказана заявка, з якою позичальник ознайомився 01.10.2024 за цим посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно ст.11 ЗУ "Про електронну комерцію". Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит шляхом перерахування коштів в сумі 10000 грн. на картку відповідача № [NUMBER] , номер транзакції в системі iPay.ua-525888353, призначення платежу: Видача за договором кредиту №01.10.2024-100002637, що підтверджується копією листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» №1-1411 від 14.11.2025. За клопотанням представника позивача судом витребувано у АТ «Універсал Банк» інформацію щодо встановлення особи, яка отримала спірні 10000 гривень за кредитним договором №01.10.2024-100002637 від 01.10.2024, власника банківської картки з номером [NUMBER]. Згідно запитуваної інформації встановлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . На дану картку було здійснено зарахування переказу 01.10.2024 на суму 10000 грн. [PERSON] користувався наданими кредитними коштами, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. Згідно з поданою ТОВ «Споживчий центр» довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором №01.10.2024-100002637 від 01.10.2024, заборгованість [PERSON] за вказаним договором складає: 10000,00грн. - основний борг, 14000,00 грн. - проценти, 1500,00- комісія, 5000,00 грн.- неустойка, разом 30500,00 грн. Згідно з частиною 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнута згода. Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію"). Отже, на підтвердження існування договірних відносин позивачем у справі було надано пропозицію про відкриття кредитного договору (оферта), заявка №01.10.2024-100002637 від 01.10.2024, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №01.10.2024-100002637 підписані відповідачем [PERSON] за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е457. Нормою п.1 ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частин першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). В силу вимог статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доводи відповідача про відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог ТОВ «Споживчий центр» не заслуговують на увагу суду. Так, при укладенні кредитного договору відповідач [PERSON] сам надав відомості, які його ідентифікують: прізвище, ім`я, по батькові, паспортні дані, ідентифікаційний номер, адресу проживання, номер телефону, номер картки. Саме на вказаний ним номер телефону позивачем було направлено одноразовий ідентифікатор, яким [PERSON] скористався, ввівши у відповідне поле на сайті товариства, тим самим підписавши договір. При цьому кошти були перераховано саме на вказаний позичальником номер картки [NUMBER] . У відповідності до визначеного п. 18 заявки кредитного договору способу ідентифікації та верифікації споживача шляхом отримання ідентифікаційних даних через систему BankID НБУ, позивачем було встановлено особу позичальника. Відповідач [PERSON] не довів достатніми доказами, що номер телефону [NUMBER] станом на дату укладення кредитного договору йому не належав. Згідно наданої інформації АТ «Універсал Банк» на запит суду встановлено, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), банком було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . На дану картку було здійснено зарахування переказу 01.10.2024 на суму 10000 грн. Заперечуючи факт укладення кредитного договору і отримання кредитних коштів, відповідачем всупереч приписам ст.81 ЦПК України не надано доказів про те, що банківська картка № [NUMBER] , на яку були перераховані кошти, належить (належала) іншій особі; відповідачем клопотань про витребування доказів з підстав неможливості їх отримання особисто суду заявлено не було. Зауважень із посиланням на неправильність проведеного позивачем розрахунку із наданням відповідних доказів відповідачем не зазначено. Картка субконто контрагенти, яку додано до позову, виходячи із зазначених в ній сум свідчить про дотримання кредитором, як періоду нарахування процентів, так і використання розміру процентної ставки за визначеними умовами договору. На переконання суду, така процесуальна поведінка відповідача, що полягає у не наданні жодного доказу на спростування позовних вимог, не відповідає принципам добросовісності, відкритості та поваги до інших учасників процесу і суду. Вона не спрямована на сприяння суду у своєчасному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи й справедливому вирішенні спору, а свідчить про намагання уникнути виконання взятих на себе за кредитним договором зобов`язань. Враховуючи встановлені судом обставини, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми тіла кредиту, нарахованих відсотків за кредитним договором, комісії, підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача 5000,00 грн. неустойки, суд прийшов до наступного висновку. Кредитний договір укладено під час дії воєнного стану, отже на правовідносини, які склались між сторонами поширюється дія п. 18 Перехідних положень ЦК України. Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22(61-14740св23) зазначив тлумачення п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Отже, суд вважає, що нарахування неустойки в сумі 5000,00 грн. за невиконання грошового зобов`язання є неправомірним, а відтак задоволенню не підлягає. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог - позов було задоволено у процентному відношенні на 83,61%, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 2025,37грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Outcome: partial