Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У серпні 2025 року позивачі звернулися в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради і просять визнати за ними право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташовані за адресою [ADDRESS] . В обґрунтування заявленого позову посилаються на те, що домоволодіння, яке розташоване за адресою : [ADDRESS] , було побудоване у 1940 році, належить колгоспному двору, станом на 15 квітня 1991 року головою якого була в [PERSON] , членами дочка [PERSON] та внук [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, після її смерті спадщина відкрилася на 1\\3 частку домоволодіння, на яку має право її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. При зверненні до нотаріуса з питань оформлення спадщини, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане нерухоме майно через те, що право власності на зареєстроване. Оскільки вказані обставини є перешкодою в оформленні їх прав на майно, тому позивачі звернулись за захистом своїх прав до суду. В судовому засіданні позивачі та їх представник позов підтримали, просили задоволити. Відповідач Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності свого представника, у вирішенні позову покладається на думку суду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що домоволодіння, яке розташоване за адресою [ADDRESS] побудоване у 1940 році та відноситься до суспільної групи "колгоспний двір". Відповідно виписки з погосподарської книги, виданої Великочернятинським старостинським округом Старокостянтинівської міської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області від 12 травня 2025 року за №94/16-05 домоволодіння за адресою [ADDRESS] відносилось до суспільної групи "колгоспний двір". Станом на 15.04.1991 року головою двору була [PERSON] , членами двору були [PERSON] та [PERSON] . Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи. Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, даних в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; - згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] належить до суспільної групи колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року головою двору була [PERSON] , членами двору були [PERSON] та [PERSON] , тому спірний будинок є їх спільною сумісною власністю, кожен з яких мав рівну частку у цьому будинку (по 1/3). Судом також встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщина відкрилася на 1/3 частку домоволодіння, на яку має право її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину у встановленому законом порядку. Відповідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України в редакції 1964 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 529 ЦК України в редакції 1964 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є , в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Статтею 549 ЦК України в редакції 1964 року встановлено: Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. 19 березня 2025 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. відмовлено [PERSON] в оформленні спадщини на частку вищезазначеного будинковолодіння через те, що права власності на нього не зареєстроване. Отже [PERSON] має право на 2/3 частки домоволодіння (1/3 частка на яку вона має право як член колгоспного двору + 1/3 частка, на яку вона має право в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] )., [PERSON] має право на 1/3 частку домоволодіння, як член колгоспного двору. Зазначенні обставини підтверджуються матеріалами справи та сторонами не оспорюються. З огляду на вище викладене позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню. Оскільки відповідачем у даній справі є орган місцевого самоврядування, тому судові витрати слід віднести на рахунок позивачів.

Outcome: approved