Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

До Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом звернулася [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування вимог заяви позивач посилалася на те, що між нею та [PERSON] 10 вересня 2020 року було укладено шлюб. У подружжя народилася донька - [PERSON] , [INFO] .. 29.04.2025 шлюб було розірвано Батько дитини не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами в садочку, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової (копія розрахунку заборгованості зі сплати аліментів додається), посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішуються мною самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення Відповідача до своїх батьківських обов`язків. Відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що надав свою згоду, посвідчену Приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Герасимів Ю.В. від 27.02.2025 року № 619. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги позовної заяви. Представник органу опіки та піклування підтримав висновок, наданий до суду на розв`язання спору. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд справи у його відсутність. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що громадянин Вірменії [PERSON] та громадянка України [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 29.01.2020 Виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області (актовий запис №05 від 29.01.2020), копія якого долучена до матеріалів справи. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.03.2025 у справі №369/3118/25 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Рішення суду набрало законної силу 29.04.2025. Прізвище дружини після розірвання шлюбу змінено на дошлюбне « [PERSON] ». 14.08.2025 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Заявою, підпис на якій засвідчено нотаріально, [PERSON] висловив своє волевиявлення про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Проте суд відхиляє заяву батька [PERSON] про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо малолітньої дитини, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Позивачем були надані копії письмових заяв [PERSON] від 03.09.2025, [PERSON] від 14.09.2025, [PERSON] від 15.09.2025, в яких заявники підтвердили, що вони не бачили батька дитини разом з дитиною з січня 2025 року, піклування за дитиною здійснює лише матір. Суд відхиляє заяви вказаних осіб, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Порядок допиту свідків передбачений ст. 230 ЦПК України. Так, відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 230 ЦПК України перед допитом свідка головуючий встановлює його особу, вік, рід занять, місце проживання і стосунки зі сторонами та іншими учасниками справи, роз`яснює його права і з`ясовує, чи не відмовляється свідок із встановлених законом підстав від давання показань. Якщо перешкод для допиту свідка не встановлено, головуючий під розписку попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приводить його до присяги. Проте заява про виклик свідків до суду не надходила. В судовому засіданні свідки допитані не були. Також в судовому засіданні не була заслухана думка дитини. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування. Частиною 1, 2 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п.6. та п.7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. п. 2 - 5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частиною 2 ст. 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Пунктами 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками. Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування. Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 165 СК ( 2947-14 ) з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Оскільки позивачем не були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин щодо ухилення батька від виконання своїх обов`язків, враховуючи те, що у разі задоволення позову без фактичного встановлення таких обставин, можуть бути порушені права дитини [PERSON] , яка буде на все життя позбавлена батьківського піклування батька [PERSON] лише з підстав тимчасового задоволення інтересів її батьків на влаштування особистого життя, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . А отже, у задоволені позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав необхідно відмовити. Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області надав висновок від 13.10.2025 за № 3/09-3867 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в якому зазначено, що на засідання комісії з`явився батько дитини [PERSON] , який повідомив, що не має можливості утримувати дитину та брати участь в її житті. Позов матері дитини повністю підтримує, надав нотаріально засвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав. Комісією були обстежені умови проживання дитини, яка проживає з матір`ю та чоловіком матері [PERSON] , який зі слів матері забезпечує родину. Комісією було встановлено, що дитина забезпечена всім необхідним. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оскільки у висновку органу опіки та піклування зазначено, що його підставою стала заява батька про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, яка визнана судом неправозгідною, зважаючи на те, що в судовому засіданні не були встановлені обставини щодо ухилення батька від виконання своїх обов`язків, суд дійшов висновку про те, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Outcome: dismissed