Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом і вказала, що 01 січня 2014 року вона уклала договір позики з [PERSON] , згідно умов якого надала останній грошові кошти в сумі 150000 гривень, що станом на час укладення зазначеного договору, було еквівалентно 18773,47 доларів США за офіційним курсом НБУ, з кінцевим терміном повернення не пізніше 01 січня 2029 року, або за письмовою вимогою про дострокове повернення боргу, яка має бути пред`явлена не раніше ніж через три роки з дати підписання договору. Відповідно до п. 3 зазначеного договору визначено за [PERSON] сплачувати позивачці 20 % річних від суми позики, яка має бути виплачена із поверненням суми боргу. Пунктом 4 Договору визначено, що повернення має бути здійснено готівкою у с. Гуляйполе Крпиничанського району Дніпропетровської області. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 24 лютого 2020 року Криничанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 27 лютого 2020 року позивачка надіслала на адресу [PERSON] вимогу про дострокове повернення боргу, яку було отримано [PERSON] 27 лютого 2020 року. 03 грудня 2020 року позивачка надіслала на адресу [PERSON] вимогу про дострокове повернення боргу, яку було отримано нею 19 грудня 2020 року. Позивачка зазначає, що 26 лютого 2020 року на підставі заяви № 96 про прийняття спадщини за заповітом та за законом від імені [PERSON] була заведена спадкова справа № 25/2020, після померлої [INFO] [PERSON] . Згідно змісту заповіту від 26 липня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 36, [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] , у тому числі, що виникне у майбутньому, в тому числі належне на праві власності житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] ; земельну частку пай площею 8,0900 га по сертифікату серії ДП № 0310185 [PERSON] . Згідно інформаційної довідки від 26.02.2020 із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт номеру реєстрі № 37035075 стан: чинний. Згідно змісту заповіту від 27 січня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 21, [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] , а саме: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, номер (три), який знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 8,0900 га, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, Гуляйпільська сільська рада, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно інформаційної довідки від 26 лютого 2020 року, із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт номер у реєстрі № 48829613 стан: чинний. Тобто, заповіт від 26 липня 2005 року, зареєстрований в реєстрі № 36 та заповіт від 27 січня 2010 року, зареєстрований в реєстрі № 21 є чинними. Згідно змісту вказаних заповітів усе спадкове майно, у тому числі, право власності [PERSON] на яке виникло вже після складання заповіту успадковує [PERSON] . [PERSON] вказує, що після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини та є спадкоємцем у спадковій справі № 25/2020. Тому, з урахуванням наведеного, позивачка звернулась до суду з цим позовом та просить звернути стягнення на спадкове майно, що залишилось після смерті померлої [INFO] [PERSON] , в межах частки вартості майна успадкованого [PERSON] (1/4 від загальної вартості спадкового майна, що складає 154450 грн.) та у межах частки вартості майна, успадкованого [PERSON] (3/4 від загальної вартості майна, що складає 463350 грн.) в рахунок погашення боргу за договором позики від 01 січня 2014 року. Також позивачка просить стягнути з відповідачів 6178 грн. судового збору та 10000 грн. за проведення експертної оцінки майна. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, про день слухання справи сповіщений. Представник Криничанської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явилась. Перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивачки задоволеними бути не можуть, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 01 січня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в сумі 150000 гривень, що станом на час виникнення вказаних договірних відносин було еквівалентно 18773,47 доларів США за офіційним курсом НБУ, з кінцевим терміном повернення не пізніше 01 січня 2029 року, або за письмовою вимогою про дострокове повернення боргу, яка має бути пред`явлена не раніше ніж через три роки з дати підписання договору. Відповідно до п. 3 зазначеного договору визначено за [PERSON] сплачувати позивачці 20 % річних від суми позики, яка має бути виплачена із поверненням суми боргу. Пунктом 4 Договору визначено, що повернення має бути здійснено готівкою у с. Гуляйполе Крпиничанського району Дніпропетровської області. Викладені обставини також підтверджуються наявною в матеріалах справи борговою розпискою, засвідченою підписом [PERSON] . Зміна належного прізвища позивачки з дошлюбного « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 09 вересня 2017 року заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції м Дніпропетровській області. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 24 лютого 2020 року Криничанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). 27 лютого 2020 року позивачка надіслала на адресу [PERSON] вимогу про дострокове повернення боргу, яку було отримано [PERSON] 27 лютого 2020 року. 03 грудня 2020 року позивачка надіслала на адресу [PERSON] вимогу про дострокове повернення боргу, яку було отримано нею 19 грудня 2020 року. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦПК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1218, ч. 3 ст.1231ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. 26 лютого 2020 року на підставі заяви № 96 про прийняття спадщини за заповітом та за законом від імені [PERSON] була зведена спадкова справа № 25/2020, після померлої [INFO] [PERSON] . Згідно змісту заповіту від 26 липня 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за № 36, [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] , у тому числі, що виникне у майбутньому. Згідно інформаційної довідки від 26.02.2020 із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт номеру реєстрі № 37035075 стан: чинний. Згідно змісту заповіту від 27 січня 2010 року, зареєстрованого в реєстрі за № 21, [PERSON] заповіла своє майно [PERSON] . Згідно інформаційної довідки від 26 лютого 2020 року, із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт номер у реєстрі № 48829613 стан: чинний. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини та є спадкоємцем у спадковій справі № 25/2020 з часткою у спадковому майні в розмірі. Однак, постановою нотаріуса Матус Н.І. було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки нею не надано до нотаріальної контори правовстановлюючих документів на спадкове майно, яке, згідно заповіту, складається з житлового будинку по [ADDRESS] , та приватизованої земельної ділянки, площею 8,09 га, що належала померлій згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 830103. Позивачкою не долучено до матеріалів справи будь-яких інших доказів, підтверджуючих отримання [PERSON] та [PERSON] спадкового майна після смерті [PERSON] , з урахуванням чого, суд не вбачає доведеності належним чином законних підстав переходу спадкових прав до відповідачів, серед яких і право на стягнення боргу за спірним договором позики. Спадкоємці померлого позичальника, який не виконав умови договору позики, прийнявши спадщину, в силу ст. ст.1281,1282ЦК України зобов`язані у межах вартості спадщини задовольнити вимоги кредитора. Норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцем (кредитором) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва. При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц), яку суд враховує при вирішенні цієї справи. Згідно з вимогами ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, у зв`язку з вищенаведеним суд вважає, що вимоги позивачки задоволеними бути не можуть, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи. Також, враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимогст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачкою, не відшкодовуються.

Outcome: dismissed