Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

26.01.2026 заявник [PERSON] через систему «Електронний суд» звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області із заявою про встановлення факту смерті своєї матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Феодосія АР Крим. В обґрунтування поданої заяви зазначила, що [INFO] на тимчасово окупованій території України, а саме в АР Крим, м. Феодосія померла її матір [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки про смерть №С-02938, виданої органами окупаційної влади, причина смерті матері: кома R40.2; перелом кості патологічний М84.4; остеопороз ідіопатичний з патологічним переломом М80.5; гіпертензивна хвороба сердечно-сосудиста 111.9. 21.11.2024 видано свідоцтво про смерть [PERSON] , яка померла [INFO] (актовий запис № 170249910001301514000, свідоцтво серії [NUMBER] , місце видачі свідоцтва [NUMBER] Феодосійський міський відділ запису актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерство юстиції АР Крим). Встановлення факту смерті необхідно для проведення державної реєстрації смерті матері заявниці [PERSON] , яка померла на тимчасово окупованій території України компетентним органом виконавчої влади України для отримання свідоцтва про смерть встановленого державного зразку та для реалізації спадкових прав. Заявник у судове засідання не з`явилась, у заяві просила розглядати справу без її участі, заяву підтримує. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надала заяву, в якій просила розгляд справи провести без їх участі. Суд, ознайомившись із заявою [PERSON] , дослідивши надані докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , [INFO] , на підтвердження чого до суду надано копію свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , баьками якої зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.7) та копію свідоцтва про шлюб, укладений між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.7/2, дружині присвоєно прізвище « [PERSON] »). На підтвердження факту смерті [PERSON] , [INFO] , до суду надано копії наступних документів: - свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 21.11.2024 Феодосійським МВ ЗАЦС Департаменту ЗАЦС Міністерства юстиції Республіки Крим (а.с.8), з якого вбачається реєстрація смерті [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Гнилиця, Великобурлуцького району, Харківської області, яка померла [INFO] о 13:36 год. в м. Феодосія Республіка Крим рф, про що 21.11.2024 складено відповідний актовий запис про смерть №190249910001301514000; - довідки про смерть №С-02938 від 21.11.2024 (а.с.8/2), згідно якої [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Гнилиця, Великобурлуцького району, Харківської області, померла [INFO] о 13:36 год. в м. Феодосія Республіка Крим рф; причина смерті: кома R40.2; перелом кості патологічний М84.4; остеопороз ідіопатичний з патологічним переломом М80.5; гіпертензивна хвороба сердечно-сосудиста 111.9. Оскільки Автономна Республіка Крим, на території якої знаходиться м. Феодосія, віднесена до переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), тому отримати документи встановленої форми про смерть для державної реєстрації смерті матері не представилось можливим. Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, востаннє - Указом Президента України №451/2023 від 26 липня 2023 року, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із п. 8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до роз`яснень, даних в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 державній реєстрації, зокрема, підлягає смерть. Відповідно до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блоковані), затверджених наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 №376, територія Автономної Республіки Крим, на території якої знаходиться м. Феодосія, віднесено до переліку територіальних громад, які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) з 20.02.2014. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Якщо документи про смерть особи відсутні, то державна реєстрація її смерті проводиться на підставі рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті у даному випадку є рішення суду про встановлення факту смерті. Оскільки смерть особи є юридичним фактом, який має наслідки припинення, зміни або виникнення багатьох правовідносин, тому має безпосереднє значення для реалізації особою своїх прав, а саме, встановлення факту смерті бабусі має для заявника юридичне значення, оскільки це необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу, а саме: свідоцтва про смерть згідно з вимогами чинного законодавства України. Наявні у справі письмові докази, на переконання суду, містять достатньо даних про смерть [PERSON] , [INFO] , уродженки с. Гнилиця, Великобурлуцького району, Харківської області, яка померла [INFO] у м. Феодосія, АР Крим. Актовий запис про смерть, передбаченого законодавством України зразка, не складався. Отже, відсутні документи на підставі яких проводиться державна реєстрація смерті в органі державної реєстрації актів цивільного стану. За таких обставин, суд дійшов висновку, що заява про встановлення факту смерті є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства. Пунктом 21 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору звільнені заявники - у справах за заявами про встановлення факту народження або смерті, поданих у зв`язку із воєнним станом, надзвичайним станом, збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру".

Outcome: approved