Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивачка в особі своєї представниці - адвокатки Долини Л. Г. звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на той факт, що вони з серпня 2025 року шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, відповідач вдається до психологічного тиску та принижує позивачку, а відтак вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 03.10.2025 року було відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Ухвалою суду від 13.11.2025 року було надано подружжю [PERSON] та [PERSON] строк для примирення протягом двох місяців. 14.01.2026 року строк наданий подружжю для примирення - сплинув. Ухвалою судді від 26.01.2026 року було поновлено провадження у справі. 28.01.2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивачки надійшли додаткові пояснення у справі, відповідно до яких позивачка зазначає про те, що наданий судом строк для примирення не дав жодного результату. За час, відведений для примирення, подружжя не відновило сімейних відносин, не почало спільного проживання, не відновило спільне ведення господарства, не досягло жодних домовленостей щодо збереження шлюбу. Позивачка у судове засідання не прибула, у позовній заяві просила суд провести розгляд справи у її відсутності, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти розірвання шлюбу, наполягав на участі позивачки у судовому засіданні та просив суд повторно надати строк для примирення. Враховуючи те, що у справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважав за можливе розглянути справу на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб, зареєстрований 03.06.2016 року Новоград-Волинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а/з №121), що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб. Сторони мають спільних дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] [INFO] , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом положень ч. 2 ст. 36 та ст. 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження, під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 1 СК України, побудова сімейних відносин та збереження шлюбу відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно положень ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до норм сімейного законодавства, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Як свідчить викладене позивачкою в заяві, сторони не ведуть спільного господарства та припинили шлюбно-сімейні відносини, позивачка категорично не бажає примирюватися з відповідачем, що є її усвідомленою, остаточною та незмінною позицією, а тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved