Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

У серпні 2025 року Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] та [PERSON] заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення в сумі 49160 грн. 51 коп. за період з 01.12.2020 по 31.05.2025; заборгованість за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 2523 грн. 75 коп. за період з 01.02.2021 по 31.05.2025; заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 856 грн. 74 коп. за період з 01.11.2021 по 31.05.2025; заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води в сумі 402 грн. 69 коп. за період з 01.11.2021 по 31.05.2025; інфляційних витрат в сумі 6645 грн. 79 коп.; 3% річних в сумі 1790 грн. 28 коп. та судовий збір в сумі 3028 грн. Обгрунтовано позов тим, що Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є теплопостачальною організацією та виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: [ADDRESS] , власниками якої є відповідачі. Відповідачі у порушення вимог чинного законодавства, не здійснювали оплату за надані послуги, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 03.09.2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 01 жовтня 2025 року до суду надійшов відзив на позов представника відповідача [PERSON] -адвоката Яковлева А.Л. у якому вказує, що відповідач [PERSON] набув у власність 2/9 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 28 жовтня 2021 року та на 1/3 частину у вказаній квартирі на підставі договору дарування 24 травня 2022 року, однак він фактично був позбавлений можливості користуватися своєю частиною у вказаній квартирі, тому що інший співвласник цієї квартири, змінив у ній замки на вхідних дверях. Рішенням суду від 09.02.2024 року [PERSON] вселено у вказану квартиру та зобов`язано [PERSON] надати комплект ключів від даної квартири. Рішенням суду від 28.03.2024 року встановлено порядок користування вказаною квартирою. Після рішень суду, [PERSON] продовжував перешкоджати [PERSON] у користуванні своєю частиною квартири. 11 червня 2024 року державний виконавець вселив [PERSON] у вказану квартиру та надано йому ключі від вхідних дверей. Вважає, що саме з 11.06.2024 року необхідно рахувати повноцінне набуття [PERSON] право власності на частину у квартирі [ADDRESS] . Зазначає, що [PERSON] є власником 5/9 частини квартири, а тому з нього необхідно стягувати заборгованість пропорційно до його частки. Крім того, оскільки [PERSON] не проживав у вказаній квартирі, тому не повинен сплачувати за гарячу воду, оскільки не користувався нею. Вказує, що може користуватися часткою у квартирі з 11.06.2024 року, а тому [PERSON] необхідно рахувати заборгованість з оплати наданих послуг з централізованого постачання тепловою енергією за період з 01.07.2024 по 31.05.2025 року 5947,76 грн., заборгованість з оплати абонентського обслуговування з централізованого постачання теплової енергії за період з 01.07.2024 по 31.05.2025 139,95 грн., заборгованість з оплати абонентського обслуговування з централізованого постачання гарячої води за період з 01.07.2024 по 31.05.2025 року 70,08 грн., інфляційні втрати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії з 01.07.2024 по 30.04.2025 44,00 грн., інфляційні втрати за отримані послуги з централізованого опалення 2557,68 грн., інфляційні втрати за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води з 01.07.2024 по 30.04.2025 20,15 грн., яку він визнає. Просив у відзиві розглянути справу у порядку спрощеного провадження з повідомленням(викликом) сторін. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.11.2025 клопотання представника відповідача задоволено та суд перейшов до розгляду справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав з наведених у ньому обставин. На вимогу суду надала розрахунок заборгованості з врахуванням часток у квартирі якими володіють відповідачі та з врахуванням періодів набуття відповідачем [PERSON] у власність часток у квартирі та його фактичного вселення у квартиру. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні позов визнали частково за період з 11.06.2024 по 31.05.2025 року: - за постачання теплової енергії у сумі 5746,09 грн. та нараховані на цю суму 3% річних у сумі 14,18 грн. і інфляційні втрати у сумі 73,57 грн.; - за постачання гарячої води 221,58 грн. та нараховані на цю суму 3% річних у сумі 01,08 грн. і інфляційні втрати у сумі 06,07 грн.; -абонентську плату за теплову енергію у сумі 148,82 грн. та нараховані на цю суму 3% річних у сумі 00,35 грн. і інфляційні втрати у сумі 01,81 грн.; - абонентську плату за постачання гарячої води у сумі 74,02 грн. та нараховані на цю суму 3% річних у сумі 00,24 грн. і інфляційні втрати у сумі 00,22 грн. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. Суд, заслухавши вступні слова учасників справи, з`ясувавши обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» надає населенню м. Чернігова послуги з теплопостачання у вигляді послуги з централізованого гарячого водопостачання і централізованого опалення до 01.11.2021 у відповідності до «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 та у вигляді послуги з постачання гарячої води і послуги з постачання теплової енергії з 01.11.2021 у відповідності до «Правил надання послуги з постачання гарячої води», затверджених Постановою КМУ від 11.12.2019 № 1182 та «Правил надання послуги з постачання теплової енергії», затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 № 830. Відповідачі [PERSON] є власником 5/9 частини, а [PERSON] 4/9 частини квартири [ADDRESS] . Даного факту відповідачами не спростовано. Крім того, відповідач [PERSON] зареєстрований у даній квартирі з 17.10.2002 року, тобто є користувачем комунальних послуг. При цьому, відповідач [PERSON] 28.10.2021 року став власником 2/9 частини у квартирі [ADDRESS] та 1/3 частину набув у власність у цій же квартирі 24.05.2022 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(а.с.8-9). Отже, з 24.05.2022 року він є власником 5/9 частин у вказаній квартирі. Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості, відповідачі отримували послуги за які не сплачували, а саме: -за отримані послуги з централізованого опалення в сумі 49160 грн. 51 коп. за період з 01.12.2020 по 31.05.2025; -заборгованість за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води в сумі 2523 грн. 75 коп. за період з 01.02.2021 по 31.05.2025; -заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії в сумі 856 грн. 74 коп. за період з 01.11.2021 по 31.05.2025; - заборгованості зі сплати за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води в сумі 402 грн. 69 коп. за період з 01.11.2021 по 31.05.2025. Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 1 Закону України № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг відповідно до ст. 5 цього Закону належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Надання житлово-комунальних послуг відповідно ч.ч. 1 та 2 ст. 12 Закону здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 було затверджено Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, який відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 є договором приєднання. З 01.11.2021 набрали чинності Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019 та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постання гарячої води, затверджений Постановою КМУ від 21.08.2019 № 1182. Частиною п`ятою статті 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ним укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. АТ «ОТКЕ» опубліковано текст публічних договорів приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води на офіційному сайті http://new.teplo,cn.ua. В тому числі фактом приєднання споживача до умов договору згідно п. 4 Типового індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги з централізованого опалення згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартирі. Відповідно до статті 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяги споживання гарячої чи питної води визначаються за показаннями вузлів розподільного обліку, а у разі їх відсутності за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування. Відповідно до статей 67, 68 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами, яка вноситься щомісяця у встановлені строки. Згідно п. 24 Правил № 830 розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі послуги здійснюється з урахуванням показань вузлів розподільного обліку/приладів-розподілювачів теплової енергії, а у разі їх відсутності - пропорційно опалюваній площі (об`єму) приміщення споживача відповідно до Методики розподілу. Споживач інформує протягом місяця з дня настання таких змін виконавця про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) шляхом надання виконавцю витягу або інформації з Реєстру речових прав на нерухоме майно, а також про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, з метою подальшого внесення змін до договору. Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання. Обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води. Згідно п. 18 Правил № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, плата за який вноситься не пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяця. Відповідно до п. 33 Правил № 830 послуга з постачання теплової енергії складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем. Згідно п. 35 Правил № 830 розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. Згідно з п. 34 Правил № 1182 плата за послуги з постачання гарячої води складається з плати за послугу, плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи водопостачання та плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем. Отже, відповідачі як власники квартири повинні сплачувати за надані позивачем послугу з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання, а також відповідну абонентську плату. Відповідач [PERSON] позов визнав частково, вказавши, що у квартиру [ADDRESS] він був вселений 11.06.2024 року на виконання рішення суду, а тому до цього часу фактично не міг користуватися послугами наданими позивачем. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2024 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, позов задоволено. Вселено [PERSON] до квартири [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] надати [PERSON] комплект ключів від даної квартири. Суд у рішенні встановив, що позивач немає можливості вселитися у вказану квартиру(а.с.43-44). 11 червня 2024 року відбулося вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS] , що підтверджується актом державного виконавця від 11.06.2024 р.(а.с.49). Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини; забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу; власним коштом проводити ремонт та заміну санітарно-технічних приладів і пристроїв, обладнання, іншого спільного майна, пошкодженого з його вини, яка доведена в установленому законом порядку; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За приписами ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать зокрема: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Пунктом 6 ч. 1 ст. 1 вищевказаного закону визначено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Також, згідно ч. 1 ст. 9 цього Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За приписами п. 11 ч. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). Такі витрати підлягають відшкодуванню за рахунок плати за абонентське обслуговування всіма співвласниками багатоквартирних будинків, незалежно від того, чи підключено їхнє приміщення до систем теплопостачання виконавця комунальної послуги. Розмір плати за абонентське обслуговування встановлено відповідно до вимог Постанови КМУ від 21 серпня 2019 року №808 "Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами". Нарахування здійснюється щомісяця протягом року у фіксованому розмірі. За положеннями статей 67, 68, 162 ЖК України наймач (власник) зобов`язаний своєчасно щомісячно вносити квартирну плату й плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Зазначений обов`язок споживача також передбачений Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21липня 2005року № 630 із змінами) та Правилами надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830. Відповідно до абзацу сьомого пункту 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 № 830 у разі зміни права власності або користування приміщенням у багатоквартирному будинку, з попереднім власником (користувачем) якого було укладено індивідуальний договір, договір з новим власником (користувачем) вважається укладеним із дня такої зміни. Згідно п. 39 Про надання послуг з постачання гарячої води, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2019 року № 1182 споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Частиною 3 ст. 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує, вона не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частинами 1 та 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Нормами ч. 4 ст. 319 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує. Положення ст. 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, Закон покладає обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг на власника квартири. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] 28.10.2021 року став власником 2/9 частини у квартирі [ADDRESS] та 1/3 частину набув у власність у цій же квартирі 24.05.2022 року. Отже, з 24.05.2022 року він є власником 5/9 частин у вказаній квартирі. Відповідач [PERSON] не подавав суду заперечення, що він не є власником 4/9 частини вище вказаної квартири, або заперечення, щодо не перебування у його власності вказаної частини квартири у період виникнення спірної заборгованості. Відповідно до правової позиції Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц, "не проживання відповідача (боржника) у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє його як власника квартири від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг". Тобто, власник квартири повинен сплачувати послуги щодо оплати житлово-комунальних послуг не зважаючи на те, зареєстрований він у квартирі чи ні, мешкає він у цій квартирі чи ні. Саме факт того, що фізична особа є власником квартири є підставою для стягнення з неї боргу за житлово-комунальні послуги. Як вбачається з розрахунку заборгованості за постачання теплової енергії, борг виник за період з 01.12.2020 року по 31.05.2025 року. Відповідач [PERSON] 28.10.2021 року став власником 2/9 частини у квартирі [ADDRESS] , яку набув у власність на підставі свідоцтва про право на спадщину видане 28.10.2021 року. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що відповідач [PERSON] набув у власність 2/9 частини у квартирі [ADDRESS] з 28.10.2021 року на підставі свідоцтва про право на спадщину, тобто борги спадкодавця також входять до складу спадщини, тому з нього підлягає стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання з 01.12.2020 року по 23.05.2022 року у частині згідно його частки у власності, тобто 2/9 частини боргу за постачання теплової енергії, що становить 3893,96 грн.(17522,82 грн. заборгованість за цей період /9*2). З 24 травня 2022 року відповідач [PERSON] додатково набув у власність на підставі договору дарування 1/3 частину у вказаній квартирі, тобто з цього часу він є власником 5/9 частини квартири, тому з 24 травня 2022 року по 31 травня 2025 року з нього необхідно стягнути заборгованість відповідно до його частки у квартирі, а саме 5/9 частини боргу за постачання теплової енергії, що становить 17570,84 грн.(31627,52 грн. заборгованість за цей період/9*5). Враховуючи, вище наведене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за постачання теплової енергії з увесь період заборгованості 4/9 частини боргу, що становить 21844,60 грн.(49160,51 грн. заборгованість за період з 01.12.2020-31.05.2025/9*4). Загальна сума боргу за теплопостачання, яку необхідно стягнути з відповідачів становить 43309,40 коп., тобто на 5851,11 грн. менша ніж та яку просить стягнути позивач. При цьому, суд звертає увагу, що у період з 01.12.2020 року по 24.05.2022 року відповідач [PERSON] був власником 4/9 частини квартири, а відповідач [PERSON] власником 2/9 частини квартири, отже 1/3 частина квартири у цей період їм не належала та вони не успадковували її, а тому суд вважає, що борг у сумі 5851,11 грн. за період з 01.12.2020 по 24.05.2022 року має сплачувати особа, яка володіла у цей період 1/3 частиною вказаного періоду, тому у цій частині позов не підлягає задоволенню. Таке стосується і іншої заборгованості за вказаний період. З врахуванням вище наведеного, плата за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії підлягає стягненню у вищевказаних частинах, тобто з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 380,77 грн.(856,74/9*4), а з відповідача [PERSON] 429,55 грн. Сума у розмірі 46,42 грн. є частиною плати за абонентське обслуговування за період з 01.12.2020 по 24.05.2022 року, яку має сплачувати особа, яка володіла у цей період 1/3 частиною вказаного періоду, тому у цій частині позов не підлягає задоволенню Стягуючи з відповідачів заборгованість за послугу з постачання теплової енергії за увесь період за який виник борг, суд враховує, що хоча відповідач [PERSON] фактично не міг користуватися належною йому частиною квартири, однак теплова енергія обігріває не лише власника квартира, але і саму квартиру в цілому, тому всі співвласники незалежно від проживання у квартирі повинні сплачувати за теплову енергію. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів заборгованості за послугу з постачання гарячої води, суд враховує наступне. У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц зазначено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення. У судовому засіданні було встановлено, що заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 09 лютого 2024 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення, позов задоволено. Вселено [PERSON] до квартири [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] надати [PERSON] комплект ключів від даної квартири. Суд у рішенні встановив, що позивач немає можливості вселитися у вказану квартиру. 11 червня 2024 року відбулося вселення [PERSON] до квартири [ADDRESS] , що підтверджується актом державного виконавця від 11.06.2024 р. Отже, відповідач [PERSON] лише з 11 червня 2024 року фактично користується частиною своєї квартири, а тому з цього часу він також фактично міг користуватися гарячою водою, тому саме з 11 червня 2024 року з відповідача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за послугу з постачання гарячої води відповідно до його частини у праві власності, а відповідно оскільки відповідач [PERSON] фактично проживав у вказаній квартирі та відповідно користувався гарячою водою, з нього необхідно стягнути решту заборгованості. До такого висновку суд дійшов з врахуванням вище наведеної постанови Верховного Суду, оскільки користуватися гарячою водою особа може лише маючи доступ до помешкання, однак відповідач [PERSON] не впускав відповідача [PERSON] до квартири, що було встановлено вище вказаним рішенням суду, тому саме [PERSON] користувався гарячою водою і повинен сплачувати борг за таку послугу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] необхідно стягнути заборгованість за отриману послугу з постачання гарячої води за період з 11.06.2024 року по 31.05.2025 року у розмірі 5/9 частини від суми боргу за цей період, що становить 221,58 грн. Відповідно з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за дану послугу з 01.02.2021 року по 10.06.2024 року у повному обсязі та з 11.06.2024 року по 31.05.2025 року у розмірі 4/9 частини від суми боргу за даний період, яка становить 2302,17 грн.. Плата за абонентське обслуговування підлягає стягненню з відповідачів за ввесь період, оскільки фактичне не користування гарячою водою не звільняє від сплати абонплати (п. 39 Правил № 1182) з урахуванням їх часток у праві власності, тобто з [PERSON] - 188,61 грн. за період з 01.11.2021 по 31.05.2025 р., а з [PERSON] 178,97 грн. за цей же період. Щодо питання стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат, суд приходить до наступного. Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» в період з 24.02.2022 року до 30.12.2023 року передбачалась заборона нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Однак, з 30.12.2023 року, з набранням чинності постановою КМУ№1405 від 29.12.2023 вказана заборона, поширюється лише на територіальні громади розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії, тимчасово окуповані Російською Федерацією, або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій. Отже, у даній справи розрахунок 3% річних та інфляційних втрат можливо нараховувати з 01.01.2024 року. Суд, перевіривши надані представником позивача розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, вважає, що вони розраховані не вірно, оскільки у деяких розрахунках взятий період коли поширювалася заборона нараховувати такі нарахування, крім того, представником позивача нарахування проводилися на увесь борг який виник до 01.01.2024 року, а не за нараховану заборгованість на кожен місяць окремо. Також, представник позивача не враховував, що плата за отримані послуги вноситься ні пізніше 20 числа наступного за розрахунковим місяцем, тобто у позивача виникає право нараховувати санкції лише з 21 числа наступного за розрахунковим. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що загальний розмір 3% річних: - за отримані послуги з централізованого опалення за період з 21.02.2024 року по 31.05.2025 року становить 321,01 грн., та враховуючи частки відповідачів, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 178,34 грн., а з [PERSON] 142,67 грн.; -за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 21.02.2024 року по 31.05.2025 року становить 18,44 грн. У період з 21.02.2024 по 10.06.2024 року відповідач [PERSON] фактично не користувався даними послугами, тому за цей період 3 % річних стягуються лише з [PERSON] сума яких становить 7,05 грн. З 11.06.2024 року 3% річних необхідно стягнути з відповідачів відповідно до їх частки у праві власності, тобто з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 06,32 грн., а з [PERSON] 05,07 грн., а всього з останнього необхідно стягнути 12,12 грн.(7,05 грн. + 05,07 грн.); -за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії за період з 21.02.2024 року по 31.05.2025 року становить 07,45 грн., та враховуючи частки відповідачів, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 4,14 грн., а з [PERSON] 03,31 грн.; -за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води за період з 21.02.2024 року по 31.05.2025 року становить 03,41 грн., та враховуючи частки відповідачів, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 01,89 грн., а з [PERSON] 01,52 грн. Загальний розмір інфляційних втрат: -за отримані послуги з централізованого опалення за період з 21.02.2024 року по 31.05.2025 року становить 1606,17 грн., та враховуючи частки відповідачів, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 892,32 грн., а з [PERSON] 713,85 грн.; -за отримані послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 21.02.2024 року по 31.05.2025 року становить 102,44 грн. У період з 21.02.2024 по 10.06.2024 року відповідач [PERSON] фактично не користувався даними послугами, тому за цей період інфляційні стягуються лише з [PERSON] сума яких становить 35,29 грн. З 11.06.2024 року інфляційні необхідно стягнути з відповідачів відповідно до їх частки у праві власності, тобто з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 37,30 грн., а з [PERSON] 29,85 грн., а всього з останнього необхідно стягнути 65,14 грн.(35,29 грн. + 29,85 грн.); -за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії за період з 21.02.2024 року по 31.05.2025 року становить 39,88 грн., та враховуючи частки відповідачів, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 22,16 грн., а з [PERSON] 17,72 грн.; -за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води за період з 21.02.2024 року по 31.05.2025 року становить 18,27 грн., та враховуючи частки відповідачів, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути 10,15 грн., а з [PERSON] 08,12 грн. Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Таким чином, враховуючи вище наведене, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Вирішуючи даний спір, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Outcome: partial