Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про стягнення грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії. Позов обґрунтовує тим, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі №520/12572/21, що набрало законної сили 28.10.2021, частково задоволено адміністративний позов [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Так судом, окрім іншого:-визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсій №3 Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в області від 17.03.2021 за №993300159603 по пенсійній справі про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01-33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області;-зобов`язано ГУ ПФУ в області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01-33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. Відповідно до вказаної Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01 33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області, суддівська винагорода [PERSON] , що враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 236 475,00 грн., з яких: -посадовий оклад 131 375,00 грн.; -доплата за вислуго років 80% - 105 000,00 грн. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.78 КАС України). На виконання вказаного рішення суду ГУ ПФУ в області [PERSON] обраховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно Довідки №01 33/15/2021 у передбаченому ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII) розмірі (86% суддівської винагороди з огляду на наявність 38 років стажу на посаді судді, тобто за підрахунками сторони відповідача 198 639,00 грн.), виплату якої розпочато фактично з 01.02.2022. При цьому, відповідачем також обраховано і розмір заборгованості з виплати [PERSON] належного розміру довічного грошового утримання судді у відставці (різновиду пенсійних виплат) за період з 19.02.2020 по 31.01.2022 включно (загальний та помісячно). Так, недоплата належного розміру даної пенсійної виплати указаній особі (чоловіку позивачки, який мав статус судді у відставці ще з липня 2016 року) згідно вказаного рішення суду, що набрало законної сили, становила у загальному розмірі 3 330 442, грн. З огляду на передчасну смерть [PERSON] , що сталася [INFO] , дружиною останнього [PERSON] (о/р [NUMBER] ) ще 21 та 30.08.2024 (уперше та повторно) на адресу ГУ ПФУ в області через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України направлено заяви у яких просила призначити їй пенсію у зв`язку з втратою годувальника померлого чоловіка [PERSON] , який отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці, саме виходячи із його розміру, що зазначений у Довідці №01-33/15/2021. Одночасно, позивачкою на адресу відповідача також направлено заяву від 12.09.2024 згідної якої вона на підставі та у порядку ст.91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» просила виплатити їй, як дружині та спадкоємиці, недоотриману частину нарахованої за життя пенсійної виплати (довічного грошового утримання судді у відставці), що належала, але не виплачена [PERSON] (у розмірі 3 330 442, грн. за період з 19.02.2020 по 31.01.2022 включно згідно рішення суду у справі №520/12572/21) . Проте, дана заява відповідачем проігнорована . Поряд із цим, рішенням від 29.08.2024 за №963300150931 ГУ ПФУ в області [PERSON] згідно з Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV) з 21.08.2024 призначено пенсію у разі втрати годувальника лише у розмірі 10 028,44 грн. Разом із цим, рішенням від 04.09.2024, о/р [NUMBER] , ГУ ПФУ в Миколаївський області [PERSON] на підставі ст.ст.44, 45 Закону №1058-IV також відмовлено в перерахунку пенсії згідно Довідки №01-33/15/2021 з огляду на те, що довічне грошове утримання полягає в гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків, а також життєвого рівня, гідного його статусу, проте така гарантія не стосується членів його сім`ї, а Законом №1402-VIII не передбачено пенсії у разі втрати годувальника. З огляду на викладене, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 у справі №520/28094/24, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2025, частково задоволено адміністративний позов [PERSON] до ГУ ПФУ в Харківській області, ГУ ПФУ в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, окрім іншого:-визнано протиправними та скасовано рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 29.08.2024 за №963300150931 про перерахунок пенсії та рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 04.09.2024 № о/р [NUMBER] про відмову в перерахунку пенсії; -зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути заяву [PERSON] від 21.08.2024 про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням встановлених у цьому рішенні обставин, а також висновків суду стосовно права позивачки на отримання такої пенсії. 02 травня 2025 року [PERSON] також отримано Свідоцтво про право на спадщину законом від 02.05.2025 (спадкова справа №1/2025, зареєстровано в реєстрі за №221), згідно якого, окрім іншого, спадщина складається з неотриманих грошових коштів по перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці (її померлого чоловіка [PERSON] ), яку останньому нараховано на виконання рішення суду справі №520/12572/21 ще за його життя , а саме за період з 19.02.2021 по 31.01.2022) та у загальному розмірі 3 330 442,14 грн . Таким чином, [PERSON] , як єдина спадкоємиця ПФУ в Харківській області нарахованої за життя чоловіком [PERSON] має право на стягнення з ГУ ПФУ в Харківській області, але недотриманої померлим частини довічного грошового утримання судді у відставці , що є пенсійною виплатою, за період з 19.02.2021 по 31.01.2022 3 330 442,14 грн. , у розмірі , обраховано згідно судових рішень у справі №520/12572/21. Отже, вимога позивача до відповідача полягає у стягненні нарахованої та недоотриманої соціальної виплати, а саме щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, що входить до складу спадщини. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 27.05.2025 року відкрите загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 21.08.2025 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним чином завірених матеріалів, що містяться у пенсійних справах [PERSON] та [PERSON] , а також усіх інших матеріалів, що наявні у володінні та розпорядженні суб`єкта владних повноважень матеріалів стосовно позивачки та її померлого чоловіка [PERSON] , [INFO] . На виконання вищевказаної ухвали суду 09.09.2025 року відповідачем надано належним чином завірені матеріали, що містяться у пенсійних справах [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 01.10.2025 року закрито підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надіслала до суду заяву, в якій справу просила розглянути у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 10.10.1975 року, у зв`язку з чим [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . Вказане підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.10.1975 року Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі №520/12572/21, що набрало законної сили 28.10.2021, частково задоволено адміністративний позов [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними дій та рішення, зобов`язання вчинити певні дії. Так судом, окрім іншого:-визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсій №3 Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в області від 17.03.2021 за №993300159603 по пенсійній справі про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання [PERSON] на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01-33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області;-зобов`язано ГУ ПФУ в області здійснити [PERSON] перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01-33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020 року. Відповідно до вказаної Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01 33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області, суддівська винагорода [PERSON] , що враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 236 475,00 грн., з яких: -посадовий оклад 131 375,00 грн.; -доплата за вислуго років 80% - 105 000,00 грн. На виконання вказаного рішення суду ГУ ПФУ в області [PERSON] обраховано щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці згідно Довідки №01 33/15/2021 у передбаченому ст.142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон №1402-VIII) розмірі (86% суддівської винагороди з огляду на наявність 38 років стажу на посаді судді, тобто за підрахунками сторони відповідача 198 639,00 грн.), виплату якої розпочато фактично з 01.02.2022. При цьому, відповідачем також обраховано і розмір заборгованості з виплати [PERSON] належного розміру довічного грошового утримання судді у відставці (різновиду пенсійних виплат) за період з 19.02.2020 по 31.01.2022 включно (загальний та помісячно). Так, недоплата належного розміру даної пенсійної виплати указаній особі (чоловіку позивачки, який мав статус судді у відставці ще з липня 2016 року) згідно вказаного рішення суду, що набрало законної сили, становила у загальному розмірі 3 330 442, грн. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] . Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.05.2025 року, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з недоотриманих грошових коштів по перерахунку за період з 19.02.2021 по 31.01.2022 в сумі 3330442,17 грн., нарахованих на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі №520/12572/21, що підтверджується листом Управління з питань виплат Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.04.2025 №2000-0402-8/57855. 12.09.2024 [PERSON] через веб-портал на адресу ГУ ПФУ в Харківській області направила заяву, згідної якої вона на підставі та у порядку ст.91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», норм Закону України «Про судоустрій і статус суддів» просила виплатити їй, як дружині та спадкоємиці, недоотриману частину нарахованої за життя пенсійної виплати (довічного грошового утримання судді у відставці), що належала, але не виплачена [PERSON] (у розмірі 3 330 442, грн. за період з 19.02.2020 по 31.01.2022 включно згідно рішення суду у справі №520/12572/21). Проте, відповіді позивач так і не отримала. Так, Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту статті 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Статтями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Із положень ч. 1 ст.1227ЦК України слідує, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14.02.2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що спадщиною є сукупність прав та обов`язків, які в разі смерті фізичної особи (спадкодавця) переходять від нього до інших осіб (спадкоємців). Об`єктом спадкування можуть бути лише права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент його смерті. Право на спадщину переходить лише до спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому порядку. У разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом право на спадкування виникає у спадкоємців за законом почергово. Позивачка є дружиною спадкодавця і відноситься до спадкоємців першої черги за законом. Суми пенсії, які не були одержані спадкодавцем за життя, входять до складу спадщини за сукупності наступних умов: спадкодавець за життя мав право на їх одержання та не реалізував це право; після смерті спадкодавця відсутні члени його сім`ї (або їх неможливо встановити). Водночас, якщо вина пенсіонера у неотриманні нарахованих сум пенсії відсутня, то ці суми виплачуються спадкоємцям за минулий час без обмеження будь-яким строком. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до ч. 5 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. Отже, судді, який вийшов у відставку, може виплачуватися або пенсія на умовах, визначених законом, або щомісячне довічне грошове утримання судді, в залежності від вибору останнього. Системний аналіз чинного законодавства свідчить про те, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу. Так, пенсією є регулярна щомісячна грошова виплата, яка призначається у встановленому Державою порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника. Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка призначається при звільненні судді у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України, як захід матеріального забезпечення. Окрім того, встановлене державою матеріальне й соціальне забезпечення судді (пенсійне забезпечення та довічне грошове утримання судді) мають спільну мету та призначення й є однією з форм гарантій незалежності судді, що кореспондує ст. 126 Конституції України. Відповідно ж до норм чинного законодавства України (п. 10 ч. 5 ст. 48, ч. 1 ст., 140 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») забезпечення незалежності судді досягається в тому числі у спосіб надання певних соціальних гарантій членам їх сімей. Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання за своєю суттю є регулярною грошовою виплатою у зв`язку із звільненням судді у відставку, яка виплачується територіальними органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України. При цьому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання зберігається за суддею у відставці і після досягнення пенсійного віку, встановленого Законом № 1058-1V. З системного аналізу наведених норм вбачається, що визначені в даному нормативному акті поняття «пенсія» та «щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці» за змістом закону є тотожними, про що свідчить їх викладення у назві статті 142 зазначеного Закону єдиним реченням («Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці») та відносяться до соціальних виплат. У рішенні від 3.062013 року № 3-рп/2013 (справа № 1 -2/2013) Конституційний Суд зазначив що «визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості». Також за іншим судовим рішенням «здійснюючи перевірку вказаного положення на відповідність Основному Закону України Конституційний Суд України виходить з того, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді та полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня,: гідного його статусу» (рішення КСУ від 8 червня 2016 року № 4-рп/2016, Справа № 1-8/2016). Позивачка є дружиною спадкодавця і відноситься до спадкоємців першої черги за законом. Суми пенсії, які не були одержані спадкодавцем за життя, входять до складу спадщини за сукупності наступних умов: спадкодавець за життя мав право на їх одержання та не реалізував це право; після смерті спадкодавця відсутні члени його сім`ї (або їх неможливо встановити). Водночас, якщо вина пенсіонера у неотриманні нарахованих сум пенсії відсутня, то ці суми виплачуються спадкоємцям за минулий час без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, зазначеним у п. 5 ч. 2 цієї статті, може бути примусове виконання обов`язку в натурі. Під час судового розгляду встановлено, що позивачка як спадкоємець [PERSON] після смерті чоловіка звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Салімовської М.М. із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого була заведена спадкова справа №1/2025. Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.05.2025 року, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна [PERSON] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] . Спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з недоотриманих грошових коштів по перерахунку за період з 19.02.2021 по 31.01.2022 в сумі 3330442,17 грн., нарахованих на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі №520/12572/21, що підтверджується листом Управління з питань виплат Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 15.04.2025 №2000-0402-8/57855. Зі змісту позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що позов подано з метою захисту спадкових прав позивача, оскільки предметом заявлених позовних вимог є стягнення нарахованої, але не отриманого спадкодавцем позивача за життя довічного грошового утримання судді, тобто виплати, яка є спадковою масою і не стосуються порядку нарахування соціальних виплат. Тобто вимоги є майновими (стягнення грошових коштів), а правовідносини між сторонами - цивільними. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.09.2020 року (справа №428/6685/19), яка згідно з ч. 4 ст.263ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права. Також, суд враховує правову позицію викладену в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.04.2024 року у справі № 201/7965/23 , в якій зазначено, що зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до статті 1227 ЦК України до складу спадщини входять суми пенсії, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.10.2022 року у справі № 727/12371/21 припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на таку пенсію у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці пенсійні виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю, а тому спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання пенсії у порядку спадкування за законом. Зазначене узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 263/12032/20, від 18 жовтня 2023 року у справі № 243/12679/21. [PERSON] не встиг скористатися своїм правом на отримання належних йому сум виплат, так як [INFO] помер. Також, суд звертає увагу на те, що невиконання рішення суду, яке ухвалено за життя спадкодавця, про зобов`язання пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату спадкодавцю пенсії, не позбавляє його спадкоємця (спадкоємців) можливості спадкувати право на отримання грошових сум пенсії. У розумінні положень статті 1227 ЦК України ці суми вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Слід зазначити що в рішенні ЄСПЛ (Lengauer and Others v. Romania, заява 17801/04 та 22 інші, рішення від 29 вересня 2020 року) суд визнав порушення статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції. Суд зауважив, що він вже раніше встановлював, що неможливість заявників повернути у власність своє майно, незважаючи на остаточні судові рішення, що ретроспективно визнавали їх майнові права, являла собою позбавлення їх власності в розумінні другого речення параграфу першого статті 1 Протоколу № 1, та що таке позбавлення в поєднанні з повною відсутністю компенсації становило порушення їх права на мирне володіння своїм майном. Конституційний Суд України у Рішенні від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2). Відтак, враховуючи вказані норми матеріального права, суд приходить до висновку про задоволення позову. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю, суд у відповідності до ст.ст.133,141 ЦПК України, вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України в Харківській області судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 316-321 ЦК України, Закону України «Про судоустрій та статус суддів»

Outcome: approved