Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача: Представник ТОВ «Коллект Центр» Марія Ткаченко звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за Кредитним договором №014/0120/82/0235121 від 16.03.2018 у розмірі 76532,25 грн, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 25000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.03.2018 між АТ «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено Договір №014/0120/82/0235121, відповідно до якого Банк зобов`язаний надати Клієнту Кредит в сумі 33337,04 грн. Строк кредитування 21 місяць з 16.06.2018 по 16.12.2019. Також даним договором передбачено тип та розмір процентної ставки за користування кредитом. Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав, та надав відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору. Всупереч вимогам договору, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та припинив повертати наданий кредит в строки, передбачені договором. 20.09.2019 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення прав вимог №114/2-19-F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» за плату відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] 19.10.2022 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення прав вимог №19/10/2022, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за плату відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] . Станом на момент подання позову, сума боргу перед позивачем ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» становить 76532,25 грн, з яких: - заборгованість за тілом кредиту - 34424,85 грн; - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення прав вимог - 30221,80 грн; - заборгованість за пенею та/або штрафами - 5665,17 грн; - інфляційні збитки - 4904,75 грн; - нараховані 3% річних 1315,68 грн. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Заяви (клопотання) учасників справи: У судове засідання представник позивача не прибув, однак в позовній заяві просить проводити розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити. Щодо винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду за місцем реєстрації, в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Також відповідач повідомлялася про час та місце проведення судового розгляду, шляхом надіслання SMS-повідомлення. Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 КПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідач [PERSON] причини неявки в судові засідання не повідомив, відзиву на позов не подав. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 03 грудня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача, розгляд справи відкладено. Оскільки відповідач, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки до суду і поважність цих причин суду не повідомив, відзиву на позов не подав, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд приходить до висновку про можливість проведення заочного розгляду даної справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у ній доказів. Згідно з ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Згідно з ч.5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 27.01.2026, є дата складення повного судового рішення 02.02.2026. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що 16.03.2018 між АТ «Райффайзен Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхуання №014/0120/82/0235121, які підписані представником банку та відповідачем [PERSON] . Відповідно до п.1.1.1 Договору, сума кредиту становить 33337,04 грн, Згідно п. 1.1.5 Договору, дата повного погашення Кредиту 16 грудня 2019 року. Відповідно до п.1.1.6 Договору, строк кредитування 21 місяць з дати надання кредиту. 23 січня 2019 року додатковою угодою №014/0120/82/0235121/81-1/30261 від 23 січня 2019 року, сторонами досягнуто згоди про зміну умов кредиту, а саме строк кредитування збільшено на 11 календарних місяців. Пункт 1.1.5 Кредитного договору викладено в наступній редакції 1.1.5 Дата остаточного погашення Кредиту «16 листопада 2020 року». Пункт 1.1.6 Кредитного договоруи викладено в наступній редакції «1.1.6 Строк Кредиту (строк користування Кредитом) складає 32 місяців. Первісний кредитор свої зобов`язання виконав в повному обсязі та надав відповідачу картку врозмірі, які визначено кредитним договором. Згідно розрахунку заборгованості, [PERSON] на протязі строку кредитування користувався кредитними коштами, шляхом зняття готівки, розрахунку за покупки та поповнення кредитної картки. Однак відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором належним чином не виконав та кредит не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив. 20.09.2019 між АТ «Райффайзен Банк» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» укладено договір про відступлення прав вимог №114/2-19-F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» за плату відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] . Відповідно до копії реєстру божників ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло грошові вимоги до відповідача [PERSON] в розмірі 41935,90 грн. 19.10.2022 між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір про відступлення прав вимог №19/10/2022, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» за плату відступило на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право вимоги до відповідача [PERSON] . Відповідно до копії реєстру божників ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло грошові вимоги до відповідача [PERSON] в розмірі 76532,25 грн. Відповідно до розрахунку нарахованих 3% річних за користування грошовими коштами за період з 16.11.2020 по 23.02.2022 сума заборгованості складає 1315,68 грн. Відповідно до розрахунку інфляційних збитків за користування грошовими коштами за період з 16.11.2020 по 23.02.2022 сума заборгованості складає 4904,75 грн. Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною 2 статті 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 612 ЦК України, боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У статті 1055 ЦК України, визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання ст.625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч.2 ст.625ЦКУкраїни нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями (постанова ВСУ від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11). Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Судом встановлено, що відповідач належно не виконував зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, доказів погашення заборгованості матеріали справи не містять та відповідачем не надано. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Слід зазначити, що дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Таким чином, враховуючи, що розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами, в свою чергу відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази для підтвердження належного виконання договірних зобов`язань, суд дійшов висновку що позовні вимоги ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають до задоволення у повному обсязі. Відтак, з відповідача на користь позивача ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» підлягає до стягнення заборгованість в загальному розмірі 76532,25 грн. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено 2422,40 судового збору. У зв`язку із задоволенням позовних вимог, понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі № 810/795/18 зазначено про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved