Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», який є правонаступником ПАТ «Київенерго», звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачі є споживачами комунальних послуг, що надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] , а саме послуг з постачання централізованого опалення/теплової енергії, постачання гарячої води, які постачає КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» за вказаною адресою. Відповідачі своєчасно не сплачували кошти за надані послуги, у зв`язку із чим станом на 31.03.2025 року утворилася заборгованість. Крім того, позивач, на підставі Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 6 159,98 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 422,42 грн. Оскільки відповідачі в добровільному порядку заборгованість не погашають, КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» просить стягнути на його користь з відповідачів заборгованість з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних в загальному розмірі 125 772,30 грн. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2025 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 12.06.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. 21.11.2025 року до суду надійшов відзив від відповідачів у якому заперечують щодо викладеного у позовній заяві з огляду на наступне. Відповідачі зазначають, що Позивач не надав доказів про надання послуг та їх якість; не додано будь-яких документів та доказів, з яких можна зрозуміти невід`ємну складову розрахунків, яка є необхідним складовим розрахунку щодо споживання теплової енергії відповідачами; не надано актів готовності до опалювального сезону; розрахунок заявлених позовних вимог не відповідає дійсності; вважають, що загальна сума заявлених вимог у розмірі 125 772,30 грн. не відповідає дійсності, оскільки не відповідає дійсності, не підтверджена належними розрахунками, спростовується наявними платіжними документами та актом ревізії Держаудитслужби України; Позивачем не врахована оплата за гаряче водопостачання у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується рахунком-повідомленням від 01.03.2025 року та квитанцією про сплату по даному рахунку-повідомлення від 24.04.2025 грошової суми 1000,00 грн.; позивачем не враховано, Відповідачем в березні-квітні 2025 року проведено повірку лічильника гарячої води і відповідні документи здано до Центру комунального центру, що в подальшому призвело до врахування показників лічильника гарячої води Комунальним підприємством «Київтеплоенерго» і до зменшення суми заборгованості згідно наступних рахунків-повідомлень, а саме на 24 015,00 грн., якщо врахувати різницю між заборгованістю згідно рахунку-повідомлення від 01.03.2025 року і рахунком-повідомлення від 01.05.2025 року; протиправною є вимога Позивача про стягнення неустойки (пені, штрафу) з послуги з постачання теплової енергії з 01.11.2021 у розмірі 545,78 грн., за послуги гвп з 01.11.2021 у розмірі 405,89 грн., оскільки нормами ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями кредитора до суду; протиправною є вимога Позивача про стягнення за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1357,57 грн. та за абонентське обслуговування з постачання гарячої води у розмірі 1474,02 грн. відповідно до пункту 11 частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; долучені до позовної заяви довідки Позивача про обсяги споживання послуги з постачання теплової енергії та гарячої води не є належними та допустимими доказами надання цих послуг та їх якості, адже вони не підкріплені актами зняття показників із загальнобудинкових приладів обліку, не містять деталізованої інформації про спожиту теплову енергію, що має включати: кількість спожитої енергії (у гігакалоріях, (кал), період споживання, тариф, а також відповідні розрахунки на основі опалювальної площі, підтверджені платіжними документами; протиправною є вимога Позивача про стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6159,98 грн., та послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8422,42 грн., оскільки Відповідач не вказав, за який період утворена ця заборгованість та не надав деталізованого розрахунку. Відповідно - протиправними є нарахування інфляційної складової боргу та 3% річних; позовна заява не містить деталізованих розрахунків заборгованості з урахуванням індексу інфляції та 3% річних за спожиті послуги; доказів того, що вказані розрахунки виконані Позивачем за вірними формулами та із зазначенням достовірних періодів нарахування, матеріали позовної заяви не містять. Як вбачається з Акту ревізії Держаудитслужби України від 04.02.2022 № 05-21/2, кошти, сплачені нами за послуги з постачання тепла та гарячої води у період з 01.06.2018 по 30.06.2021, надійшли не на рахунок КП «Київтеплоенерго», а на рахунок ТОВ «ФК «ГЕРЦ». Як стало відомо з Акту ревізії Держаудитслужби від 04.02.2022 № 05-21/23 (додаток 4), кошти побутових споживачів теплової енергії та гарячого водопостачання, в тому числі і кошти відповідачів, протиправно використовуються КП «Київтеплоенерго» не за цільовим призначенням, тарифи на теплову енергію та гаряче водопостачання містять корупційну складову, а внаслідок допущеного порушення КП «Київтеплоенерго» завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму 326 138 274,85 грн. За умови відсутності у позовній заяві доказів коригування розрахунків, які б свідчили про зарахування коштів, сплачених відповідачами за послуги з постачання тепла та гарячої води у період з заборгованості за цей період є не лише протиправними, а й абсурдними. Таким чином, загальна сума заявлених позовних вимог у розмірі 125 772,30грн. не відповідає дійсності. Окрім того, вважають, що до заборгованості повинен бути застосований строк позовної давності. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, у відзиві на позов просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи обставини справи та достатність часу для реалізації відповідачами своїх права на захист, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Відповідно до ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) забов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) забов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно п. 1 Правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року № 562 врегульовані відносини між громадянами та енергопостачальниками. Правила обов`язкові для виконання всіма споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності. Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго», КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Відтак, з 01.05.2018 року надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго». З 01.05.2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року №2189. Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Правовідносини з постачання фізичними особами центрального опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року № 630 (далі Правила). Відповідно до п. 8 Правил, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води. Відповідно до ч. 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, договір про надання послуг з центрального опалення, послуг з центрального постачання холодної води, послуг з центрального постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Відповідно до норм ЦК України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то договір вважається укладеним. Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем. Відповідачі від мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялись (не відключались). Тому виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату послуг, а споживач має здійснювати оплату виставлених рахунків. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 року, п.п. 18, 20, 30 Правил, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідно до статей 19, 25 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості. У даній квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані з 17.11.2005 року - [PERSON] , з 18.10.2007 року відповідачі - [PERSON] , [PERSON] , з 29.11.2007 року - [PERSON] . Відповідачі є споживачами послуг з центрального опалення та постачання гарячої води за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується у наданих до суду відзиві. Відповідно до заявлених вимог Позивач просить стягнути із Відповідачів заборгованість в загальному розмірі 125 772,30 грн., що складається з: заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року - заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 13 265,37 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 1 923,48 грн. та 3% річних у розмірі 463,38 грн.; заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 у розмірі 17 440,90 грн., інфляційної складової боргу у розмірі 2 582,93 грн. та 3% річних у розмірі 609,24 грн.; за період з 01.11.2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 35 346,32 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 4 137,87 грн. та 3% річних у розмірі 977,09 грн., пеня у розмірі 545,78 грн.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води за період з 01.11.2021 року у розмірі 24 191,14 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 3 012,71 грн. та 3% річних у розмірі 700,61 грн., пеня у розмірі 405,89 грн. Крім того, відповідно Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмірі 6 159,98 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 893,20 грн. та 3% річних у розмірі 215,18 грн., а також заборгованість за послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 8 422,42 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 1 221,25 грн., та 3% річних у розмірі 294,21 грн. Відповідно до положення ч. 4 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує. Відповідно до ч. 5 ст. 319 ЦК України власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначено відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг отриманих ним до укладання відповідного договору. Відповідно до ст. 68 ЖК України, наймачі (власники) зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Так, стаття 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначає, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичних та юридичних осіб у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів. Згідно статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором, актами цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 360 ЦК України визначено, що співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1,2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідачі як споживачі послуг, що надавалися ПАТ «Київенерго», зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Суд зауважує, що відповідачами до відзиву на позовну заяву не надано доказів на спростування розрахунків позивача. Також, стороною відповідачів не надано доказів ненадання чи неналежного надання позивачем послуг, виходячи з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідачі відмовлялась від отримання послуг або докази відключення їм постачання централізованого опалення/теплової енергії та гарячої води. Суд звертає увагу і на те, що відповідачами вчинялися конклюдентні дії, а саме проводилась часткова оплата за надані позивачем послуги, що відображено у розрахунку заборгованості. Так, відповідно до наданих доказів Відповідачами, в березні-квітні 2025 року за їхньою адресою було проведено повірку лічильника гарячої води, що призвело до перерахування заборгованості, що слідує з наданих рахунків повідомлень. Так, відповідно станом на 01.05.2025 року загальна заборгованість Відповідачів за гарячу воду з врахуванням оплати 1 000,00 грн. у квітні 2025 року та перерахунку на суму 23 730,41 грн. заборгованість становить - 25 324,05 грн. Вирішуючи питання щодо розміру сум, що підлягають до стягнення з відповідачів, суд зазначає наступне. Так, відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 01.05.2025 року за вказаною адресою: [ADDRESS] мається заборгованість, що складається з: заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року - заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 13 265,37 грн., за послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 16 901,63 грн.; за період з 01.11.2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 35 346,32 грн., та за послуги з постачання гарячої води у розмірі 0,00 грн. Крім того, відповідно Договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», набув право вимоги до відповідачів з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення у розмір 6 159,98 грн. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 422,42 грн. Згідно ст. 360 ЦК України, що співвласник зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності. Відповідачами у відзиві на позов було заявлено про застосування строку позовної давності, просить застосувати до вимог КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості строки позовної давності. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За правилами ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19» визначено, що з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Надалі постановами Кабінету Міністрів України цей карантин на території України продовжувався та був відмінений з 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651. Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та тривав на час звернення товариства до суду з позовом (січень 2024 року). Тобто, виходячи з вищенаведених положень матеріального закону, пропущеною може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12 березня 2017 року. Отже, строк позовної давності за вимогами, що виникли після 12 березня 2017 року та на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі пунктів 12 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) а також до закінчення воєнного стану. В той же час з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість за централізоване опалення у Відповідачів почала утоворюватись з жовтня 2017 року, а за почтачання гарячої води з серпня 2017 року, таким чином суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у частині стягнення заборгованості до 01.05.2018 року за послуги з централізованого опалення у розмірі 6 159,98 грн. та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 8 422,42 грн. Згідно статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Окрім того, щодо вимог Позивача про стягнення з Відповідачів інфляційної складової боргу та 3% річних суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу. Нарахування пені починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку внесення плати за житлово-комунальні послуги. Враховуючи той факт, що згідно розрахунків заборгованості у Відповідачів відсутня заборгованість за спожиті з 01.11.20221 послуги з постачання гарячої води, то відповідно суд відмовляє і в задоволенні стягнення інфляційної складової боргу у розмірі 3012,71 грн., 3 % річних у розмірі 700,61 грн. та пені у розмірі 405,89 грн. Перевіривши нарахування Позивача щодо індексу інфляції та 3 % річних щодо стягнення заборгованості за спожиті до 01.05.2018 за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення та послуги централізованого постачання гарячої води, спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії на суму заборгованості, суд приходить до висновку про правомірність застосування та задоволення позовних вимог у цій частині у повному обсязі. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню і з відповідачів солідарно на користь КП ВО Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» підлягає стягненню: - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 6 159,98 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 893,20 грн. та 3% річних у розмірі 215,18 грн.; - - заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого гарячого водопостачання у розмірі 8 422,42 грн.; інфляційну складову боргу у розмірі 1 221,25 грн. та 3% річних у розмірі 294,21 грн.; - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13 265,37 грн.; - інфляційну складову боргу у розмірі 1 923,48 грн. та 3% річних у розмірі 463,38 грн. - заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 16 901,63 грн.; - інфляційну складову боргу у розмірі 2 528,93 грн. та 3% річних у розмірі 609,24 грн. - заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 35 346,32 грн.; - інфляційну складову боргу у розмірі 4 137,87 грн. та 3% річних у розмірі 977,09 грн. та пеня у розмірі 545,78 грн. - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 1 357,57 грн.; - заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 1 474,02 грн.; - заборгованість з обслуговування вузла комерційного обліку централізованого опалення у розмірі 83,82 грн.; - заборгованість за обслуговування вузла комерційного обліку постачання гарячої води у розмірі 101,94 грн. А всього, 96 922,68 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог у розмірі 2 333,43 грн. (96 922,68*3028/125 772,30), а саме з кожного по - 583,35 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: partial