Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №ДП 0008942 від 23.11.2024 року у розмірі 4364,00 грн., витрат по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.11.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» (надалі за текстом - ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ», Кредитодавець) та [PERSON] в електронній формі було укладено Договір про надання кредиту №ДП 0008942, підписаний електронним підписом позичальника відповідно до якого Кредитодавець надав Позичальнику кредит у розмірі 2000,00 грн. строком на 98 днів, із (фіксованою) процентною ставкою у розмірі 0,9%, які нараховуються щоденно на залишок заборгованості за тілом кредиту, комісія за надання кредиту складає 30% від суми наданого кредиту (що у грошовому виразі складає 600,00 грн.). [PERSON] свого обов`язку із повернення кредитних коштів та процентів за їх користування належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. 14 жовтня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №14/10/25, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» передало (відступило) ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП » належні йому права вимоги до боржників, зокрема за Договором про надання кредиту №ДП 0008942 від 23.11.2024 року. За таких обставин ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» наділено правом вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Оскільки [PERSON] не погасила заборгованість ні на рахунок первісного кредитора, ні на рахунок позивача, ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» у заявленому позові просило суд стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 4364,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу, 1764,00 грн. - заборгованість за процентами та 600,00 грн. - заборгованість за комісією. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 29.12.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. В прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити без участі позивача та його представника, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Про поважні причини своєї неявки суду він не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи, розгляд справи за відсутності чи заперечень проти позовних вимог не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено, що 23 листопада 2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «Майбіз» та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про надання кредиту №ДП 0008942. Сторони погодили: суму кредиту - 2000,00 грн. (п. 1. Договору); строк кредитування - 98 днів (п. 3. Договору); розмір комісії - 600,00 грн. (п. 10. Договору); процентну ставку - 0,9 % (п. 5. Договору). Пунктом 4. Договору встановлено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням платіжної картки № [NUMBER] (а.с.10-13). Відповідно до Графіку платежів, який є додатком № 1 до кредитного договору №ДП 0008942 від 23.11.2024 року, загальна вартість кредиту становить 3737,08 грн., з них: 2000,00 грн. - сума кредиту, 1137,08 грн. - проценти за користування кредитом та 600,00 грн. - комісія за надання кредиту. Дата видачі кредиту - 23.11.2024. Дата платежу - 06.12.2024. Кількість днів - 98 (а.с.21). Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою первісним кредитором, відповідач [PERSON] , з якою укладено договір №ДП 0008942 від 23.11.2024 року, ідентифікована ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ». Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «Y98vL33e», що був надісланий на вказаний відповідачем номер телефону [NUMBER] . Час відправлення ідентифікатора позичальнику 23.11.2024 (а.с.22). Кредитний договір №ДП 0008942 від 23.11.2024 року підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого в ідентифікаційній частині договору міститься код ідентифікатора відповідача «Y98vL33e», що є підписом відповідача. На підтвердження перерахування коштів відповідачу згідно договору №ДП 0008942 від 23.11.2024 року позивач надав копію квитанції №43238-69522-51874, в якій вказано, що кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. відправлені 23 листопада 2024 року відповідачу за допомогою посередницьких послуг ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon) шляхом зарахування на карту № [NUMBER] (а.с.23-24). Відповідно до інформації, яка надана за вих. № 1012-691 від 10.12.2025 ТОВ «ПрофітГід», кредитні кошти в сумі 2000,00 грн. відправлені відповідачу за допомогою посередницьких послуг ТОВ «ПрофітГід» (PSP Platon) (а.с.22 зворот). Відповідно до договору №ПГ-922 від 19.03.2024 року, ТОВ «ПрофітГід» надає ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» посередницькі послуги з перерахування коштів, використовуючи систему Platon. 14 жовтня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №14/10/25, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» передало (відступило) ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» належні йому права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог (а.с.25 зворот -29). Відповідно до Реєстру прав вимоги до договору факторингу №14/10/25 від 14 жовтня 2025 року, ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором №ДП 0008942 від 23.11.2024 року на загальну суму 4364,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1764,00 грн. - заборгованість за відсотками та 600,00 грн. - заборгованість за комісією (а.с.33-34). Крім того, ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 29.12.2025 року у АТ КБ «ПриватБанк» витребувано інформацію щодо належності [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) карткового рахунку № [NUMBER] ; виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ), за період з 23.11.2024 року до 26.11.2024 року. 26.01.2026 року на виконання ухвали суду від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов лист №20.1.0.0.0/7-260113/73695-БТ від 14.01.2026 року, згідно якого на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] ( [NUMBER] ) та надано виписку за договором №б/н за період 23.11.2024 року - 26.11.2024 року з якої вбачається, що на ім`я [PERSON] 23.11.2024 року було здійснено зарахування коштів в сумі 2000,00 грн. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №ДП 0008942 від 23.11.2024 року, наданого ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», станом на 12 грудня 2025 року загальна заборгованість відповідача становить 4364,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1764,00 грн. - заборгованість за відсотками та 600,00 грн. - заборгованість за комісією (а.с.5-6). Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за договором позики. На момент розгляду справи відповідач не надав суду жодних доказів сплати зазначеної заборгованості, а також не надав доказів належного виконання зобов`язань перед первісним кредитором. Загальні вимоги до чинності правочину визначено статтею 203 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Зокрема, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави й суспільства, його моральним засадам; волевиявлення сторін має бути вільним та відповідати їхній внутрішній волі; правочин вчиняється у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину не встановлена прямо, але одна зі сторін чи інша зацікавлена особа заперечує його дійсність на визначених законом підставах, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, оформлена в електронній формі. Такий договір укладається й виконується у порядку, передбаченому Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний електронний документ з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, вважається оригіналом такого документа. Відповідно до частини п`ятої статті 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення до нього. За умови надання доступу до таких документів їх включення не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положення статті 12 зазначеного Закону передбачають, що електронний правочин вважається підписаним у разі використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису; електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатора (SMS-коду чи іншого засобу), що дозволяє ідентифікувати користувача; аналога власноручного підпису (факсиміле) - за письмовою згодою сторін. Абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України встановлено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою сторін, вважається укладеним у письмовій формі. Суд встановив, що 23 листопада 2024 року відповідач у власному особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» добровільно та усвідомлено подав заявку на отримання кредиту. Ця електронна заявка зберігається в особистому кабінеті відповідача на сайті кредитодавця. Після подання заявки ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» надіслало відповідачу одноразовий цифровий код (ідентифікатор) через SMS. Введення відповідачем цього одноразового пароля слугувало підтвердженням акцепту - згоди на укладення Договору про надання кредиту №ДП 0008942 від 23.11.2024 року в електронній формі. Отже, між відповідачем та первісним кредитором було укладено електронний кредитний договір на умовах, відображених у файлах особистого кабінету (текст договору та Правила кредитування). Відповідно до законодавства України, оформлення споживчого кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в письмовій (традиційній) формі власноручним підписом. З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням договору відповідач отримав проєкт кредитного договору з усіма додатками в електронному вигляді та ознайомився з його умовами та Правилами надання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ», розміщеними на сайті кредитодавця. Це відповідає вимогам ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», згідно з якими кредитодавець завчасно надає споживачу повну інформацію для прийняття ним обґрунтованого рішення (зокрема, безоплатно надається паспорт споживчого кредиту у визначеній законом формі). Отже, відповідач мав можливість повно і належно ознайомитися з умовами кредитування до моменту укладення договору, що підтверджує усвідомленість його волевиявлення. Згідно з умовами самого Кредитного договору, він містить усі істотні умови та укладений у спосіб та формі, що відповідають вимогам закону. Договором прямо передбачено, що визнання недійсними, нікчемними чи неукладеними окремих його частин або додатків (включно з Правилами) не тягне недійсності чи неукладеності всього договору в цілому. Отже, електронний договір є юридично чинним і обов`язковим для сторін. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором (кодом) по суті є різновидом удосконаленого електронного підпису. Він полягає у використанні алфавітно-цифрового коду, надісланого підписантові через засоби зв`язку (SMS, електронну пошту тощо), для підтвердження волі укласти договір. Такий спосіб автентифікації широко застосовується, зокрема, у сфері мікрокредитування. Дійсність укладення договорів за допомогою ЕПОІ неодноразово підтверджувалася в судовій практиці. Так, у постанові Верховного Суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 зроблено висновок, що підписання договору одноразовим паролем-ідентифікатором є належним способом волевиявлення: договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями та підписаний згідно зі ст. 12 Закону «Про електронну комерцію», за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Аналогічну правову позицію щодо можливості укладення цивільних правових договорів в електронній формі висловлено у постанові ВС від 16.12.2020 у справі №561/77/19, де зазначено, що якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому такої форми (ч. 2 ст. 639 ЦК України), а будь-який договір, укладений на підставі ЦК або ГК України, може мати електронну форму і вважається укладеним у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Приписами статті 204 ЦК України встановлено, що існує презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, доки судом не встановлено іншого. Якщо відсутні будь-які дані про оспорення чи нікчемність кредитного договору, тому презумпція його чинності не спростована. Отже, всі права та обов`язки сторін за договором підлягають захисту і виконанню на загальних підставах. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що між відповідачем та первісним кредитором ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» було належним чином укладено договір про надання кредиту №ДП 0008942 від 23.11.2024 року на умовах, визначених сторонами в електронній формі. На підтвердження факту надання кредиту матеріали справи містять документ, за яким відповідачу були перераховані кредитні кошти (сума 2000,00 грн.) на вказаний ним банківський рахунок. Переказ коштів здійснювався через сертифіковані платіжні системи з дотриманням вимог безпеки (стандарт PCI DSS), що гарантує належне зарахування суми на рахунок позичальника. Відповідач отримав обумовлені договором кошти, у зв`язку з чим зобов`язаний повернути їх та сплатити встановлені договором платежі у визначені строки. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. У постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України). Тлумачення статті 516, частини другої статті 517 ЦК України свідчить, що боржник, який не отримав повідомлення про відступлення права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення боргу, а лише має право на сплату боргу первісному кредитору і таке виконання є належним (Постанова Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі № 2-2035/11 (провадження № 61-2449св18), постанова Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-979цс15). Позивач на підтвердження набуття права вимоги за договором надав копію договору факторингу №14/10/25 від 14 жовтня 2025 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП», а також копію Реєстру прав вимоги до вказаного Договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Доказів того, що вказаний договір факторингу визнаний недійсним не надано, а тому суд вважає, що позивач надав докази, які підтверджують належний перехід прав вимоги до відповідача від ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» до ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП». За таких обставин ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» набуло статус нового кредитора за договором про надання кредиту №ДП 0008942 від 23.11.2024 року до відповідача [PERSON] . Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час ухвалення рішення суд встановлює: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (пункти 1, 2 частини першої статті 264 ЦПК України). Звертаючись із позовом, ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №ДП 0009724 від 24.12.2024 року у розмірі 4364,00 грн., з яких: 2000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1764,00 грн. - заборгованість за відсотками та 600,00 грн. - заборгованість за комісією. Відповідачем фактично отримані та використані кредитні кошти у розмірі 2000,00 грн. Доказів належного виконання кредитного зобов`язання [PERSON] на користь первісного кредитора ТОВ «Фінансова компанія «МАЙБІЗ» матеріали справи не містять. Вказаний розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону, є чітким, зрозумілим, узгоджується з умовами кредитного договору, з нього встановлено розмір основного боргу, відсотки нараховані відповідно до умов кредитного договору та в період дії такого кредитного договору. Нарахування відсотків, які передбачені статтею 625 ЦК України, на прострочений кредит не здійснювалось. Відповідачем не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку позивача або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та/або її відсутності. Встановлення банком комісії в розмірі 600,00 грн. у кредитному договорі №ДП 0008942 від 23.11.2024 року відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та Правилам розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Враховуючи викладене, а також те, що в ході розгляду справи знайшло своє об`єктивне підтвердження факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору, що призвело до заборгованості перед позивачем, твердження позивача не спростовані, а відтак позов є обґрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Позивачем заявлено вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 4500,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2025 року між адвокатом Ткаченко Ю.О. та ТОВ «ДЕАЛ ФІНАНС ГРУП» укладено договір про надання правничої допомоги №22-08/25 ДІЛ (а.с.35-37). Матеріали справи містять Витяг з Акту від 08.12.2025 року №3-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року згідно якого адвокат вивчив наявні у Клієнта документи, підготував та подав до суду позовну заяву (а.с.38). Відповідач не заперечував проти стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі, клопотання щодо неспівмірності та розумності судових витрат до суду не подав. Враховуючи викладене, відповідно до статті 141 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2422 грн. 40 коп. судового збору та 4500 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції. На підставі наведеного,

Outcome: approved