Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

02 липня 2025 року позивач ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 12.06.2018 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] уклали договір кредиту № Z06.00212.004017506. Відповідно до умов договору кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 33 700 грн. 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною. Згідно п. 1.4 договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 21,99 % річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до п. п. 2.1 договору кредиту, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до графіків платежів. Банк на виконання умов договору кредиту надав позичальниці грошові кошти у сумі 33 700 грн. 00 коп. строком до 12.06.2020 року, а позичальниця [PERSON] відповідно зобов`язалась повернути їх разом з іншими платежами, згідно з умовами цього договору. У подальшому відповідачка не повністю виконала свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними платежами. Згідно виписки по рахунку [PERSON] заборгувала Банку станом на 19.12.2023 року 54 342 грн. 59 коп., що складається з: 16 674 грн. 57 коп. заборгованість за основним боргом, 11 600 грн. 23 коп. заборгованість за відсотками, 26 067 грн. 79 коп. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» (фактор) укладено договір факторингу № 19/12-2023, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату. Згідно реєстру боржників від 19.12.2023 року до ТОВ «Оптіма Факторинг» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року. 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату. Згідно реєстру боржників № 3 від 22.12.2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року. Таким чином, в порушення умов договору кредиту, а також ст. ст. 509, 526, 1046 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року у повній мірі не виконала ні первісному кредитору, ні його правонаступникам. У зв`язку з наведеним, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» заборгованість за договором кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року в сумі 54 342 грн. 59 коп., що складається з: 16 674 грн. 57 коп. заборгованість за основним боргом, 11 600 грн. 23 коп. заборгованість за відсотками, 26 067 грн. 79 коп. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту, а також судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 17 липня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в судове засідання не з`явився, у позові заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позов до суду не подала. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказах з ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наданні докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частина перша статті 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами першою та другою статті 10 ЦПК України встановлено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Судом об`єктивно встановлено, що 12.06.2018 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] уклали договір кредиту № Z06.00212.004017506. Даний договір був підписаний відповідачкою власноручно. Від імені Банку договір був підписний з використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Банку та відтиску печатки банку, відтворених за допомогою технічного пристрою відповідно до публічної оферти АТ «Ідея Банк» від 16 вересня 2015 року. Позичальниця надала письмову заяву про акцепт вказаної публічної оферти. Відповідно до умов договору кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року, банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 33 700 грн. 00 коп., включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною. Згідно п. 1.4 договору кредиту за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 21,99 % річних від залишкової суми кредиту. Відповідно до п. п. 2.1 договору кредиту, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до графіків платежів. Згідно приписів Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні договору кредиту Банком була доведена до відома позичальниці інформація про умови кредитування, розмір реальної річної процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується власноручним підписом позичальниці [PERSON] під текстом Договору. Після укладення договору кредиту Банк свої зобов`язання виконав і перерахував на банківський поточний рахунок відповідачки грошові кошти в сумі 33 700 грн. 00 коп., що підтверджується випискою з банківського рахунку [PERSON] . У подальшому відповідачка не у повній мірі виконала свої зобов`язання з повернення суми кредиту разом з процентними та іншими передбаченими договором платежами. Згідно виписки по рахунку [PERSON] станом на 19.12.2023 року у неї наявна заборгованість по договору кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року у сумі 54 342 грн. 59 коп., що складається з: 16 674 грн. 57 коп. заборгованість за основним боргом, 11 600 грн. 23 коп. заборгованість за відсотками, 26 067 грн. 79 коп. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. Відповідачка [PERSON] не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на позов, не подала жодних заперечень ні щодо самого факту укладання договору, ні щодо розміру заборгованості за ним. Слід зазначити, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. У постанові Верховного Суду від 30 червня 2023 року в справі № 274/7221/19 (провадження № 61-1513св23) зазначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з цим Законом підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до п. 61, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (яке є чинним на час вирішення справи судом апеляційної інстанції), форма клієнтських рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Клієнтські рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер клієнтського рахунку дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код Єдиного ідентифікатора Національного банку України (далі - ID НБУ) банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; сума вхідного залишку за рахунком; код ID НБУ банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); сума оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка за рахунком може бути належним доказом заборгованості позичальника за сумою кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Подібні висновки Верховний Суд виклав у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 20 жовтня 2020 року у справі № 456/3643/17 (провадження № 61-9882св20), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19). Згідно із нормами чинного законодавства, належним та допустимим доказом на підтвердження виконання ПАТ «Ідея Банк» обов`язку з надання кредитних коштів [PERSON] є виписка по рахунку відповідача у АТ «Ідея Банк», яка надана позивачем до суду і наявна в матеріалах справи. Так, згідно цієї виписки, за період з 12.06.2018 року (дата укладення договору) і до 19.12.2023 року у відповідачки [PERSON] утворилась заборгованість в сумі 54 342 грн. 59 коп., що складається з: 16 674 грн. 57 коп. заборгованість за основним боргом, 11 600 грн. 23 коп. заборгованість за відсотками, 26 067 грн. 79 коп. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. Відтак, позивачем підтверджено виконання АТ «Ідея Банк» умов укладеного договору кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року, надання відповідачці кредитних коштів в сумі 33 700 грн. 00 коп. і наявність у неї заборгованості у розмірі 54 342 грн. 59 коп. Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи. Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). В силу частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Із положень частини першої статті 526 ЦК України випливає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як передбачено статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів. За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів. Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами. Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору. Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору. Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором. Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (стаття 1077 ЦК України). Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. 19.12.2023 року між АТ «Ідея Банк» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» (фактор) укладено договір факторингу № 19/12-2023, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату. Згідно реєстру боржників від 19.12.2023 року до ТОВ «Оптіма Факторинг» перейшло право грошової вимоги до [PERSON] за договором кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року. 22.12.2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» (клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023, за умовами якого клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату. Згідно реєстру боржників № 3 від 22.12.2023 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року. Положеннями п. 5.1. Договору факторингу, встановлено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань передбачених п. 4.1 цього Договору (оплати суми фінансування). Відповідно до п. 6.1 Договору факторингу, клієнт гарантує та відповідає перед фактором за дійсність прав вимоги, які клієнт відступає за цим Договором. Клієнт має право відступити права вимоги і йому не відомі будь-які обставини, внаслідок яких Боржники мають право не виконувати права вимоги. Згідно п. 6.5 Договору факторингу, клієнт підтверджує, що від фактора не вимагається жодна дія з метою надання йому можливості вимагати здійснення будь-якого платежу за первинними договорами або реалізувати права фактора на такий платіж у суді. Отже, суд висновує, що позивачем належними та допустимими доказами, а саме договорами факторингу, витягами з реєстру боржників і прав вимоги, які належно засвідчені печатками та підписами сторін, платіжними інструкціями доведено перехід прав вимоги до боржниці [PERSON] за договором кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року від первісного кредитора АТ «Ідея Банк» до позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормами статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, висновує, що з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Профіт Капітал» слід стягнути заявлену заборгованість за договором кредиту № Z06.00212.004017506 від 12.06.2018 року в сумі 54 342 грн. 59 коп., що складається з: 16 674 грн. 57 коп. заборгованість за основним боргом, 11 600 грн. 23 коп. заборгованість за відсотками, 26 067 грн. 79 коп. заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов ТОВ «ФК «Профіт Капітал» задоволено повністю, то з [PERSON] на користь позивача слід стягнути 3 028 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого позивачем за подання позову. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Аналогічні висновки викладені Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 204/6564/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 648/2776/20. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. (Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року). Так, відповідно положень ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем було надано: зазначено у позові попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи, згідно якого розмір витрат на правничу допомогу складає 7 000 грн. 00 коп., копію договору про надання правової допомоги від 01.07.2024 року № 02-24, копію акту № 1 від 14.05.2025 року прийому-передачі наданої правової допомоги, копію платіжного доручення № 1395 від 05.06.2025 року. Отже, стороною позивача документально доведено понесення витрат на правничу допомогу та підтверджено розмір цих витрат у сумі 7 000 грн. 00 коп. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витратна професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони уразі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. З цих підстав суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу. Під час розгляду даної справи відповідачка не заявляла клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу з підстав неспівмірності. Отже, суд не має підстав для зменшення витрат позивача на правничу допомогу з власної ініціативи. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» задоволено повністю, то витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] у повному обсязі на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved