Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі -ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором про споживчий кредит № 178244 від 08 квітня 2025 року у розмірі 20 362 грн. В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що 08 квітня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 178244, який підписано електронним підписом відповідачки (позичальника) be0709b9, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» надало останній кредит у розмірі кредитного ліміту на суму 12 163 грн на її банківську картку № [NUMBER] строком на 98 днів зі сплатою 360 % річних. 16 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 16042025. Відповідно до Реєстру прав вимоги № 6 від 03 вересня 2025 року до вищевказаного договору факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 178244 від 08 квітня 2025 року в сумі 22 462 грн, з яких 12 163 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 7 598 грн - сума заборгованості по несплаченими відсотками, 601 грн сума заборгованості по комісії та 2 100 грн сума заборгованості за штрафними санціями (пеня, штрафи). Із метою захисту своїх прав ТОВ «Юніт Капітал» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, в якій просило стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором, у розмірі 20 362 грн, а також судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Ухвалою судді від 30 грудня 2025 року провадження у справі відкрито та справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням учасників справи (а.с. 76); ухвалою судді від 30 грудня 2025 року (а.с. 77-78) задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів від АТ «Сенс Банк» (а.с. 7-8); 15 січня 2026 року на виконання ухвали судді від 30 грудня 2025 року АТ «Сенс Банк» було надано інформацію по картковому рахунку № [NUMBER] (а.с. 83, 84). Заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У судове засідання представник позивача не з`явився, але у позовній заяві просив розглянути справу за її відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання також не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнає та заперечує проти стягнення з неї витрат на правничу допомогу у вказаному розмірі, у зв`язку з чим, через скрутне матеріальне становище та воєнним станом в Україні, просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 2 000 грн. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом установлено, що 07 квітня 2025 року [PERSON] звернулась до ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» із заявою про видачу кредиту № 100800322, згідно якої просила видати кредит в розмірі 12 163 грн строком на 98 дні, мета кредиту: комунальні, сплата комісії (а.с. 9). 08 квітня 2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Кредіплюс» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 178244 (далі-Договір), який підписано електронним підписом відповідачки (позичальника) be0709b9 (а.с. 18-21). Згідно п. 2.1 Договору (індивідуальна частина) відповідачка отримала кредит в розмірі 12 163 грн в наступному порядку: у розмірі 9 000,62 грн на картку позичальника № [NUMBER] та у розмірі 3 162,38 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з пунктом 2.5 індивідуальної частини. Строк кредитування складає 98 дні з 08 квітня 2025 року по 15 липня 2025 року. Процентна ставка за користування кредитом 360,00% річних (п. 2.3 Договору). Тип процентної ставки фіксована. Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1 грн. Стандартний тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100 грн (п. 2.4 Договору). Комісія за надання кредиту складає 3 162,38 грн, що нараховується та підлягає оплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 26 % від загальної суми кредиту (п. 2.5 Договору). Відповідно до пункту 3.5 договору (публічна частина) позичальник зобов`язався сплачувати кредитодавцю суму періодичного платежу у розмірах відповідно до графіку платежів. Згідно з пунктом 4.12.1 договору (публічна частина), позичальник зобов`язався сплатити кредитодавцю суму кредиту, проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту та комісію за управління та обслуговування кредиту в порядку та в строки визначені договором, а також на вимогу кредитодавця сплатити штраф та/або пеню та/або інші платежі нараховані позичальнику у випадку виникнення прострочення виконання зобов`язань по договору. Пунктом 2.10 договору (індивідуальна частина) якщо позичальник не сплатив/не повністю сплатив періодичний платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, а також протягом 5 календарних днів після настання дати платежу, то на 6-й день від дати неналежної сплати позичальник, якщо тільки він не звільнений від обов`язку сплачувати неустойку, згідно чинного законодавства, зобов`язаний сплатити на користь кредитодавця штраф у розмірі 300 грн, а в подальшому починаючи з 7-го дня пеню в розмірі, що становить 30 грн за кожний календарний день прострочення та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня та не може бути більшою за 15% суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) нарахована за порушення зобов`язань позичальником не може перевищувати 50% від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором, а у випадку якщо загальний розмір кредиту не перевищує розміру однієї мінімальної заробітної плати сукупна сума неустойки не може перевищувати розміру подвійної суми одержаної позичальником за цим договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості включаючи день такого погашення або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом. Також відповідачкою 08 квітня 2025 року було підписано паспорт споживчого кредиту (а.с. 10-11). Як убачається з виписки з рахунка приватного клієнта № 205660-2026/0105 за період з 08.04.2025 року по 13.04.2025 року, наданої АТ «Сенс Банк» вих. № 178-БТ-32.3/2026 від 05.01.2026 року, на ім`я [PERSON] відкрито карту, маска якої № [NUMBER] , рахунок до картки № [NUMBER] , на яку 08.04.2025 року зараховано 9 000,62 грн (а.с. 83-84). Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором №178244 від 08 квітня 2025 року заборгованість відповідачки становить 20 362 грн, з яких 12 163 грн - прострочене тіло кредиту, 7 598 грн - прострочені відсотки за користування кредитом, 601 грн прострочена комісія (а.с. 22). Відповідно до картки обліку виконання договору № 178244 від 08.04.2025 року станом на 21.07.2025 року загальна сума фінансового активу становить 22 462 грн, з яких 12 163 грн - тіло кредиту, 7 598 грн - відсотки, 601 грн комісія та 2 100 грн пеня (а.с. 23). 16 квітня 2025 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 16042025 (а.с. 24-26, 27, 28, 29, 30, 31). Відповідно до Реєстру прав вимоги № 6 від 03 вересня 2025 року до вказаного вище договору факторингу, до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 178244 від 08 квітня 2025 року в сумі 22 462 грн, з яких 12 163 грн - сума заборгованості за тілом кредиту, 7 598 грн - сума заборгованості по несплаченими відсотками, 601 грн сума заборгованості по комісії та 2 100 грн сума заборгованості за штрафними санціями (пеня, штрафи) (а.с. 29). Отже, до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні у обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав у відповідності до ст. 514 ЦУК України. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Таким чином, між сторонами склались кредитні правовідносини, які регулюються параграфом 2 (кредит) глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону і одностороння відмова від зобов`язання чи зміна його умов не допускається, а ст. 1054 ЦК України передбачає обов`язок позичальника за кредитним договором повернути кредит та сплатити проценти. Пунктом 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Норми ст. 625 ЦК України вказують, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідачка, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). За змістом ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. За приписами ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги досліджені докази, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову, а саме вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідачки 19 761 грн заборгованості за договором № 178244 від 08 квітня 2025 року, з яких: 12 163 грн - заборгованість за тілом кредиту та 7 598 грн заборгованість за відсотками, так як останньою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин та доказів наданих позивачем. Щодо вимоги про стягнення комісії за надання кредиту Згідно із п. 2.5 Договору складає 3 162,38 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору за ставкою 26 % від загальної суми кредиту за рахунок власних коштів позичальника, або за рахунок кредиту, якщо це передбачено п. 2.2.1 цієї індивідуальної частини кредитного договору. Розмір комісії за надання кредиту не може бути змінено (а.с. 19). При цьому, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію (пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо) (п. 31.18. Постанови Верховного Суду від 13.07.2022 № 496/3134/19). Отже, позовні вимоги про стягнення комісії в розмірі 601 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи вказане вище, суд прийшов висновку, що відповідачка взятих на себе кредитних зобов`язань в строки, передбачені договором кредиту, належним чином не виконала, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з останньої на користь позивача заборгованості в загальному розмірі 20 362 грн. Також представником позивача ставиться питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року (а.с. 37-38), копію протоколу погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року (а.с. 38-на звороті), копію додаткової угоди № 25771371936 від 11.09.2025 року (а.с. 39), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 40-на звороті), копію ордера на надання правничої допомоги (а.с. 40). Вирішуючи питання стягнення витрат на правничу допомогу, суд дійшов наступного висновку. Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Враховуючи наявність поданої відповідачкою заяви про зменшення витрат на правничу допомогу, виходячи з критерію реальності, розумності та складності справи, позови по яких є неодноразовими, ціни позову, значення справи для сторони, суд вважає, що зазначений позивачем розмір витрат на правничу допомогу становить надмірний фінансовий тягар для відповідачки, що є підставою для зменшення вартості витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування відповідачкою таких витрат, а тому, з урахуванням принципів справедливості, обґрунтованості, співмірності, пропорційності та публічним інтересом справи слід стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст. 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2025 року з 01 січня встановлений у розмірі 3 028 грн. Отже, судовий збір за подання до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру становить у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 3 028 грн. ТОВ «Юніт Капітал» при подачі позову до суду через систему «Електронний суд» було сплачено суму судового збору в розмірі 2 422,40 грн відповідно до ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», що підтверджується платіжною інструкцією № 32311 від 23 грудня 2025 року (а.с. 6). Положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви, а інша половина судового збору покладається на відповідача. Оскільки до початку розгляду справи по суті від відповідачки надійшла заява про визнання позову, при подачі позову до суду позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн згідно платіжної інструкції № 32311 від 23 грудня 2025 року, а суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, необхідно дійти висновку про наявність підстав для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову та стягнення з відповідачки [PERSON] на користь позивача інших 50 відсотків судового збору.

Outcome: approved