Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

У листопаді 2025 позивач звернувся через електронний суд до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором № 100578238 від 20.11.2022 року понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн. та понесених витрат на правову допомогу в розмірі 8000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.11.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено кредитний договір № 100578238, відповідно до умов якого відповідач отримав кошти у розмірі 5000 грн. та зобов`язалася повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у термін встановлений договором та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Договір укладений у формі електронного документа. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачці грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Відповідач, у свою чергу, не виконав умов кредитного договору у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість. 27.06.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №100-МЛ/Т Відповідно до умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги i за Кредитним договором № 100578238 від 20.11.2022 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачкою. Сума заборгованості відповідачки становить 15836,76 грн., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту 3650,00 грн.; простроченої заборгованості за сумою відсотків 11836,76грн.; простроченої заборгованості за комісією становить 350 грн. У зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість в розмірі 15836,76 грн., судовий збір 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 8000,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, будь-яких клопотань щодо відкладення розгляду справи до суду не надсилала. Ухвалою суду від 30.01.2026 ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.11.2022 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 100578238 відповідно до якого відповідачу були надані кредитні кошти (фінансовий кредит) у сумі 5000 грн. Даний договір був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «S24027» . Відповідно до п. 1.1. Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених Договором, на строк, визначений п. 1.3 Договору надати Позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п. 1.2 Договору, а позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4 Договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Відповідно до п. 1.3. Кредит надається строком на 105 днів з 20.11.2022. Пунктом 1.5.1 Договору передбачена комісія за надання кредиту: 350 грн., яка нараховується за ставкою 7 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Згідно п. п. 1.5.2, 1.5.3 Договору, проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 787 грн. 50 коп., які нараховуються за ставкою 1.05 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду.; процентна ставка за користування кредитом протягом поточного періоду 13500 грн., які нараховуються за стандартною ставкою процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного -залишку кредиту. Згідно з п. 1.5.3. Стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 3,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. Як встановлено судом, ТзОВ «Мілоан» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, шляхом надання [PERSON] грошових коштів в обсязі та у строк визначеними умовами Кредитного договору, що підтверджується платіжним дорученням № 100578238 від 20.11.2022. Однак, в порушення положень Кредитного договору та вимог ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач користуючись коштами наданими йому Банком не виконав своєчасно та у повному обсязі свої зобов`язання не вносив платежі, передбачені умовами Договору, на повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом, у зв`язку із чим у нього утворилася заборгованість за вищезазначеним правочином. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється віл відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається із розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором, заборгованість, яка виникла у відповідачки станом на дату подачі заяви до суду, тобто на 03.11.2025 становить 15836,76 грн., з яких: 3650 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за сумою відсотків -11836, 76 грн., заборгованість за комісією -350 грн. 27.06.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимог № 100-МЛ/Т, відповідно до умов якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 100578238 від 20.11.2022 року. Таким чином, ТОВ «ФК «Кредит Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «Мілоан» втратив такі права. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників 27.06.2023 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 15836,76 грн., з яких: 3650 грн. заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за сумою відсотків -11836, 76 грн., заборгованість за комісією -350 грн. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у вищевказаному розмірі. Отже, всупереч умов кредитного договору відповідачка тривалий час своєчасно не здійснила платежів на повернення кредиту, що суттєво порушує взяті на себе договірні зобов`язання та станом на дату постановлення даного судового рішення будь-яких коштів на погашення кредитної не вносила, що свідчить про порушення прав та законних інтересів нового стягувача у спірних правовідносинах, яким є ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал». Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення суми заборгованості. Що стосується позовних вимог в частині відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне. З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при розгляді справи, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Крім цього, суд зазначає, що внаслідок запровадження з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, які наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року в справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони. У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід, надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення. Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 5 ст.137 ЦПК України за наявності клопотання іншої сторони. До такого висновку прийшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.09.2021 року при розгляді справи № 160/12268/19. Разом з тим, відповідачем не було подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, попри ту обставину, що про наявність судового провадження останнього було повідомлено своєчасно, а тому він мав можливість в належний спосіб розпорядитися своїми процесуальними правами. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 2 422,40 грн., а також понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідачки.

Outcome: approved