Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННОВА-НОВА" звернулось до Люботинського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 27 379, 61 грн., судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 13 березня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ІННОВА ФІНАНС" і [PERSON] , було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 7416320325. Відповідно до Договору позики, разом із Правилами надання споживчих кредитів, затвердженими 17.11.2024 р., складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених ст. ст. 3, 11, 12 Закону України"Про електронну комерцію" Відповідно до Договору позики ТОВ "ІННОВА ФІНАНС" надало [PERSON] кредит на суму у розмірі: 15 000, 00 грн. шляхом перерахунку на? ? рахунок Позичальника, стандартна процентна ставка становить 1, 00 % в день та застосовується у межах строку кредиту та 0,87% за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період починаючи зі 181 календарного дня з дати укладання договору і до закінченння строку дії договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту( до тієї із дат яка настане раніше). У порушення умов договору, [PERSON] зобов`язання за договором належним чином не виконує та має загальну заборгованість перед Позивачем за Договором про надання грошових коштів у позику № 7416320325 від 13.03.2025 у розмірі 27 379, 61 грн.: 12 250, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15 129, 61 грн. - заборгованість за процентами. 08.09.2025 року загальними зборами учасників ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» затверджено рішення про зміну найменування Товариство з обмеженою відповідальністю з «ІННОВА ФІНАНС» на Товариство з обмеженою відповідальністю з «ІННОВА-НОВА», відповідні зміни внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду. 14 січня 2026 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву в якому заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити в задоволення позову в повному обсязі. В обгрунтування відзиву відповідач посилається на те, що 13.03.2025 року між нею та ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» було укладено кредитний договір № 7416320325 від 13.03.2025 року, за яким отримала кредит у розмірі 15 000,00 грн. Разом з тим, позов подано ТОВ «ІННОВА-НОВА». Позивачем не надано жодного та допустимого доказу переходу до нього права вимоги за вказаним кредитним Договором, зокрема договору відступлення права вимоги, акту приймання-передачі прав чи інших документів, що підтверджують правонаступництво. У період з 12.04.2025 року по 11.07.2025 року відповідачем було здійснено оплату грошових коштів у загальному розмірі 20 524,50 грн, що підтверджується банківськими виписками та відображаються у особистому кабінеті позивача. Не зважаючи на те, що загальна сума сплачених коштів перевищує розмір тіла кредиту, позивач зарахував у рахунок погашення, основного боргу лише 2 750, 00 грн., а решту коштів - виключно як проценти. Тим самим отримавши понад 100% тіла кредиту лише у вигляді процентів, навмисно зараховуючи платежі спершу на проценти та комісію, залишаючи основний борг майже не змінним. Відповідно до II. 4.1 Договору проценти нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом. Згідно з п. 4.3 Договору, у разі часткового повернення кредиту, позивач був зобов`язаний здійснити перерахунок зобов`язань відповідача у бік зменшення та зменшити залишок основного боргу. Фактично ж, здійснені відповідачем платежі не призвели до зменшення тіла кредиту, ще свідчить про неправомірне зарахування коштів виключно в рахунок процентів.Відповідно до п. 2.6 Договору, встановлена процентна ставка є фіксованою та не підлягає зміні. Однак фактично Позивачем застосовувалась процентна ставка без урахування зменшення залишку основного боргу, що призвело до неправомірного завищення суми заборгованості. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору е несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс. Умови Договору передбачають нарахування процентів у розмірі 1% за кожен день користування кредитом протягом перших 180 днів та 0,87% за кожен день у подальшому, що еквівалентно реальній річній ставці 3195,29 %. Крім того, Договором встановлено комісію у розмірі 15 % від суми кредиту, яка не пов`язана з наданням окремої реальної послуги та є прихованою формою плати за користування кредитом. Зазначені умови є вкрай невигіднішими для відповідача та свідчать про істотний дисбаланс прав та обов`язків сторін і відповідають ознакам кабального право чину у розумінні ст. 233 ЦК України, оскільки Договір було укладено під впливом тяжких життєвих обставин та на вкрай невигідних умовах. 21 січня 2026 року представником позивача ТОВ "ІННОВА-НОВА" Андрущенко М.В. подано до суду відповідь на відзив в якому заперечує проти відзиву та просить суд задовольнити позовні вимоги позивача в повному розмірі. В обгрунтування відповіді на відзиві представник позивача зазначає, що позичальницею [PERSON] під час укладення договору про надання грошових коштів у позику № 7416320325 від 13.03.2025 року пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку (цей спосіб ідентифікації прописаний у п. 2.18. Договору). Під час ідентифікації позичальниці - [PERSON] - з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи, зокрема отримано інформацію відносно прізвища, ім`я та по батькові, а саме: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] ). [PERSON] договір про надання грошових коштів у позику № 7416320325від 13.03.2025 року підписано одноразовим ідентифікатором (6741), надісланим повідомленням на належний відповідачу фінансовий номер телефону [NUMBER] , використання якого дозволено ст. 207 Цивільного кодексу України та ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" та отримано на свій рахунок кошти у розмірі 15 000,00 грн., а отже акцептовано умови Договору. Даний договір є таким, що був погоджений та підписаний відповідачем, як наслідок - укладений. А письмові заперечення відповідача щодо факту такого укладення, або обізнаності щодо умов кредитування - не звільняє його від виконання своїх зобов`язань згідно правочину, виступаючи лише його власною недбалістю щодо розуміння подальших наслідків. Номер картки, на яку було здійснено перерахування коштів за Договором, в особистому кабінеті відповідач самостійно додав як таку, на яку бажає отримати кредитні кошти, і саме на цю картку № [NUMBER] , відповідачем було отримано суму позики у розмірі - 15 000,00 грн. Позивач здійснив розрахунок з урахуванням змін, що були внесені на підставі Закону «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2023 р., який набрав чинності 24.12.2023 р., і яким було доповнено прикінцеві і перехідні положення ЗУ «Про споживче кредитування», зокрема п. 17, в якому зазначено: «Тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %"», загальна (поточна) заборгованість Відповідача перед Позивачем за Договором про надання грошових коштів у позику № 7416320325 від 13.03.2025 р. станом на дату підготовки позовної заяви включно має наступне арифметичне вираження: - 12 250, грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту; - 15 129, грн. 61 коп. - заборгованість за процентами. Разом: 27 379,грн. 61 коп., проценти нараховувалися з 13.03.2025 року по 21.11.2025 року включно. 23 січня 2026 року відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення на відповідь на відзив в яких вона заперечує проти відповіді на відзив та просить суд у задоволенні позовних вимог ТОВ "ІНОВА-НОВА" відмовити повністю. Ухвалою Люботинського міського суду Харківської області від 02.12.2025 року матеріали цивільної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА-НОВА" до [PERSON] про стягнення заборгованості було направлено до Новобаварського районного суду м. Харкова для розгляду по суті відповідно до ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 05.01.2026 року відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просили розглядати справи проводити без участі представника позивача на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторін в якій просила розгляд справи за її відсутності, на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Відповідно до п. 3 ст. 211? ? ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини. Суд встановив, що 13.03.2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс», найменування якого змінено на ТОВ "ІННОВА-НОВА" та [PERSON] в електронній формі з використанням інформаційно-комунікаційних систем товариства, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», укладено договір про надання грошових коштів у позику № 7416320325. За умовами договору Товариство надає Позичальнику кредит у гривні, а Позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони договору погодили його істотні умови, а саме, сума кредиту 15 000, 00 грн, тип кредиту кредит, строк кредиту (строк дії договору) 360 днів. Дата надання позики: 13.03.2025 року. Стандартна процентна ставка 1, 00 % в день, 0, 87 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період зі 181 календарного дняз дати укладення договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. Згідно з розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви, заборгованість відповідача за договором позики № 7416320325 від 13.03.2025 року становить в розмірі 27 379, 61 грн.: 12 250, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 15 129, 61 грн. - заборгованість за процентами. На виконання ухвали суду від 05.01.2026 року АТ КБ «ПриватБанк» надано інформацію, згідно якої вбачається, що на ім?я відповідача в АТ КБ «ПриватБанк» емітовано картку № [NUMBER] та в період з 13.03.2025 року по 12.04.2025 р. року зараховано суму у розмірі 15 000, 00 грн. Наявність заборгованості за кредитним договором зумовила звернення ТОВ "ІННОВА-НОВА" до суду за захистом своїх прав, спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що? ?між ТОВ "ІННОВА-НОВА" та [PERSON] 13.03.2025 року укладено кредитний договір, позивач умови кредитного договору виконав належним чином, надавши відповідачеві кредит. Однак, відповідач [PERSON] належним чином свої зобов`язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за договором позики не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем склалась заборгованість за договором позики - 12 250, 00 грн. - заборгованість за тілом кредиту. Відповідно до умов Договору відповідач повинен був щомісячно погашати кредит, сплачуючи крім цього відсотки за користування коштами, в зв`язку з порушенням відповідачем умов договору позивачем нараховано 15 129, 61 грн. - заборгованість за процентами. Відповідно до п. 4 ст. 11 Закону «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом її розміщення в мережі Інтернет, в інших інформаційно-телекомунікаційних системах або шляхом надсилання електронного повідомлення, метою якого є пряме чи опосередковане просування товарів, робіт та послуг або ділової репутації особи, яка провадить господарську або незалежну професійну діяльність. Закон «Про електронну комерцію» прямо передбачає, що оферта може включати всі необхідні умови шляхом перенаправлення споживача до іншого електронного документа. Частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, Кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути, та сплатити проценти за користування ним. За змістом ст.ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ч. 1 ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування», договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначенимиЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбаченихЗУ «Про електронну комерцію». Згідно ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до вимоги ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а в відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно до ч. 3, ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про, зокрема, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо). Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору; якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до частин 1-4 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, потреби у послугах. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). Відповідно до п. 5 ч.? ? 3 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. З огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Суд дійшов висновку, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг і підлягає зменшенню до розміру тіла кредиту. Такий висновок цілком узгоджується з позицією викладеною, в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 у спорі з цих же правовідносин. Враховуючи викладене суд вважає, що нараховані відсотки за кредитним договором є несправедливими та підлягають стягненню в розмірі тіла кредиту в сумі - 12 250, 00 грн. Всього підлягає стягненню з відповідачки - 24 500, 00 грн. на користь позивача. ? З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ІННОВА-НОВА" підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то представник позивача заявив заяву в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України про надання доказів сплати судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, з огляду на що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд вважає за необхідне призначити розгляд питання про судові витрати до розгляду без повідомлення учасників справи та встановити позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених судових витрат.

Outcome: partial