Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

01 квітня 2025 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась позивач [PERSON] , в особі свого представника адвоката Шевченко Дар`ї Станіславівни з позовом до відповідача Харківської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Прокопенко Анна Валентинівна і просить суд встановити юридичний факт проживання [PERSON] , однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, а саме з 2018 року; визнати за [PERSON] , право власності на квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,9 кв.м., у порядку спадкування за законом після смерті - [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з померлою [PERSON] [PERSON] була знайома більше двадцяти років, познайомилися після служби під час відвідування храму. Останні сім років з підстав особистих втрат проживали разом однією родиною у квартирі [PERSON] , мали спільний побут, бюджет, вели спільне господарство. Після початку повномаштабного вторгнення рф [PERSON] та [PERSON] було прийнято спільне рішення залишитися в Харкові та підтримувати одна одну. Як відомо [PERSON] , близьких родичів померла [PERSON] не мала. [PERSON] з 2014 року є волонтером, весь час спільного проживання працювала, доглядала близьку подругу, коли [PERSON] занедужала, а після смерті здійснила поховання [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00045617979 від 20.06.2024 року. Факт спільного проживання однією родиною підтверджується спільними фотографіями [PERSON] та померлої [PERSON] , показаннями численних свідків та деклараціями [PERSON] про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-Т4НТ-ХМ00 від 01.04.2019 року, № 0001-ТА1А-19АО від 11.06.2024 року, в яких саме [PERSON] вказана довіреною особою у разі настання екстреного випадку. Таким чином, [PERSON] є спадкоємицею померлої [PERSON] за законом (4 черга). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 36,9 кв.м., де позивачка впродовж останніх семи років проживала з померлою. З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до приватного нотаріуса ХМНО ХО Прокопенко Анни Валентинівни, однак у видачі свідоцтва було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують проживання разом з померлою однією сім`єю протягом останніх п`яти років. Варто відмітити, що спадкова справа заведена саме за заявою [PERSON] та станом на теперішній час позивачка є єдиною особою, яка звернулася із заявою про вступ до спадщини. Вказана позовна заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд». Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.04.2025 року позов залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали. На виконання ухвали суду від 04.04.2025 року представником позивача вказані недоліки позовної заяви були усунуті. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 квітня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. Призначено підготовче судове засідання. Законом України від 26 лютого 2025 року № 4273-IX внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів, який набув чинності 25.04.2025. Зокрема, змінено найменування Жовтневого районного суду міста Харкова на Новобаварський районний суд міста Харкова. 11 червня 2025 року від представника відповідача Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просив відмовити в задоволенні позову. У своїй заяві [PERSON] стверджує, що протягом останніх семи років вона проживала однією сім`єю з [PERSON] в її квартирі за адресою: [ADDRESS] , вони нібито «мали спільний побут, бюджет, вели спільне господарство». Проте, будь-яких фактичних доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять. На підтвердження зазначених обставин Позивач посилається на здійснення нею поховання [PERSON] , на спільні фотографії, на декларації [PERSON] про вибір сімейного лікаря, а також на наявність свідків. Щодо посилань Позивача про її участь у похованні спадкодавця зазначаємо, що участь у похованні спадкодавця (замовлення на організацію та проведення поховання тощо) не є безумовним підтвердженням (доказом) факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю (такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 461/4689/15-ц, від 07.04.2020 у справі № 369/9334/16-ц, від 27.05.2021 у справі № 552/196/20, від 01.09.2021 у справі № 523/9720/17). Тим більш, жодним доказом участь [PERSON] у похованні [PERSON] не підтверджується взагалі. Наявність спільних фотографій (з урахуванням їх змісту) та зазначення [PERSON] в графі «довірена особа» в деклараціях [PERSON] про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, абсолютно не можуть вважатися прямими та беззаперечними доказами спільного проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а можуть вказувати тільки на наявність дружніх стосунків між вищезазначеними особами. Також, щодо наявності свідків, які нібито можуть підтвердити обставини, на які посилається Позивач, звертаємо увагу на наступне. Усталеною практикою Верховного Суду (постанови від 14.02.2018 у справі № 129/2115/15-ц, від 12.12.2019 у справі №466/3769/16-ц, від 13.07.2021 у справі № 522/10375/19, від 08.12.2021 у справі № 531/295/19, від 23.05.2022 у справі № 521/15207/16-ц, від 22.05.2024 у справі № 295/4081/23) визначено, що самі по собі показання свідків, допитаних за ініціативою позивача, не можуть бути достатніми і беззаперечними доказами проживання позивача разом зі спадкодавцем і не можуть мати вирішального та переважного значення. Звертає увагу суду, що будь-яких інших доказів (належних, достатніх, достовірних) на підтвердження саме факту спільного проживання [PERSON] однією сім`єю разом з [PERSON] матеріали справи № 639/2157/25 не містять. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину не може розцінюватись як порушення прав Позивача. Навпаки, у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії 16.12.2024 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. (яку Позивач не оскаржувала) у відповідності до вимог законодавства чітко відображено перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (відсутність факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини) та способи усунення цих перешкод. Тобто, фактично у зазначеній постанові викладено умови для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. Проте, в даному випадку не вбачається даних, що Позивач намагалася вжити всіх необхідних заходів для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Позивачем не надано доказів, які б свідчили про неможливість усунення вищезазначених перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З урахуванням всього вищенаведеного вважаємо, що в даному випадку Позивач [PERSON] неправильно обрала спосіб судового захисту, обраний нею спосіб захисту у вигляді позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно є передчасним, необгрунтованим та таким, що не відповідає наявним обставинам, змісту і характеру правовідносин та завданням цивільного судочинства в цілому. А тому, позов [PERSON] в цій частині не підлягає задоволенню. 27 червня 2025 року судом зареєстрована відповідь на відзив представника позивача адвоката Шевченко Д.С., сформована в системі «Електронний суд» 26.06.2025.Просила визнати причини пропуску строку для подання відзиву неповажними та відмовити Харківській міській раді у задоволенні клопотання про поновлення строку, залишити відзив Харківської міської ради без розгляду, позов задовольнити. 12 серпня 2025 року надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про витребувати у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Шевченко Дар`ї Станіславівни - задоволено. Витребувано з приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Прокопенко Анни Валентинівни (61002, м. Харків. вул. Сумська, 82а, к. 3) копію спадкової справи № 13/2024, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] . 21 серпня 2025 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №13/2024 заведена після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків - задоволено. Викликано для допиту в судовому засіданні свідків: [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] ; [PERSON] , 1948 року народження, адреса: [ADDRESS] ; [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ; [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ; [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , адреса: [ADDRESS] .. Закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до Харківської міської ради, третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Прокопенко Анна Валентинівна про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та її представник надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.Представник позивача зазначила, що спадкова справа заведена саме за заявою [PERSON] та станом на теперішній час позивачка є єдиною особою, яка звернулася із заявою про вступ до спадщини. Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Третя особа ПХ ХМНО Прокопенко А.В. в судове засідання не з`явилась, просила розглядати справу без її участі. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 грудня 2016 року реєстр. № 6-16-309122 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 77807860 від 06.01.2017 року, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира, за адресою: [ADDRESS] . Зазначене також підтверджується технічним паспортом на квартиру (а.с. 8, 9, 10-12). [PERSON] , померла [INFO] у м. Харків, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 червня 2024 року, актовий запис №7832 (а.с.13). Як зазначено позивачем, з 2018 року вона проживала разом із [PERSON] однією сім`єю, у квартирі [ADDRESS] . Згідно інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова за адресою: [ADDRESS] , спадкодавець [PERSON] , [INFO] була одна зареєстрована в житловому приміщенні. Позивач на підтвердження доводів посилається на покази свідків, спільні фотографії зі спадкодавцем, деклараціями [PERSON] про вибір лікаря,, здійснення поховання. Позивачем подано до суду копії декларацій № 0001-Т4НТ-ХМ00 від 01.04.2019 року, між пацієнтом [PERSON] та лікарем [PERSON] , декларацій № 0001-ТА1А-19АО від 11.06.2024 року, між пацієнтом [PERSON] та лікарем [PERSON] , в яких саме [PERSON] вказана довіреною особою у разі настання екстреного випадку (а.с. 17, 18). До позову також надані фотографії спільного відпочинку зі спадкодавцем, як зазначила позивач, фото зроблені на протязі 2014 -2021 роках (а.с. 19-31). Позивач також, зазначила що сплачувала комунальні послуги весь час, коли проживала у вказаній квартирі. Також продовжує проживати у вказаній квартирі та сплачувати комунальні послуги. Позивач займалася похованням [PERSON] , на підтвердження надала копію витяга з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання № 00045617979 від 20.06.2024 року. (а.с. 14). В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , [PERSON] , які кожен окремо надали свідчення, що дійсно [PERSON] та [PERSON] мешкали разом з 2018 року, разом вирішували свої побутові питання, разом гуляли, купляли продукти, побутову техніку, зокрема холодильник. Похованням займалась [PERSON] .. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,, зазначили що їм відомо, що [PERSON] опікувалась [PERSON] , возила гуманітарну допомогу, прогулювались разом, постійно їздила до останьої та допомогала їй. Свідок [PERSON] , зазначив що [PERSON] його прихожанка та робітниця церкви, після смерті [PERSON] заказувала понихіду, постійно проживала [PERSON] допомогала їй, забезпечувала харчуванням, всі обставини фактично фактично вказували на проживання їх однією сім`єю. Свідок [PERSON] зазначив, що з позивачкою знайомі два роки, працюють разом. [PERSON] зверталась до нього в 2019 році з метою здійснення ремонту після затоплення квартири [PERSON] , замовляла та купувала будівельні матеріали, та оплачувала йому за ремонт. Позивач зазначає, що з 2018 року і на час відкриття спадщини проживала із спадкодавицем однією сім`єю, тому є спадкоємцем померлої за законом четвертої черги. Спадщину прийняла своєчасно, у встановлений строк подала заяву до нотаріуса про прийняття спадщини. Зазначене підтверджується копією спадкової справи № 13/2024, заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. 14 серпня 2024 року. Заповіту після смерті не лишилось. Спадкоємців за законом 1-4 черги не існує ( а.с.159-179). Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій від 16 грудня 2024 року, оскільки за наслідком розгляду документів поданих [PERSON] не надано документів, що підтверджують факт проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, 08 грудня 2025 року від приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прокопенко А.В. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких остання зазначила, що в червні 2024 року до неї за посвідченням Договору довічного утримання (догляду) кв. [ADDRESS] , особисто до робочого місця за адресою: [ADDRESS] зверталися [PERSON] 1943 р/н, яка була власником вищезазначеної квартири та [PERSON] 1953 р/н, яким було надано консультацію та необхідний перелік документів, які необхідно було підготувати для данного посвідчення цього договору, а саме виготовлення нового технічного паспорту на квартиру та Довідки про зареєстровані права на вищевказану квартиру. 15 червня 2024 року було призначено час посвідчення договору на 11-00, але 14 червня 2024 року [PERSON] , повідомила мене про смерть [PERSON] 1943 р/н. (а.с. 200). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно положень статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. За ч.1,3 ст.13, ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76, ч.1,2,3 ст.77,79,80 ЦПК України: Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частиною 2 ст.315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Частина 1 ст.16 ЦК передбачає, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.1999р. №5рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї») склад сім`ї складають інші особи, що постійно мешкають з ними та ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з відповідною особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з суб`єктом права на пільги, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Питання про визнання членом сім`ї інших осіб (крім подружжя, дітей, батьків) вирішуються відповідними органами і організаціями, а у спірних випадках - судами загальної юрисдикції, які з`ясовують характер відносин з відповідною особою при розгляді кожної конкретної справи. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. При цьому, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти, принаймні, п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №644/6274/16-ц (провадження №14-283цс18) та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі №186/421/17 (провадження №48280св18); від 09 червня 2021 року у справі №346/5702/18 (провадження №61-17111св20) та від 01 вересня 2021 року у справі №523/9720/17 (провадження №61-7715св21). Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц. Суд зазначає про недоведеність позивачем наданими доказами достатніх і переконливих обставин, існування яких свідчить про факт її спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю протягом п`яти років до відкриття спадщини, не надано доказів, ведення ними спільного господарства, наявності спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт. В позовній заяві позивач зазначила, що проживала з [PERSON] однією сім`єю. Під час спільного проживання разом здійснювали ремонт, сплачували комунальні послуги, змали спільний бюджет, проте в підтвердження зазначених доводів не надано жодного належного доказу та не заявлено клопотань про витребування доказів. Покази свідків, суд не вважає достатніми доказами на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю. Здійснення позивачем поховання спадкодавця також не підтверджує факт спільного проживання. Надані фотографії зроблені на протязі 2013-2021 роках, як заначено позивачем, фіксують лише дозвілля, спільні прогулянки. Також в сукупності доказів та пояснень приватного нотаріуса щодо бажання позивача та спадкодавця укласти договір довічного утримання, слід дійти висновку, що між позивачем та спадкодавцем існували правовідносини щодо забезпечення догляду за останньою та надання допомоги. За відсутністю достатніх доказів, вимога про встановлення факту проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до відкриття спадщини однією сім`єю задоволенню не підлягає за недоведеністю. Позовна вимога про визнання права власності на спадкове майно, є похідною від встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті не менше п`яти років, та оскільки в задоволенні встановлення такого факту позивачці відмовлено, відповідно й у визнанні права власності в порядку спадкування як спадкоємця четвертої черги слід відмовити. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed