Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. 03 листопада 2025 року [PERSON] звернулась до Чорноморського міського суд Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 21 жовтня 2021 року, Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 498. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сумісне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами за різними місцями проживання. Спільних дітей не мають. Наразі фактично шлюбні стосунки припинені більше року, спільного господарства сторони не ведуть. Вважає, що їх подальше сімейне життя неможливе і такий шлюб суперечить її інтересам. Спору про поділ майна подружжя немає, розірвати шлюб в іншій спосіб не є можливим, через не згоду відповідача. В судове засідання позивач не з`явилась, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач повідомлений про місце, дату та час розгляду справи відповідно до положень п. 11 12, ст.128, ч. 2 ст. 129 Цивільного процесуального кодексу України . Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підставах. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі. Після отримання інформації щодо місяця реєстрації (перебування відповідача) ухвалою суду від 25 листопада 2025 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, призначено судове засідання на 05 грудня 2025 року. В судове засідання позивач не з`явився, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач повідомлений про місце, дату та час розгляду справи відповідно до положень п. 11 12, ст.128, ч. 2 ст. 129 Цивільного процесуального кодексу України (а.с.27,34-35, 39). При згоді позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд вважає можливим продовжити розгляд справи у відсутності позивача та відповідача, що відповідає положенням ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України за неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Відповідно до свідоцтва виданого (серія [NUMBER] Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 21 жовтня 2021 року) вбачається, що 21 жовтня 2021 року між сторонами укладено шлюб. (а.с. 11). Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми. Згідно до ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Статтею 110 Сімейного Кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного Кодексу України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Висновок суду. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу - є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя, та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати. З відповідача стягненню підлягає сума судових витрат сплачена позивачем при зверненні до суду та підтверджена документально, в розмірі 1211,20 грн. відповідно до положень ст. 133, 141 Цивільного процесуального кодексу України. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу Суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивачем заявлено про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких визначено в сумі 5000,00 грн. у зв`язку із зверненням з позовом. Статтею 137 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано суду: ордер, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором про надання правничої (правової) допомоги № 317 від 21 жовтня 2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 30 жовтня 2025 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 38/10 від 30 жовтня 2025 року. Тому на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved