Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

До суду звернулося ТОВ «Споживчий центр» із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, сплаченого судового збору. Зазначено також про орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу. У обґрунтування позову зазначено, що 19.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір (оферта) № 19.08.2024-100001861, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит в сумі 11000,00 грн. Свої зобов`язання за кредитним договором Товариство виконало належним чином, надавши позичальнику кредит. Відповідач належним чином зобов`язання не виконував, внаслідок чого станом на дату подачі позову утворилась заборгованість на суму 36520,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту - 11000,00 грн, по процентам - 17050,00 грн, по комісії - 990,00 грн, по додатковій комісії - 1980,00 грн, по неустойці - 5500,00 грн. 29.10.2025 судом отримана інформація про зареєстроване місце проживання відповідача. 03.11.2025 відкрите провадження, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16.12.2025, 02.02.2026 у судове засідання не з`явилися: представник позивача, повідомлений належним чином, у прохальній частині позову просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, у разі неявки відповідача не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити; відповідач, повідомлена належним чином про дату, час, місце судового розгляду на підставі п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, згідно якого днем вручення судових повісток відповідачу є день вручення судової повістки під розписку. Крім того, у матеріалах справи наявна письмова заява відповідача від 19.12.2025 про те, що остання ознайомилася 19.12.2025 із матеріалами справи, фотокопії яких зробила та отримала під розписку повістку про виклик до суду на 02.02.2026. Інших заяв, клопотань від відповідача не надходило. Відзив на позовну заяву не поданий. На підставі ст. ст. 280, 281, ч. 5 ст. 259 ЦПК України суд ухвалив провести на підставі наявних доказів заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленимиглавою 11ЦПК України. З`ясувавши обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достатність, взаємозв`язок у сукупності, з`ясувавши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. 19.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладений кредитний договір (оферта) № 19.08.2024-100001861, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит в сумі 11000,00 грн, підписаний відповідачем 18.11.2023 електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором «Е366», чим підтверджене укладення кредитного договору. Строк кредиту - 124 днів з дати його надання; дата повернення кредиту - 20.12.2024. Позичальником [PERSON] під час укладення кредитного договору № 19.08.2024-100001861 пройдено ідентифікацію шляхом використання системи "BankID" Національного банку України, за результатами чого з документів, створених на матеріальних носіях, та/ або електронних даних забезпечене встановлення фізичної особи позичальника. Позивачем на підтвердження наявної заборгованості за кредитним договором № 19.08.2024-100001861від 19.08.2024 надана довідка - розрахунок за період з 19.08.2024 по 20.12.2024, а також загальні суми нарахованого боргу в сумі 36520,00 грн, що складається із заборгованості по тілу кредиту 11000,00 грн, по процентам - 17050,00 грн, по додатковій комісії - 1980 грн 00 коп, комісії - 990,00 грн, неустойці - 5500,00 грн. Процентна ставка "Стандарт" фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1,5 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 2 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (далі «чергові періоди»). Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшений в односторонньому порядку. Комісія, пов`язана з наданням кредиту (плата за надання кредиту)становить 990,00 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 990,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодо, що нараховується та обліковується в перший день кожного з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно графіку платежів. ТОВ «Споживчий центр» є абонентом (учасником) системи "BankID" НБУ із 26.10.2020, що стверджується інформацією з офіційного веб-сайту Національного Банку України за посиланням https://bank.gov.ua/ua/bank-id-nbu за параметрами пошуку "код за ЄДРПОУ 37356833". Відповідно до п. 3 Положення про Систему BankID Національного банку України, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 17.03.2020 № 32 вимоги цього Положення поширюються на відносини, що виникають між Національним банком та абонентами, а також між абонентами під час використання системи «BankID» Національного Банку України. Відповідач зобов`язання не виконав, внаслідок чого станом на момент подання позову утворилася заборгованість на загальну суму 36520,00 грн, з яких сума заборгованості по тілу кредиту - 11000,00 грн, по процентам - 17050,00 грн, по комісії - 990,00 грн, додаткова комісія - 1980 грн 00 коп, по неустойці - 5500,00 грн, та судовий збір - 2422,40 грн. Відповідач жодним чином не заперечував факт отримання ним у борг коштів та факт укладення договору, протилежних доказів суду не надав. Щодо стягнення заборгованості за процентами. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України). Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1049 ЦК України). 22.11.2023 прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон № 3498-ІХ), яким внесені зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (п.п. 6 п.5 розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено п. 17 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» (п.п.13 п.5 розділу І Закону № 3498-ІХ). Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно) (п. 17 розділ IV Закону України «Про споживче кредитування»). Як убачається із матеріалів справи, кредитний договір укладений 19.08.2024 із визначенням денної незмінної процентної ставки у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, що застосовується протягом усього строку, на який надається кредит, що відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування». Щодо стягнення із відповідача комісії. 10.06.2017 набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», ст. 11 якого викладена в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Згідно п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту, до яких включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування»). Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банківської установи встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту, яка може включати плату за надання інформації про стан кредиту, що споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Протилежна умова договору є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 по справі № 204/224/21. Виходячи з аналізу п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8, ч. 1 ст. 1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», викладених у постанові від 13.07.2022 по справі № 496/3134/19, така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. У кредитному договорі встановлена комісія за наданням кредиту дорівнює - 990,00 грн, комісія за обслуговування кредитної заборгованості 990,00 грн у кожному з 2 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, що підлягає стягненню з відповідача. Щодо стягнення неустойки. З 24.02.2022 відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану"» в Україні введений режим воєнного стану. Законом України № 2120-IX від 15.03.2020 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений п. 18, згідно якого у період дії воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику наданий кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На підставі викладеного, вимога щодо стягнення з відповідача неустойки в сумі 5500,00 грн задоволенню не підлягає. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Указані вимоги процесуального закону покладають тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах № 910/18036/17 від 02.10.2018, № 917/1307/18 від 23.10.2019. Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконаний, докази на підтвердження зазначеного не надані. У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Положеннями ст. 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, що набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 по справі № 191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 по справі № 2-383/2010). Під час розгляду справи, судом забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості (ст. 129 Конституції України). Оскільки позов задоволений частково на 31020,00 грн (84,94 % від 36520,00 грн), з відповідача на користь позивача слід стягнути 2057,59 грн (84,94 % від 2422,40 грн) судового збору, сплаченого за подання позову на підставі ч. 1ст.141 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Outcome: partial