Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування заявлених вимог покликається на те, що 28.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальності «Кредитсервіс» та [PERSON] укладено кредитний договір №211228-007. Кредитний договір № 211228-007 від 28.12.2021 року було підписано [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором U11684 (28.12.2021 15:12:05). Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 30 000грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника. Відповідно до кредитного договору, клієнту було надано кредит у сумі 30 000грн. Даним договором передбачено, що крім щомісячних процентів, стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 7,5 % (сума одноразової комісії складає 2 250,00 грн.). Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Умовами Кредитного договору передбачено: позичальник має зробити 24 щомісячних платежів; позичальник повинен вносити платежі щомісячно до 28 числа відповідного місяця включно. На банківський рахунок позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 27 750грн., із урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка визначена Кредитним договором, у розмірі 7,5 %, що в грошовому еквіваленті 2 250грн. На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Проте, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку кредитної заборгованості за Кредитним договором № 211228-007 від 28.12.2021 року станом на 27.02.2024 р. заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Кредитсервіс» становить 71 087,43 грн., з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 29 483,69 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 41 603,74 грн. Відповідач не виконував умови Договору належним чином, не сплачував платежі у зв`язку з чим утворилась прострочена заборгованість. Станом на дату 27.02.2024 року заборгованість за кредитним договором №211228-007 від 28.12.2021 року не погашена. Просить заявлений позов задовольнити. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (ЄДРПОУ 41125531) суму заборгованості за Кредитним договором №211228-007 від 28.12.2021 р. за період із 28.12.2021 р. по 27.02.2024 р. у розмірі 71 087грн. (сімдесят одна тисяча вісімдесят сім) грн. 43коп., судові витрати, пов`язаних з сплатою судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп., та судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. Ухвалою від 10.07.2024 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 21 лютого 2025року відповідач [PERSON] скерувала на адресу суду письмові пояснення, в обгрунтування яких покликається нате, що вона є дружиною військовослужбовця і відповідно до вимог ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», звільнена від сплати нарахованих відсотків. Вважає, що є підстави для перегляду поданого стороною позивача розрахунку, нараховані відсотки є незаконними, оскільки, відповідно до вимог ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вона звільнена від сплати нарахованих відсотків. Вважає, що є всі підстави для перегляду поданого стороною позивача розрахунку щодо нарахування відсотків за прострочення сплати суми кредиту.Просить в задоволенні позовних вимог відмовити. 23 травня 2025року представник позивача скерував на адресу суду письмові пояснення, з яких слідує, що ознайомившись зі змістом поданих відповідачкою письмових пояснень, вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та положенням чинного законодавства. Згідно доказів на які покликається відповідачка її чоловік [PERSON] , перебуває на військовий службі з 05.04.2024,що підтверджується довідкою виданою військовою частиною [NUMBER] від 25.04.2024. У наданих пояснення відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на п. 14 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, а також п.15 Прикінцевих положень Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якого, на період дії воєнного стану та проходження особою військової служби, до військовослужбовців не застосовуються штрафні санкції, пеня, а також не нараховуються проценти за користування кредитом (позикою). Однак, відповідачка не вірно трактує закон, оскільки, кредитний договір №211228-007 між Товариством з обмеженою відповідальності «Кредитсервіс» та [PERSON] був укладений 28.12.2021року.На військову службу чоловік відповідачки був призваний 05.04.2024. Відповідно до розрахунку заборгованості нарахування відсотків було застосовано на умовах договору до 28.12.2023 року. Таким чином, у період з дати укладення договору 28.12.2021 по дату набуття статусу військовослужбовця 05.04.2024, чоловік [PERSON] не мав правового статусу особи, яка підлягає захисту в межах зазначених норм, і, відповідно, не може бути звільнений від обов`язку сплати нарахованих у цей період відсотків, штрафних санкцій чи пені. Нарахування зазначених сум є правомірним та відповідає умовам укладеного договору і чинному законодавству. Також Судова практика Верховного Суду України вказує: У постанові Верховного Суду від 4 вересня 2024 року у справі № 426/4264/19 зазначено, що звільнення від нарахування відсотків, штрафних санкцій та пені за кредитними зобов`язаннями застосовується з моменту призову особи на військову службу під час мобілізації і до закінчення особливого період. Аналогічну позицію висловлено у постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 749/298/19, де суд підтвердив, що пільги, передбачені законодавством, не мають зворотної дії і не поширюються на період до набуття статусу військовослужбовця. Отже, кредитний договір був укладений до призову особи на військову службу, нарахування відсотків за користування кредитом до дати призову є законним і не підлягає скасуванню. Пільги, передбачені законодавством для військовослужбовців, застосовуються лише з моменту набуття відповідного статусу. Просить позовні вимоги задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, скерував на адресу суду клопотання, в якому просить, позовні вимоги задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзив від відповідачки, на адресу суду не надходив, однак нею були подані письмові пояснення. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до вимог ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 28.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальності «Кредитсервіс» та відповідачкою [PERSON] укладено кредитний договір №211228-007. Кредитний договір №211228-007 від 28.12.2021 року підписаний [PERSON] електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора U11684 (28.12.2021 15:12:05), що як вбачається із скерованих на адресу суду пояснень відповідачки не заперечується нею, як і не заперечується отримання кредиту в розмірі 30000грн. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, кредитодавець надав позичальнику кредит у розмірі 30 000грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Пунктом 1.2. Кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми кредиту на банківський (картковий) рахунок позичальника. Після підписання договору позичальнику засобами ІТС Кредитодавця направляється повідомлення з підтвердженням вчинення електронного правочину, а також надається копія Договору. Відповідно до п. 3.15. Публічної оферти, при укладанні Договору відсутня необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. Пунктом 3.16. Публічної оферти, підписуючи договір позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма істотними умовами Договору, які викладені у Оферті, ознайомлення з затвердженими Кредитодавцем Правилами надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, з паспортом споживчого кредиту, а також своє ознайомлення з інформацією, зазначеною в частині 2 статті 12 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Відповідно до п. 3.17. Публічної оферти, кредит надається позичальнику шляхом перерахування коштів на банківський (картковий) рахунок Позичальника за реквізитами, вказаними позичальником в індивідуальній частині Договору. Згідно п. 3.18. Публічної оферти, датою отримання кредиту і одночасно датою початку кредитних зобов`язань між Позичальником і Кредитодавцем є день зарахування кредитних коштів на рахунок Позичальника Відповідно до кредитного договору, клієнту було надано кредит у сумі 30 000грн. Даним договором передбачено, що крім щомісячних процентів, стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 7,5 % (сума одноразової комісії складає 2 250,00 грн.). Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок позичальника. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, однак, відповідач не виконав умови кредитного договору. Отже, з укладенням договору у позичальника виник обов`язок повернути Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» кредит та відсотки за договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості. Згідно розрахунку кредитної заборгованості за Кредитним договором № 211228-007 від 28.12.2021 року станом на 27.02.2024 р. заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Кредитсервіс» становить 71 087,43 грн., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 29 483,69 грн., прострочена заборгованість за процентами в розмірі 41 603,74 грн. З огляду на те, що відповідачем не надано іншого розрахунку заборгованості чи відомості про відсутність такої, суд, приймає вказаний розрахунок позивача, як належний та допустимий доказ. Частиною 1ст. 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному уст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст.1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами, незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку за договором та не повернув позику в строки, передбачені кредитним договором, однак відповідач умов договору не виконав, тому позовні вимоги позивача є підставними. Щодо позиції викладеної в письмових поясненнях відповідачки, з покликанням на п.15 ч.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в частині стягнення простроченої заборгованості за процентами в розмірі 41 603,74 грн., то суд, відхиляє такі за наступних обставин. Відповідно до п.15 ч.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, чинній на час укладення кредитного договору військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. При цьому п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду від 26.12.2018 у справі №522/12270/15, від 14.05.2021 у справі №502/1438/18, від 24.02.2022 у справі №591/4698/20, від 12.05.2022 у справі №336/512/18, від 18.01.2023 у справі №642/548/21. Кредитний договір №211228-007 був укладеним 28.12.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальності «Кредитсервіс» та [PERSON] . З посвідчення серії [NUMBER] , виданим 27 вересня 2024 року вбачається, що [PERSON] є учасником бойових дій. Згідно довідки №5073 від 25.04.2024року вбачається, що [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] з 05.04.2024року. Тобто, з наведеного слідує, що на час укладення кредитного договору [PERSON] не був військовослужбовцем, тому на нього не поширюється норма закону, на яку посилається відповідачка.Відповідно до розрахунку нарахування відсотків такий застосовано на умовах дії договору до 28.12.2023 року. Відтак суд вважає, що позовні в частині нарахування відсотків є обґрунтованими. Враховуючи те, що відповідач не подав іншого розрахунку нарахування відсотків, суд оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить до висновку позовні вимоги слід задовольнити. Стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (ЄДРПОУ 41125531) суму заборгованості за Кредитним договором №211228-007 від 28.12.2021 р. за період із 28.12.2021 р. по 27.02.2024 р. у розмірі 71 087грн. (сімдесят одна тисяча вісімдесят сім) грн. 43коп. Що стосується стягнення з відповідача в користь позивача витрат понесених на надання професійну правничу допомогу, то суд дійшов наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1 - 3 статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з вимогами ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Така правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 915/1654/19. На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до суду представником позивача було подано такі письмові докази: копія Договору про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25 січня 2023 року; Акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 01 грудня 2023року за Договором про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25 січня 2023 року; Акт приймання-передачі наданої правової допомоги від 04 січня 2024року за Договором про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25 січня 2023 року; Платіжну інструкцію №1567 від 05 січня 2024року, з якої вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» перерахувало Адвокатському об`єднанню «Правовий діалог» 7 000грн. За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Аналогічних висновків дійшла ВП ВС у постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19. Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у даній справі з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (ЄДРПОУ 41125531) судові витрати, пов`язаних з наданням правничої допомоги в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved