Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

17.09.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернулося в суд з позовом до [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість в загальному розмірі - 469905,36 грн., що складається з розміру 3% річних - 92093,37 грн., інфляційних втрат - 377811,99 грн.; сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача посилався на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідачів збитків як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, встановленого заочним рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20.09.2011року у справі № 2-853/11 (про стягнення заборгованості за кредитним договором № 3286-005/07Р від 28.09.2007 року у розмірі 1571485,68 грн.). Основна вимога полягає у стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі частини другої статті 625 Цивільного кодексу України за період з 12.03.2017 року до 22.02.2019 року, протягом якого рішення суду, що набрало законної сили, не виконувалось боржником. Позивач у позові стверджує, що оскільки невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, то за цей період загальна сума, що підлягає стягненню, становить 469905,36 грн., яку позивач просить стягнути у судовому порядку. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2025 року вказана справа передана на розгляд судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 07.10.2025 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18.12.2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (код ЄДР 38750239) заборгованість за несвоєчасне виконання рішення суду у справі № 2-853/11 у загальній сумі 469905 /чотириста шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ять/гривень 35 копійок, що складається з 3% річних - 92093 грн.37 коп. та інфляційних втрат - 377811 грн.99 коп. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (код ЄДР 38750239) судовий збір у розмірі 7048 / сім тисяч сорок вісім/ гривень 58 копійок. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розгляд витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну ухвалу. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судом встановлено, що у позовній заяві представником позивача адвокатом Міньковською А.В. було зазначено, що орієнтований розмір витрат на правничу допомогу, які очікує понести позивач складає 15000 грн. Детальний опис послуг, надани адвокатським бюро та докази здійснення позивачем витрат, не обідни для надання правової допомоги, будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення. 30.12.2025 року адвокатом Міньковською А.В. шляхом направлення рекомендованим поштовим повідомленням на адресу суду, у встановлений законом строк, було подано заяву про стягнення судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення, до вказаної заяви в обґрунтування витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн. було надано відповідні докази. При цьому представник позивача посилається на практику Верховного Суду, яким у постанова було зазначено, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконання робіт та ї вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи ї уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» Міньковська А.В. в судове засідання не з`явилась, у заяві про ухвалення додаткового рішення просила розглядати справу за відсутності представника позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлялись, зокрема із матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідачі за зареєстрованим місцем проживання [ADDRESS] не проживають, оскільки поштові повідомлення повернуто з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи повними та достатніми для розгляду питання щодо стягнення судових витрат за відсутністю сторін, належним чином повідомлених. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. Згідно з ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. При вирішенні питання про стягнення судових витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного: Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В постанові Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц вказано, що при обчисленні гонорару слід керуватися зокрема умовами укладеного між замовником і адвокатом договору про надання правової допомоги (частина друга статті 137 ЦПК України, частина друга статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", заява №19336/04 Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. В постанові Об`єднаної палати Касаційного Господарського Суду Верховного суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 вказано, що у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Щодо змісту детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) вказала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Велика Палата ВС дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. У разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат, проте стороною відповідача будь-яких заяв про зменшення розміру витрат на правничу допомогу до суду не надходило. Таким чином, враховуючи надані стороною позивача докази надання правничої допомоги, про які було заявлено у першій заяві по суті, поданої до суду позові з орієнтованим зазначення суми правової допомоги в розмірі 15000 грн., доданих до матеріалів справи ордеру серії АI № 1985401, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 11306/10, Договору про надання правової допомоги № 14/2025р. та Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги № 14/2025р. від 07.08.2025 року, детальному опису наданих послуг від 30.11.2025 року, з якого вбачається, що сума витрат на правничу допомогу складає 15000 грн., Акту про підтвердження факту надання правничої(правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 30.12.2025 року, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Відповідно до ст.141 ЦПК України щодо розподілу судових витрат між сторонами, вбачається, що у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмові у позову на позивача. Таким чином, приймаючи до уваги, що позовні вимоги позивача було задоволено у повному обсязі, тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн.

Outcome: approved