Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У вересні 2025 року [PERSON] в інтересах малолітнього сина [PERSON] , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про зняття арешту з нерухомого майна. Обґрунтовуючи позов, вказує, що на підставі договору дарування від 16 травня 2014 року він подарував своєму малолітньому сину [PERSON] житловий будинок з господарськими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Цього ж дня відомості про право власності [PERSON] на вказаний житловий будинок були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 5678630. Станом на дату подачі даного позову до суду малолітній [PERSON] залишається власником вказаного житлового будинку. Разом з тим, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна йому стало відомо, що на підставі постанови державного виконавця Старокостянтинівського відділу ДВС від 07 липня 2015 року зареєстровано арешт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . При цьому, особою, майно якої обтяжується, вказаний він [PERSON] . Зазначає, що на виконанні у Старокостянтинівському відділі ДВС дійсно перебувало виконавче провадження №47648205 з приводу примусового виконання виконавчого листа №2/683/82/2015, виданого Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області про стягнення з нього [PERSON] боргу на користь АТ КБ «ПриватБанк». 26 вересня 2019 року вказане виконавче провадження було завершене на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» і станом на 02 червня 2025 року вищезазначений виконавчий документ на виконання до Старокостянтинівського відділу ДВС не надходив. Наведе, на його думку, свідчить про безпідставне обтяження нерухомого майна житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , власником якого є його малолітній син [PERSON] . Тому, просить захистити порушене право свого малолітнього сина [PERSON] шляхом зняття арешту з нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , яке на праві власності на лежить [PERSON] , який було накладено постановою державного виконавця від 07 липня 2015 року та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31 жовтня 2017 року, індексний номер 37853518. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2025 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, повноваження на представництво своїх інтересів у суді надав адвокату Сакенову Ю.К. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Сакенов Ю.К. позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить позов задовольнити, посилаючись на те, що малолітній [PERSON] , який у встановленому законом порядку набув право власності на спірний житловий будинок, не є боржником у виконавчому провадженні щодо стягнення боргу на користь АТ КБ «ПриватБанк», тому арешт належного йому нерухомого майна є незаконним. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Вонсович О.А. просить у задоволенні позову відмовити. У визначений судом строк подала відзив, який підтримала у судовому засіданні. Вказує, що рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь АТ КБ «ПриватБанк» 54658,68 доларів США. На час розгляду даної справи рішення суду залишається не виконаним. 27 травня 2015 року державним виконавцем Старокостянтинівського відділу ДВС було відкрито виконавче провадження №47648205 у межах якого постановою про арешт майна боржника від 07 липня 2015 року накладено арешт на все майно боржника [PERSON] . Згідно інформаційної довідки №118512289 від 26 березня 2018 року спірний житловий будинок належав на праві власності боржнику [PERSON] . За інформацією з реєстру речових прав від 29 серпня 2022 року право власності на спірний житловий будинок також належить [PERSON] 26 червня 2019 року виконавчий лист про стягнення боргу з [PERSON] було повернуто стягувачу, однак станом на дату подачі відзиву виконавче провадження знову відкрите за номером 69240585. Зазначає, що ні стягувачу, а ні державному виконавцю не було відомо про реалізацію майна боржником та про зміну власника, тому вважає, що арешт накладений у відповідності до отриманої інформації про реєстрацію права власності, що не вказує на безпідставність цього арешту. Просить також врахувати, що ухилення від виконання судового рішення про стягнення боргу законним представником [PERSON] , вказує на те, що саме дії [PERSON] призвели до зазначеного спору, а тому з боку АТ КБ «ПриватБанк» як відповідача, права неповнолітнього [PERSON] не порушувались. Крім того, просить застосувати у даній справі строк позовної давності, вказуючи, що законний представник отримав постанову про відкриття виконавчого провадження ще у 2015 році, а отже міг дізнатись про стан виконавчого провадження. Однак, із позовом в інтересах свого сина він звернувся лише через 10 років. Третя особа Старокостянтинівський відділ державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , повторно виданого 15 травня 2018 року, малолітній [PERSON] народився [INFO] і його батьком є [PERSON] . На підставі договору дарування, укладеного 16 травня 2014 року між [PERSON] та малолітнім [PERSON] , від імені якого діяла його мати [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Голуб О.Є., зареєстрованого в реєстрі за №567, малолітній [PERSON] набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Цього ж дня приватним нотаріусом Голуб О.Є. на підставі вищевказаного договору дарування було здійснено державну реєстрацію права власності малолітнього [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] , номер запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 5678630, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 339238768108, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №21739580 від 16 травня 2014 року. На підставі рішення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області від 25 листопада 2022 року №46/15/VІІІ вулицю Матросова перейменовано на вулицю Проскурівську. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (щодо об`єкта нерухомого майна) №429564163 від 02 червня 2025 року власником житлового будинку по [ADDRESS] з 16 травня 2014 року і станом на 02 червня 2025 року є малолітній [PERSON] . Судом також встановлено, що заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2015 року, яке набрало законної сили 10 березня 2015 року, стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» кредитну заборгованість в сумі 54658,65 доларів США та судові витрати. 29 квітня 2015 року Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області на підставі вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист №2/683/82/2015. 27 травня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Старокостянтинівського управління юстиції Вовнянко Д.Л. відкрито виконавче провадження №47648205 щодо примусового виконання виконавчого листа №2/683/82/2015, де боржником є [PERSON] , а стягувачем АТ КБ «ПриватБанк». 07 липня 2015 року державним виконавцем у виконавчому провадженні №47648205 винесено постанову, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] 31 жовтня 2017 року державний виконавець Вовнянко Д.Л. на підставі постанови про арешт майна боржника від 07 липня 2015 року у виконавчому провадженні №47648205 та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 31 жовтня 2017 року, індексний номер 37853518, здійснив державну реєстрацію обтяження арешт нерухомого майна, а саме, житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , номер запису про обтяження 23099116. При цьому особою майно/права якої обтяжуються зазначено [PERSON] . Станом на 02 червня 2025 року вказане обтяження є чинним, що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (щодо об`єкта нерухомого майна) №429564163 від 02 червня 2025 року. Разом з тим, на підставі постанови державного виконавця Вовнянка Д.Л. від 26 вересня 2019 року виконавчий лист №2/683/82/2015 від 29 квітня 2015 року було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення). 15 червня 2022 року виконавчий лист №2/683/82/2015 від 29 квітня 2015 року повторно надійшов на виконання до Старокостянтинівського відділу ДВС і 16 червня 2022 року державним виконавцем Шимкович Л.Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №69240585. Інформації щодо завершення вказаного виконавчого провадження №69240585 суду не надано. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України). Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У наведеній нормі закріплена презумпція правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Презумпція може бути спростована у двох випадках: якщо правочини за своїм змістом, формою чи іншими елементами в імперативній формі визнаються недійсними законом з моменту їх вчинення (нікчемні правочини) або недійсність яких встановлюється судом на вимогу заінтересованої особи у встановлених законом випадках (оспорювані правочини). Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 661/624/16-ц (провадження № 14-618цс18) зроблено висновки про те, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядають у порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Отже, стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» є спеціальною нормою, в якій закріплено порядок вирішення спорів, що виникають між органом державної виконавчої служби та особою, яка не є боржником у виконавчому провадженні, з приводу накладення арешту на майно особи й у разі виникнення спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11 лютого 2009 року належав на праві приватної власності [PERSON] . 16 травня 2014 року [PERSON] на підставі договору дарування подарував вказаний житловий будинок своєму малолітньому сину [PERSON] , [INFO] . Отже, малолітній [PERSON] з 16 травня 2014 року набув право власності на спірний житловий будинок у встановленому законом порядку, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 16 травня 2014 року, а також у встановленому законом порядку 16 травня 2014 року його право власності на житловий будинок було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Договір дарування спірного житлового будинку є чинним і сторонами не оспорювався. Оскільки досліджені судом докази свідчать про те, що малолітній [PERSON] у встановленому законом порядку 16 травня 2014 року набув право власності на спірний житловий будинок, однак на це нерухоме майно державним виконавцем Вовнянко Д.Л. 07 липня 2015 року було накладено арешт, а 31 жовтня 2017 року прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в межах виконавчого провадження №47648205, у якому малолітній [PERSON] не є боржником, тому його порушене право власності підлягає захисту шляхом зняття арешту, накладеного постановою державного виконавця Вовнянка Д.Л. від 07 липня 2015 року на належний малолітньому [PERSON] житловий будинок. Доводи представника відповідача [PERSON] про те, що у даному випадку вимоги до АТ КБ «ПриватБанк» є безпідставними, оскільки банк є неналежним відповідачем, на увагу не заслуговують, оскільки арешт на належний малолітньому [PERSON] житловий будинок було накладено саме у межах виконавчого провадження, де АТ КБ «ПриватБанк» є стягувачем, тобто особою, в інтересах якої було накладено арешт. Також не заслуговують на увагу і твердження представника відповідача про те, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як станом на 26 березня 2018 року так і станом на 29 серпня 2022 року власником спірного житлового будинку був [PERSON] . Дійсно, представником відповідача до відзиву додані інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 26 березня 2018 року та від 29 серпня 2022 року, у яких зазначено, що власником житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 11 лютого 2009 року є [PERSON] . Однак, вказана інформація з Реєстру була сформована щодо суб`єкта, а тому у ній міститься інформація конкретно по суб`єкту [PERSON] і не відображається інформація у разі відчуження нерухомого майна. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що актуальною є лише інформація з указаного Реєстру щодо об`єкта нерухомого майна, де відображаються усі нові власники конкретного нерухомого майна у разі переходу права власності на цей майно. При вирішенні заяви представника відповідача [PERSON] про застосування у даній справі строку позовної давності, суд виходить з наступного. Згідно з положенням ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття (ч.4 ст.261 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що власник спірного житлового будинку [PERSON] народився [INFO] , тобто на час звернення до суду з даним позовом йому виповнилось лише 13 років, тобто він є малолітнім, через що в його інтересах до суду звернувся його законний представник батько [PERSON] . Отже, у даному випадку, враховуючи вимоги ч.4 ст.261 ЦК України строк позовної давності застосуванню не підлягає. При розподілі судових витрат, суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено у повному обсязі, тому з відповідача АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved