Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги діє адвокат Харьков В.О., звернулася до суду з позовом, яким просила визнати незаконним та скасувати акт № 1457 експертизи лічильника газу від 30 вересня 2021 року комісії АТ «Харківгаз» спільно з ДП «Укрметртестстандарт»; визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення Мереф`янського відділення AT «Харківгаз» від 21 жовтня 2021 року про задоволення акту про порушення № КН 001498 від 29 вересня 2021 року щодо споживача [PERSON] , донарахування об`єму необлікованого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням за період з 29 березня 2021 року по 29 вересня 2021 року за цінами закупівлі природного газу для АТ «Харківгаз», які діяли у зазначений період, у розмірі 33189,13 грн., компенсації витрат, пов`язаних з демонтажем, монтажем ЗВТ та витрат, пов`язаних з експертизою і встановлення нового ЗВТ в розмірі 5078,42 грн.; стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» на її користь витрати, пов`язані із проведенням комплексного експертного інженерно-механічного та трасологічного дослідження, в розмірі 4118,64 грн.; стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» на її користь моральну шкоду в розмірі 7653,51 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 13200,00 грн. Позовна заява мотивована тим, що 29 вересня 2021 року в будинку, який належить позивачу, за адресою: [ADDRESS] , було проведено демонтаж лічильника газу САМГАЗ RS/2001 LA G-4 та складений акт про порушення № КН001498 від 29 вересня 2021 року. При цьому, вручаючи акт про порушення позивачу, представник відповідача повідомив, що 30 вересня 2021 року буде проведена експертиза лічильнику газу. 30 вересня 2021 року під час проведення експертизи лічильнику, на яку прибув чоловік позивачки [PERSON] , комісією АТ «Харківгаз» спільно з ДП «Укрметртестстандарт», повідомлено [PERSON] , що у лічильника газу САМГАЗ RS/2001 LA G-4 (зав. № 2127439) пошкоджена пломба, убачається порушення втручання у його роботу. При цьому [PERSON] не надали акт № 1457 на підпис, зазначивши в акті, що в з боку позивача ніхто на експертизу не з`явився. В подальшому 21 жовтня 2021 року позивач дізналася,що вона нібито вчинила порушення втручання у роботу лічильника газу та їй донараховано об`єм необлікованого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням за період з 29 березня 2021 року по 29 вересня 2021 року за цінами закупівлі природного газу для АТ «Харківгаз», які діяли у зазначений період, у розмірі 33189,13 грн. та компенсація витрат, пов`язаних з демонтажем, монтажем ЗВТ та витрат, пов`язаних з експертизою і встановлення нового ЗВТ в розмірі 5078,42 грн. Не погоджуючись з актом про порушення № КН 001498 та актом № 1457 експертизи лічильника газу від 30 вересня 2021 року комісії АТ «Харківгаз» спільно з ДП «Укрметртестстандарт» позивач 25 жовтня 2021 року звернулася до Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» для проведення комплексного експертного інженерно-механічного та трасологічного дослідження. Згідно висновку експертів № 27984/27985 за результатами проведення комплексного експертного інженерно-механічного та трасологічного дослідження від 04 вересня 2023 року лічильник газу САМГАЗ RS/2001 LA G-4 зав. № 2127439 має сліди механічного впливу на елементи відлікового пристрою. Змін або порушень конструктивного улаштування лічильника газу САМГАЗ RS/2001 LA G-4 зав. № 2127439, що можуть впливати на нормальний процес обліку газу у визначеному класі, не встановлено. Позивач вказує, що є власницею будинку, за цей період жодного разу представники AT «Харківгаз», знімаючи показники лічильника, не зауважили на пошкодження лічильника, або пломби, або неточність показників. Позивач зазначає, що службові особи відповідача неправомірно провели експертизу газового лічильника, позачергову повірку лічильника газу взагалі не проводили, неправомірно визнали її лічильник газу непридатним, та безпідставно вимагають сплатити донарахований об`єм необлікованого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням за період з 29 березня 2021 року по 29 вересня 2021 року за цінами закупівлі природного газу для АТ «Харківгаз», які діяли у зазначений період, у розмірі 33189,13 грн. та компенсацію витрат, пов`язаних з демонтажем, монтажем ЗВТ та витрат, пов`язаних з експертизою і встановлення нового ЗВТ в розмірі 5078,42 грн. Крім того, позивач вказує, що починаючи з 1998 року жодного разу відповідачем не було повірено лічильник газу позивача САМГАЗ RS/2001 LA G-4 зав. № 2127439, рік виробництва 1998, в той час як міжповірочний інтервал складає 8 років. Водночас, саме на відповідача покладено обов`язок відслідковувати міжповірочні інтервали для лічильників газу, які перебувають в його обслуговуванні, а також покладено обов`язок інформувати споживачів про необхідність здійснити повірку ЗВТ для виключення можливих порушень. Отже, через бездіяльність відповідача лічильник газу САМГАЗ RS/2001 LA G-4 зав. № 2127439, рік виробництва 1998, жодного разу за 23 роки повірено не було, той і відповідальність за правильність його роботи, технічний стан, вчасну заміну новим лічильником через закінчення строку експлуатації старим,зовнішній вигляд в розрізі виявлення змін якості матеріалів, з яких лічильник виготовлено (корозії металу, тріщин на пластику через перевищення строку експлуатації тощо) несе також відповідач, адже саме відповідачем було опломбовано такий лічильник і надалі жодних дій з ним, окрім фотографування та контрольного зняття показань вчинено не було. Про те,що лічильник було опломбовано (захищено від несанкціонованого втручання в його роботу) і жодних дій з 1998 року по 2021 рік з ним не вчинено свідчать записи в акті про порушення № 001498 від 29 вересня 2021 року,а саме: запис «010183» в колонці опломбований (наявність цілої пломби); відсутній запис в колонці «дата повірки» (відсутність дій збоку відповідача в час, коли міжповірочні інтервали спливали). Вказаний акт про порушення є доказом того,що в роботу лічильника позивача з 1998 року по 2021 рік ніхто не втручався (тільки 29 вересня 2021 року в роботу лічильника втрутився представник відповідача). Позивач зазначає, що бездіяльність відповідача протягом багатьох років,а також дії відповідача у 2021 році спричиняють їй постійні переживання та моральні страждання, а тому позивач оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 7653,51 грн.,що становить 20% від загального безпідставного нарахування. В зв`язку з викладеним, позивачка просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 25 грудня 2023 року відкрито провадження у справі та призначеного до розгляду в загальному позовному провадженні в підготовче судове засідання. 08 лютого 2024 року від представника Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» Тузко Н.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. У спірних правовідносинах позивач має статус споживача природного газу. Позивачем у позовній заяві не заперечуються договірні правовідносини з АТ «Харківгаз» з приводу розподілу природного газу за адресою: [ADDRESS] . 29 вересня 2021 року представниками AT«Харківгаз» проводилась перевірка вузла обліку природного газу, встановленого в домоволодінні позивача. За результатами перевірки було виявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. ЗВТ доставлено на місце проведення експертизи до лабораторії АТ «Харківгаз». Демонтаж газового лічильника в домоволодінні позивача, проведення його експертизи та відповідно донарахування об`єму та обсягу природного газу АТ ОГС «Харківгаз» проведено чітко дотримуючись вимог діючого законодавства України. Вказані в акті № 1457 експертизи лічильнику газу від 30 вересня 2021 року порушення можуть перешкоджати роботі лічильника або вливати на його функціонування. Лічильник газу у позивача було знято саме на експертизу, а не на повірку, а донарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму природного газу було здійснено саме за підтверджене несанкціоноване втручання в роботу газового лічильника. Проведене на замовлення [PERSON] Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» експертне дослідження лічильника газу № 27984/27985 не спростовує результати експертизи АТ «Харківгаз», а підтверджує їх. Так, в експертному дослідженні зазначено, що в результаті порівняльного дослідження пломб заводу-виробника, встановленому на газовому лічильнику, зі зразками пломб заводу-виробника «Самгаз» 1998 року випуску встановлено,що вони відрізняються за конфігурацією та розмірними характеристиками знаків. При детальному мікроскопічному дослідженні деталей лічильного механізму встановлено, що на другій декаді та другій трибі лічильного механізму є сліди стороннього механічного впливу у вигляді ум`ятин та задирів полімеру. Ознаки, що виявлені в процесі дослідження свідчать про те, що лічильник газу САМГАЗ RS/2001 LA G-4 зав. № 2127439, наданий на дослідження, має сліди механічного впливу на елементи відлікового пристрою. Відтак, дії АТ «Харківгаз» є правомірними, а акт експертизи лічильника газу № 1457 від 30 вересня 2021 року та протокол № 4077 від 21 жовтня 2021 року, складений комісією з розгляду актів про порушення Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз» відповідає вимогам чинного законодавства та не підлягає скасуванню. Щодо пропуску термінів повірки газового лічильнику, представник відповідача зазначила, що у зв`язку з недостатністю виробничих потужностей лабораторії з технічного обслуговування та ремонту побутових лічильників газу, АТ «Харківгаз» не мало можливості проведення суцільної своєчасної повірки лічильників газу споживачів Харківської області. АТ «Харківгаз» звертає увагу, що лічильник газу у позивача було знято саме на експертизу, а не на повірку та станом на день виявлення порушень, АТ «Харківгаз» об`єм спожитого природного газу по об`єкту позивача визначав за фактичними даними лічильника. Крім того, представник позивача зазначила, що згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акту неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права. Зазначений висновок підлягає застосуванню також у разі оскарження рішення комісії з розгляду акту про порушення, проведення донарахування споживачам природного газу за порушення вимог Кодексу ГРС. Відтак,заявлений в цій справі спір взагалі не підлягає судовому розгляду. Щодо стягнення витрат в сумі 4118,64 грн. представник відповідач зазначила, що до позовної заяви було додано акт № 27984/27985 від 04 вересня 2023 року здачі приймання висновку експерта, в якому зазначена вартість робіт у розмірі 4118,64 грн., проте в акті не зазначено замовника та відсутній підпис. Представником позивача не було додано, ані рахунку на оплату, ані копію платіжного доручення про оплату зазначеної суми. Крім того, ці витрати не можуть бути пов`язані з розглядом цієї справи, оскільки висновок експерта складений 04 вересня 2023 року, а позовну заяву подано до суду в грудні 2023 року. Також позивачем не доведено, в чому саме полягає спричинена їй моральна шкода. Договір про надання правової допомоги б/н від 17 листопада 2023 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] не містить інформації про доручення [PERSON] [PERSON] подання будь-яких заяв чи клопотань від її імені, відсутні посилання на справу, яка безпосередньо розглядалася чи розглядається судом за участю адвоката позивача, відсутнє посилання, що гонорар адвоката пов`язаний саме з розглядом даної справи, ціна виду робіт, зазначена в договорі про надання правової допомоги є значно завищеною в контексті розумності. 26 лютого 2024 року представником позивача адвокатом Харьковим В.О. надано відповідь на відзив, в якій він зазначив, що згідно п. 4.1.9 договору про надання правничої допомоги № б/н від 17 жовтня 2023 року адвокат для виконання доручень клієнта та для представлення інтересів клієнта наділений всіма без винятку та обмежень процесуальними правами, окрім права відмови від позову, який було подано адвокатом в інтересах та за дорученням клієнта. Станом на день укладання договору про надання правничої допомоги, так і на день понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу (погодження акта приймання-передачі обсягу наданої правничої допомоги № Г-01 шляхом його підписання та оплати наданого обсягу правничої допомоги), ані адвокату, ані позивачу не було відомо номер судової справи. Із акту приймання-передачі обсягу наданої правничої допомоги № Г-01 вбачається, що адвокат надав, а клієнт прийняв обсяг правничої допомоги щодо підготовки та передачі до Харківського районного суду Харківської області позовної заяви до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Харківгаз» про захист прав споживачів. [PERSON] в позовній заяві підтвердила, що позивачкою та представником позивача не подано іншого позову до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, що у сукупності з актом приймання-передачі обсягу наданої правничої допомоги № Г-01 свідчить про те,що витрати на правничу допомогу позивачкою понесені саме у зв`язку із розглядом справи № 635/12765/23. Окрім того, [PERSON] оплатила гонорар адвоката, що підтверджується довідкою про оплату гонорару від 06 грудня 2023 року. Надана [PERSON] правнича допомога є реальною, неминучою (необхідною), обґрунтованою, пропорційною ціні позову та ревалентною, а тому підлягає стягненню з відповідача. Щодо моральної шкоди, спричиненої позивачу, представник позивача зазначив, що бездіяльність відповідача протягом багатьох років, а також дії відповідача з 2021 року і дотепер спричиняють позивачці постійні переживання та моральні страждання, що полягають у відчутті тривоги, відчутті страху, непокої, погіршенні концентрації. Щодо витрат на проведення експертизи, то представник позивача зазначив, що в акті попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта та акті здачі-приймання висновку експерта, повідомленні про неможливість надання висновку експерта заявником вказана [PERSON] . Враховуючи, що [PERSON] подала ці документи, а також виготовлений висновок експерта, наявність висновку у [PERSON] , слід дійти висновку, що остання оплатила вартість експертизи. Крім того, Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та постановою Кабінету Міністрів України № 459 від 20 серпня 2014 року «Питання Міністерства економіки» визначено, що порядок проведення повірки ЗВТ встановлює Міністерство економіки. Із нормативно-правового акту Міністерства економіки «Порядок проведення повірки законодавчо врегульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів» убачається, що ЗВТ позивача, рік виробництва 1998, відповідач повинен був організувати проведення експертної повірки, адже саме у нього 29 вересня 2021 року виникли питання щодо придатності до застосування і правильності експлуатації позивачкою її ЗВТ. Експертна повірка лічильника позивача повинна була проводитись за нормативними документами, чинними станом на 1998 рік, а результатом такої повірки повинен був бути висновок, який у випадку позивача ніким не складено і видано не було тобто, фактично є підстави вважати, що відповідач знехтував приписами закону і провів експертизу лічильника газу позивача за наказом Міністерства палива та енергетики України № 619 від 27 грудня 2005 року, який за юридичною силою поступається закону. Крім того, представник позивача зазначив, що висновок експертів Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса» № 27984/27985 від 04 вересня 2023 року є підтвердженням того, що змін або порушень конструктивного улаштування лічильника газу позивача, що можуть впливати на нормальний процес обліку газу у визначеному класі точності, не встановлено. Тобто, лічильник газу позивача був таким, який придатний до точного вимірюванню об`єму/обсягу газу, що проходить через його конструкцію, а тому відповідач незаконно вважає позивача таким споживачем, який несанкціоновано відібрав природний газ з ГРМ. 04 березня 2024 року представник відповідача Тузко Н.Г. надала заперечення на позовну заяву, в якому зазначила, що склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних з проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюються судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відсутність документально підтверджених судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення наведених норм процесуального права передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Відтак, положення ЦПК України встановлюють порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони. Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема, сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі. За вказаних обставин, враховуючи, що висновок експертів № 27984/27985 складено 04 вересня 2023 року, тобто відбулося за ініціативою позивача до його звернення до суду з позовом, а відтак відсутні правові підстави для відшкодування позивачу витрат на складання такого експертного висновку. 13 березня 2024 року представником позивача адвокатом Харьковим В.О. надані додаткові пояснення, які є аналогічними відповіді на відзив. 10 квітня 2024 року представником відповідача Тузко Н.Г. надані додаткові пояснення у справі, в яких вона зазначила, що заявлені представником позивача до стягнення з відповідача витрати на професійну правничу допомогу не пов`язані з розглядом справи, їх розмір є необгрунтованим, оскільки він не підтверджений належними доказами, та не є пропорційним до предмета спору. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 травня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача Качковський А.Г. позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові, просив позов задовольнити. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилася. Представник відповідача Тузко Н.Г., належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Судом встановлено, що позивач є споживачем природного газу та отримує послуги з газопостачання за адресою: [ADDRESS] . В домоволодінні позивача встановлений лічильник газу САМГАЗ RS/2001 LA G-4 зав. № 2127439. 29 серпня 2021 року представниками AT «Харківгаз» проводилась перевірка лічильника газу САМГАЗ RS/2001 LA G-4 зав. № 2127439, встановленого в домоволодінні позивача. За результатами перевірки було виявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу), а саме: нечіткий відбиток пломби заводу виробника лічильника № 2127439. Дане порушення було засвідчено в акті про виявлення порушення № КН 001498 від 29 вересня 2021 року. Після чого лічильник газу демонтовано, запаковано та опломбовано номерною пломбою AT«Харківгаз» (вхідний №2680511, вихідний № 2680511), та доставлено на місце проведення експертизи до лабораторії з ТО та ремонту побутових та промислових ЛГ АТ «Харківгаз». Про що складено акт (протокол) щодо направлення ЗВТ та/або пломби на експертизу від 29 вересня 2021 року. Актом експертизи лічильника газу №1457 від 30 вересня 2021 року встановлено несанкціоноване втручання в роботу газового лічильника, що призводить до викривлення даних обліку природного газу. Встановлено, невідповідність ідентифікаційних ознак захисного пломбування лічильника, механічне пошкодження корпусу відлікового механізму в районі пломб. Згідно довідки ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» про непридатність законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 39-1-3/72018 від 30 вересня 2021 року лічильник газу мембраний САМГАЗ, G-4 зав. № 2127439 за результатами повірки не відповідає вимогам п.п. 6.4 Р50-071-98 «Лічильники газу побутові. Методи та засоби повірки». Підстави для визнання ЗВТ непридатним: невідповідність ідентифікаційних ознак захисного пломбування лічильника. Наявні ознаки пошкодження відлікового пристрою лічильника. За результатами розгляду комісією акту про порушення №КН 0014498 від 29 вересня 2021 року, прийнято рішення про задоволення вказаного акту, та проведення донарахування [PERSON] необлікованого об`єму природного газу за період з 29 березня 2021 року по 29 вересня 2021 року в сумі 33189,13 грн., а також нарахована компенсація витрат, пов`язаних з демонтажем, монтажем ЗВТ та витрат, пов`язаних з експертизою і встановленням нового ЗВТ в розмірі 5078,42 грн., що підтверджується протоколом № 4077 засідання комісії з розгляду актів про порушення Мереф`янського відділення АТ «Харківгаз» від 21 жовтня 2021 року. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України). Згідно ч. 6ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відносини між газопостачальними підприємствами, газорозподільними підприємствами та фізичними особами (населенням) - споживачами газу регулюються Правилами надання населенню послуг з газопостачання; постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 20 червня 2013 року № 709 «Про підвищення якості обслуговування споживачів природного газу»; Порядком відшкодування збитків, завданих газопостачальному або газорозподільному підприємству внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання, а також споживачеві природного газу внаслідок порушення газопостачальним або газорозподільним підприємством Правил надання населенню послуг з газопостачання, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 жовтня 2014 року №184. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У ч. 1ст. 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Відповідно до ч. 1ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просила визнати протиправним та скасувати рішення комісії з розгляду актів про порушення Мереф`янського відділення AT«Харківгаз» від 21 жовтня 2021 року про задоволення акту про порушення № КН 001498 від 29 вересня 2021 року, донарахування об`єму природного газу та його вартості у розмірі 33189,13 грн., а також витрат, пов`язаних з демонтажем, монтажем ЗВТ та витрат, пов`язаних з експертизою і встановленням нового ЗВТ в розмірі 5078,42 грн. Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Відповідно до абз.3 п.1 розділу 2 глави ХІ Кодексу ГРС до порушень споживача, які кваліфікуються як несанкціонований відбір природного газу з ГРМ (крадіжка газу) та внаслідок яких щодо них здійснюється нарахування необлікованих об`ємів (обсягів) природного газу, належить, зокрема, несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ (комерційного ВОГ, зокрема лічильника газу). Згідно з п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу є втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку (у тому числі, лічильника газу), у тому числі шляхом їх підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації), внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. При цьому, несанкціонованим втручанням є не лише доведення факту пошкодження конструкції ЗВТ/лічильника, зокрема, невідповідність показів лічильника, ознаки порушень конструкції лічильника, у тому числі справності лічильного механізму або порушень у роботі лічильника, а й встановлення факту викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням). Пунктом 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ, визначено, що під несанкціонованим втручанням в роботу ЗВТ/лічильника газу розуміється, у тому числі, втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку обліковується з порушенням законодавства, та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу. Вказане свідчить про те, що викривлення даних обліку природного газу є обов`язковим наслідком несанкціонованого втручання у роботу ЗВТ/лічильника газу. Зазначене також підтверджується тим, що відповідно до глави 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ при задоволенні комісією акту про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 922/1573/18. Отже для підтвердження правомірності здійснених відповідачем донарахувань позивачу об`ємів природного газу необхідно довести наявність факту несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ (лічильника газу) споживача. Згідно із підпунктом 37 пункту 4 глави 1 Кодексу ГРМ для виявлення несанкціонованого втручання необхідно довести три складові цього правопорушення, а саме: 1) дію, тобто несанкціоноване втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку; 2) спосіб втручання, тобто вчинене шляхом підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації); 3) наслідки, тобто витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу). При цьому, тільки наявність всіх трьох складових правопорушення дає змогу стверджувати, що споживачем було вчинено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року по справі № 914/2384/17. Однак, відповідачем не було доведено вчинення з боку позивача наявності усіх складових цього правопорушення, зокрема, наслідків (дії, що призвела до викривлення даних обліку природного газу та причинно-наслідкового зв`язку між втручанням в лічильник та діями позивача). Суд вважає, що відповідачем не надано належних доказів, які б підтвердили втручання в роботу ЗВТ, що призвело до викривлення даних обліку природного газу. (Вказане узгоджується з висновком Верховного суду, який викладений в постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 914/2384/17). Як вбачається з довідки ДП «Укреметртестстандарт» про непридатність засобу вимірювальної техніки № 39- 1-3/72018 від 30 вересня 2021 року причиною непридатності лічильника є наявність ознак пошкодження відлікового механізму. Згідно Акту експертизи лічильника газу № 1457 від 30 вересня 2021 року виявлено наступні пошкодження: невідповідність ідентифікаційних ознак захисного пломбування лічильника, механічні пошкодження корпусу відлікового механізму в районі пломб. Разом із тим, відповідачем не надано доказів того, що виявлені пошкодження на лічильнику споживача [PERSON] мають наслідком неправильний облік споживання газу, відсутність такого обліку взагалі. Водночас, позивачем наданий висновок експертів № 27984/27985 за результатами проведення комплексного експертного інженерно-механічного та трасологічного дослідження від 04 вересня 2023 року, виконаного Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса», згідно якого лічильник газу САМГАЗ RS/2001 LA G-4 зав. № 2127439 має сліди механічного впливу на елементи відлікового пристрою. Змін або порушень конструктивного улаштування лічильника газу САМГАЗ RS/2001 LA G-4 зав. № 2127439, що можуть вливати на нормальний процес обліку газу у визначеному класі точності, не встановлено. Відтак, АТ «Харківгаз» не довів достатніми та допустимими доказами факт вчинення відповідачем правопорушення на ринку природного газу щодо несанкціонованого відбору природного газу, наявність пошкоджень на лічильнику газу, що впливає на результати вимірювання, або несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ/лічильника газу, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу (тобто знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку). Перерахунок (донарахування) об`ємів природного газу або зміна їх режиму нарахування здійснюється у випадку доведеності пошкодження лічильника газу або робота комерційного ВОГ чи його складових у позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно, але АТ «Харківгаз» не доведено вчинення відповідачем таких дій. З наведеного вище вбачається, що обов`язковою умовою для донарахування споживачу обсягів необлікованих об`ємів газу є не лише доведення факту несанкціонованого втручання в роботу комерційного вузла обліку газу, а й встановлення факту викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням). Вказане свідчить про те, що викривлення даних обліку природного газу є обов`язковим наслідком несанкціонованого втручання у роботу засобу вимірювальної техніки/лічильника газу. Зазначене також підтверджується тим, що відповідно до положень глави 5 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем при задоволенні комісією акту про порушення складається акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму (обсягу) природного газу і його вартості. Також, у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9509/4515/18 (провадження № 61-4953св20) зроблено висновок, що згідно із підпунктом 37 пункту 4 глави 1 Кодексу газорозподільних систем для виявлення несанкціонованого втручання необхідно довести три складові цього правопорушення, а саме: 1) дію, тобто несанкціоноване втручання в роботу або конструкцію чи складові комерційного вузла обліку; 2) спосіб втручання, тобто вчинене шляхом підробки, пошкодження чи пошкодження на них пломб, впливу дії спрямованого постійного магнітного поля або зміни конфігурації даних обчислювача/коректора об`єму газу (первинного програмування чи протоколу параметризації); 3)наслідки, тобто витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства), та інші дії, що призводять до викривлення даних обліку природного газу). При цьому, тільки наявність всіх трьох складових правопорушення дає змогу стверджувати, що споживачем вчинено несанкціоноване втручання в роботу засобу вимірювальної техніки. Зазначений висновок підтримано і в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 210/7480/21, провадження № 61-9483св22. Водночас, доказів того, що внаслідок вище зазначених пошкоджень витрата (споживання) природного газу комерційним вузлом обліку не обліковується (обліковується частково чи з порушенням законодавства) та відбувається викривлення даних обліку природного газу, що має бути обов`язковим наслідком несанкціонованого втручання у роботу лічильника газу, матеріали справи не містять. Висновки комісії за результатами експертизи лічильника повинні відображати інформацію щодо наявності не облікованого (облікованого частково) газу або викривлення даних обліку газу, що було наслідком пошкодження лічильника. Підставою покладення на споживача відповідальності у виді нарахування вартості необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу є встановлення фактів несанкціонованого втручання споживача у роботу засобу вимірювальної техніки (лічильника) та викривлення даних обліку природного газу (коли витрати природного газу комерційним вузлом обліку не обліковуються, обліковуються частково чи з порушенням), а не сам факт виявлення пошкодження лічильника газу. Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо визнання незаконним та скасування рішення комісії з розгляду актів про порушення Мереф`янського відділення AT «Харківгаз» від 21 жовтня 2021 року про задоволення акту про порушення № КН 001498 від 29 вересня 2021 року, донарахування [PERSON] об`єму необлікованого природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням за період з 29 березня 2021 року по 29 вересня 2021 року за цінами закупівлі природного газу для АТ «Харківгаз», які діяли у зазначений період, у розмірі 33189,13 грн., компенсації витрат, пов`язаних з демонтажем, монтажем ЗВТ та витрат, пов`язаних з експертизою і встановлення нового ЗВТ в розмірі 5078.42 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При цьому суд відмовляє в задоволенні вимог позивача щодо визнання незаконним та скасування акту № 1457 експертизи лічильника газу від 30 вересня 2021 року, оскільки акт № 1457 експертизи лічильника газу від 30 вересня 2021 року не може бути оскаржений в судовому порядку, з огляду на те, що не створює юридичних наслідків для позивача, а є одним із доказів, на підставі яких суд встановлює фактичні обставини справи. Стосовно інших позовних вимог суд зазначає наступне. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1ст.1167ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За ч.1, ч.2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За приписами ч.ч. 2, 3статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи ( постанова Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20). Відтак, суд, враховуючи ступень вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача,їх тривалість, визначає розмір грошової компенсації з урахуванням вимог розумності та справедливості, що узгоджується з характером моральних страждань позивача, в розмірі 3000,00 грн. Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані із проведенням комплексного експертного інженерно-механічного та трасологічного дослідження в розмірі 4118,64 грн., з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (ч.3 ст. 133 ЦПК України). Процесуальні питання розподілу судових витрат визначено ст. 141 ЦПК України. Так, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 134 ЦПК України передбачено обов`язок сторін попередньо визначити суми судових витрат. Зокрема, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша цієї статті). У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга цієї статті). Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч.4 цієї статті відповідно). Частинами 2,3 ст. 102 ЦПК України передбачено, що предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторони (сторона) не надали відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності (частина перша статті 103 ЦПК України). Згідно із ч.ч. 1, 5-7 ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав. Частина 1 ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» визначає, що судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду. Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб (ч. 1 ст. 71 цього Закону). Пункт 1.8 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, передбачає, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Системний аналіз наведених положень процесуального законодавства дозволяє констатувати таке: 1) витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи, належать до судових витрат; 2) висновок експерта може бути підготовлений як на підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи; 3) у разі подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. При цьому інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і в разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, зазначений висновок не приймається судом до розгляду; 4) при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду із позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи. ЄСПЛ неодноразово вказував, що початок «вирішення спору» щодо своїх «прав та обов`язків цивільного характеру» пов`язується з поданням цивільного позову (рішення від 21 червня 2007 року у справі «Редька проти України» (Redka v. Ukraine), заява № 17788/02, від 10 грудня 2009 року у справі «Васильчук проти України» (Vasilchuk v. Ukraine), заява № 31387/05). Період, коли тривало провадження щодо процесуальних питань, має розглядатись як частина розгляду справи по суті та, відповідно, як частина вирішення спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру (рішення ЄСПЛ від 01 березня 2018 року у справі «Літвінюк проти України» (Litvinyk v. Ukraine), заява № 55109/08). Відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ. Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права. Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку з розглядом справи [PERSON] оплатила проведення комплексного експертного інженерно-механічного та трасологічного дослідження № 27984/27985 від 04 вересня 2023 року, що підтверджується актом № 27984/27985 попереднього розрахунку висновку експерта, експертного дослідження № 27984/27985 від 25 жовтня 2021 року, згідно якого [PERSON] наперед сплачено 4118,64 грн., а також актом № 27984/27985 здачі-приймання висновку експерта, експертного дослідження, повідомлення про неможливість надання висновку від 04 вересня 2023 року, згідно якого [PERSON] здійснена попередня оплата в розмірі 4118,64грн. Суд врахував зазначений висновок експертизи як доказ під час розгляду справи та ухвалення судового рішення. Відтак, витрати, здійснені [PERSON] за проведення комплексного експертного інженерно-механічного та трасологічного дослідження, є обґрунтованими, безпосередньо пов`язані із розглядом справи та підлягають відшкодуванню. Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного суду від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13200,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частина 1 ст. 15 ЦПК України визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до пункту 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (ч.4 ст. 62 ЦПК України). За положеннями п. 4 ст. 1, ч.ч. 3,5 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пункт 9 ч.1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлює, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч.1 ст. 182 ЦПК України). Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу здійснюється відповідно до ст.ст. 134, 137, 141 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. З огляду на ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) дійшла висновку, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункти 107-109). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (East/West Alliance Limited v. Ukraine), заява № 19336/04). Також у рішенні ЄСПЛ зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Частина 2 ст. 141 ЦПК України передбачає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15). З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з розглядом справи [PERSON] понесла судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13200,00 грн, проте обсяг наданих послуг і виконаних робіт адвокатом на вказану суму не підтверджується наданими позивачем доказами. Так, розмір витрат, які позивач сплатила у зв`язку з розглядом справи в розмірі 11200,00 грн. підтверджується ордером про надання правової (правничої допомоги) від 11 грудня 2023 року, договором про надання правової допомоги № б/н від 17 листопада 2023 року, актом приймання-передачі обсягу наданої правничої допомоги № Г-1 від 06 грудня 2023 року, довідкою про оплату гонорару (винагороди) від 06 грудня 2023 року, актом приймання-передачі обсягу наданої правничої допомоги № Л-01 від 16 лютого 2024 року, довідкою про оплату гонорару (винагороди), актом приймання-передачі обсягу наданої правничої допомоги № Б-01 від 05 березня 2024 року, довідкою про оплату гонорару (винагороди) від 05 березня 2024 року. Водночас, суд не враховує акт приймання-передачі обсягу наданої правничої допомоги № Т-01 від 10 травня 2024 року та довідку про оплату гонорару (винагороди) від 10 травня 2024 року в розмірі 2000,00 грн., оскільки обсяг наданої правничої допомоги за вказаним актом не підтверджується матеріалами справи, зокрема, адвокат не приймав участі в судовому засіданні. Відтак, суд вважає доведеним і обґрунтованим 11200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, які поніс в суді позивач, та вважає їх відповідними критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. При цьому суд відхиляє доводи представника відповідача про те,що позов подано представником позивача без наявних на те повноважень, оскільки вони спростовуються п. 4.1.9 Договору про надання правничої допомоги № б/н від 17 листопада 2023 року, згідно якого адвокат для виконання доручення клієнта та для представлення інтересів клієнта наділений всіма без винятку та обмежень процесуальними правами, окрім права відмови від позову. Оскільки суд частково задовольняє позов, судові витрати стягуються з відповідача пропорційно до задоволених судом вимог. У позові фактично було заявлено дві вимоги немайнового характеру та одна вимога майнового характеру. Кожна з цих вимог має оплачуватися судовим збором. Проте, позивачка звільнена від його сплати на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Відтак, з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору за одну задоволену позовну вимогу немайнового характеру та пропорційно до задоволеної судом майнової вимоги за ставками, встановленими Законом України «Про судовий збір» станом на час звернення позивача з позовом.

Outcome: partial