Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду із вказаною позовною заявою мотивуючи її тим, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 22 вересня 2020 року її належить 12/25 (дванадцять двадцять п`ятих) частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Інша частина будинковолодіння, в розмірі 13/25 згідно Договору дарування, від 25 грудня 1992 року належить відповідачу по справі, [PERSON] . В цьому році, вона вирішила розпорядитися своєю часткою будинковолодіння і її повідомили про те, що земельна ділянка згідно рішення Літинської селищної Ради 2 сесії 22 скликання від 21 жовтня 1994 року, була передана у приватну власність, [PERSON] , площею 1336 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку було виготовлено технічну документацію та присвоєно кадастровий номер 0522455100:00:003:2198. В нотаріальному порядку оформити спадщину, позивачу було відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Тому позивач змушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою та просить визнати за нею право власності на 12/25 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0522455100:00:003:2198, площею 0,1344 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] . 22.12.2025 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, в якій позивач просить визнати за ним право власності на частку розміром 13/25 земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0522455100:00:003:2198, площею 0,1344 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , та належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Представник позивача за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом [PERSON] адвокат Данилюк П.П. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя. Позовну заяву підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Проти задоволення зустрічної позовної заяви не заперечують. Судові витрати просить залишити за позивачем. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовну заяву визнає повністю та підтримує свою зустрічну позовну заяву. Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Суд вважає, що позов підлягає до задоволення за таких підстав. Так, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, від 22 вересня 2020 року (а.с.8) та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9) [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] 12/25 (дванадцять двадцять п`ятих) частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Відповідно до Договору дарування від від 25 грудня 1992 року (а.с.10-11) та Витягу з Державного реєстру речових прав (а.с.12) [PERSON] на праві приватної власності належить частина будинковолодіння, в розмірі 13/25 розташованого в [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.9) [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] 12/25 (дванадцять двадцять п`ятих) частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS] . Згідно рішення Літинської селищної Ради 2 сесії 22 скликання від 21 жовтня 1994 року (а.с.13) [PERSON] було передана у приватну власність, земельну ділянку, площею 1336 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Відповідно до Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с.14) внесено відомості про земельну ділянку, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0522455100:00:003:2198, площею 0,1344 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , нормативна грошова оцінка якої становить 24 905,00 грн. (а.с.15). Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав і інтересів може бути в тому числі визнання права. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п. 3.14 Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", № 296/5 від 22.02.2012 р., прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Згідно ч.1 ст.120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні. Зазначені норми закріпляють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальними правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа яка набула право власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 квітня 2016 року в справі №6-253цс16. При застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2019 року в справі № 463/1696/15-ц. Тобто, до набувача права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні в силу закону, незалежно від волі попереднього користувача земельної ділянки та органу, уповноваженого розпоряджатися землею (у випадку належності земельної ділянки до земель державної або комунальної власності) переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщенні відповідні об`єкти нерухомості, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, суд вважає, що оскільки [PERSON] та [PERSON] є власниками житлового будинку, який розміщений на земельній ділянці кадастровий номер 0522455100:00:003:2198, площею 0,1344 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] , а тому з метою захисту їх майнових прав позови підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 328, 1218, 1222, 1225, 1264, 1268 ЦК України,

Outcome: approved