Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 листопада 2024 року відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом вантажним-спеціалізованим фургоном рефрижератором «VOLKSWAGEN CRAFTER», державний номерний знак [NUMBER] , при виїзді на вул. Привокзальну від будівельного магазину (склад «Євробуд»), що розташований за адресою по вул. Привокзальна, 3-а в селищі Бородянка Бучанського району Київської області, та повороті ліворуч, не надав перевагу в русі автомобілю «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та здійснив зіткнення автомобілів, внаслідок чого її (позивача) автомобіль отримав механічні пошкодження. Оскільки цивільно-правова відповідальність обох власників транспортних засобів була застрахована, ніхто з учасників та пасажирів не отримав тілесних ушкоджень, а тому відповідно до положень п.33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спільно склали повідомлення (європротокол) про дорожньо-транспортну пригоду. 18 березня 2025 року їй ( [PERSON] ) було сплачено страхове відшкодування у розмірі 10 650,83 грн, крім суми франшизи, яка становить 3 200,00 грн, за договором страхування № ЕР-222647401 від 08 серпня 2024 року, укладеного між ТОВ «Страхова група «Оберіг» та [PERSON] . Вона (позивач) неодноразово зверталась до відповідача щодо відшкодування франшизи в розмірі 3 200,00 грн, проте відповідач не реагує на її повідомлення. Також вказала, що їй та трьом неповнолітнім дітям, які в момент дорожньо-транспортної пригоди перебували разом з нею в автомобілі, завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що діти були налякані, внаслідок чого у доньки [PERSON] , яка страждає на заїкання, погіршилось мовлення, що негативно відобразилось на її психологічному стані і відповідно додало їй (позивачу) душевних страждань та додаткових зусиль для відновлення здоров`я дитини; тривалий час змушена користуватись пошкодженим автомобілем з вини відповідача; на її (позивача) прохання протягом шести місяців відповідач не відшкодував кошти, а тому вона (позивач) була змушена звертатись за правовою допомогою, витративши свій час і кошти. Моральну шкоду оцінює в 20 000,00 грн, з яких: 5 000,00 грн завдана їй (позивачу) моральна шкода; 15 000,00 грн (по 5 000,00 грн) моральна шкода завдана кожній дитині. З огляду на викладене, просила стягнути з [PERSON] на її користь не відшкодовану страховиком частину збитків (франшизу) в сумі 3 200,00 грн і на відшкодування моральної шкоди, завданої їй і неповнолітнім дітям [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , по 5 000 грн кожному. Ухвалою суду від 08 липня 2025 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 17 листопада 2025 року позов підтримала та просила його задовольнити. У сьогоднішнє судове засідання позивач не з`явилась, відповідно до заяви просила розгляд справи проводити за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, по час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзив на позов не подав. Треті особи: [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, по час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Згідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки відповідач та треті особи не повідомили про причини своєї неявки, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, у суду наявні відомості про належне їх повідомлення про дату, час і місце цього засідання, тому причин для відкладення розгляду справи, передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає і вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідно до копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол»), 08 листопада 2024 року об 11 годині 20 хвилин за координатами: широта 50.629724300, довгота 29.893765900, відбулась ДТП за участі двох транспортних засобів, а саме автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] , страховик ПрАТ «УПСК», та автомобіля марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», державний номерний знак [NUMBER] , що належить [PERSON] , страховик ТДВ «СГ «Оберіг». Водіями під час ДТП були позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] . Транспортний засіб позивача отримав пошкодження. Як вбачається з європротоколу та схеми ДТП, відповідач [PERSON] при виїзді з вулиці та повороті ліворуч, не надав перевагу в русі автомобілю, під керуванням позивача [PERSON] , та допустив зіткнення автомобілів (а.с.6-16, 43-46). Автомобіль марки «VOLKSWAGEN CRAFTER», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , належить на праві власності [PERSON] , цивільно-правова відповідальність автомобіля на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована [PERSON] у ТДВ « Страхова група «Оберіг» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-222647401 з терміном дії з 09 серпня 2024 року по 07 серпня 2025 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становив 160 000 грн, розмір франшизи становив 3 200 гривень (а.с. 11-13, 14-15, 16). Позивач є власником автомобіля марки «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7-9). Відповідно до звіту № 177468 від 12 січня 2025 року про оцінку колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», державний номерний знак [NUMBER] , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, становить 13 850,83 грн (а.с. 92-110). 28 січня 2025 року позивач [PERSON] звернулася до ТДВ «СГ «Оберіг» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.17). 18 березня 2025 року позивачу за її заявою про виплату страхового відшкодування було перераховано кошти у розмірі 10 650,83 грн, без врахування суми франшизи 3 200 грн (а.с.18). Як стверджує позивач, вона зверталась до відповідача щодо відшкодування ним франшизи в розмірі 3 200,00 грн, проте така вимога залишена відповідачем без реагування (а.с. 19-20). Статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є , зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Діяльність, пов`язана, зокрема, з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 і 2 ст. 1187 ЦК України). Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого Згідно із п. 9.1 ст. 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.12.1.ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Тобто, франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін. Встановлюючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися сумою франшизи. Вирішуючи питання щодо обов`язку відшкодувати суму франшизи, суд виходить з того, що у відповідно до п.36.6 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. З огляду на викладене, зважаючи на те, позивачу здійснено виплату погодженого страхового відшкодування за виключенням суми франшизи, визначеної в полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності в розмірі 3 200 грн, така сума франшизи не відшкодована відповідачем добровільно, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача франшизи слід задовольнити в повному обсязі. Стосовно вимоги про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Загальні положення про відшкодування моральної шкоди закріплені в ст. 23 та 1167 ЦК України. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з вимогами ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові від 31 березня 1995 року № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Оскільки неправомірні дії відповідача [PERSON] , з вини якого сталася дорожньо-транспортна пригода, призвели до пошкодження транспортного засобу [PERSON] , в зв`язку з чим тривалий час вона була змушена користуватись пошкодженим з вини відповідача автомобілем, на підставі оцінки наведених у позовній заяві аргументів, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне, частково задовольняючи позовні вимоги у цій частині, стягнути з [PERSON] моральну шкоду завдану позивачу в розмірі 5 000 гривень. Також позивач вказала, що її трьом неповнолітнім дітям, які в момент дорожньо-транспортної пригоди перебували разом з нею в автомобілі, теж була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що діти були налякані, внаслідок чого у доньки [PERSON] , яка страждає на заїкання, погіршилось мовлення, що негативно відобразилось на її психологічному стані і відповідно додало їй (позивачу) душевних страждань та додаткових зусиль для відновлення здоров`я дитини. Проте, на підтвердження своїх доводів у зазначеній частині позову, позивач не надає жодних доказів, в тому числі доказів того, що діти на момент дорожньо-транспортної пригоди перебували разом з нею в автомобілі. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача завданої дітям моральної шкоди. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу 1 000 гривень, та стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Outcome: partial