Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

З позовом про стягнення з [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі 20000,00 грн. та з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 42011,38 гривень, до Київського районного суду м.Одеси звернувся [PERSON] . При подачі позову сплачено судовий збір у сумі 4239,20 грн. Позовні вимоги обгрунтовані наявністю, встановленої постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2024 у справі №947/5494/24, вини [PERSON] у скоєні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП у вигляді здійснення, під час керування транспортним засобом 01.02.2024 року зіткнення декількох транспортних засобів , внаслідок чого, зокрема, автомобіль «Chevrolet Aveo» р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , отримав механічні пошкодження, експертним висновком транспортно-товарознавчого дослідження №48-24, проведеного 05.03.2024 року експертом [PERSON] , вартість матеріального збитку , завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo» р/н [NUMBER] , визначено рівною 81763,60 грн., вартість витрат на лікування пошкодженого внаслідок цього ДТП колінного суглобу [PERSON] у сумі 5122,13 грн., витрат з транспортування пошкодженого транспортного засобу та вартість проведення експертного дослідження у загальної сумі 8590,00 та розміром страхового відшкодування ПАТ « СК « ПЗУ» 16.02.2024 на користь [PERSON] у сумі 53 464,35 грн. Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О. Ухвалою судді від 27.03.25 справу прийнято до провадження, розгляд якої призначений за правилами спрощеного позовного провадження. Представником відповідача Приватного акціонерного товариства « Страхова компанія «ПЗУ Україна» 16.01.2025 подано відзив із запереченням проти задоволення позовних вимог на підставі того виплачений відповідачем розмір страхового відшкодування відповідає звіту про оцінку від 13.02.2024року №30-D/14/97 якім було визначено вартість відновлюваного ремонту , з урахуванням зносу транспортного засобу позивача, у розмірі 61 193,22 грн, яка за мінусом суми податку на додану вартість та франшизи по страховому полісу, виплачена потерпілому ( позивачу ) у сумі 53 464,35 грн., а також вважає недоведеними належними та допустимими доказами додатковий розмір понесених витрат на відновлення транспортного засобу, витрати на евакуацію транспортного засобу та витрати на лікування. У судовому засіданні 30.10.2025 року було закінчено розгляд справи по суті , проведені судові дебати та суд перейшов на стадію ухвалення рішення із визначенням дати проголошення рішення 10 листопада 2025 року о 12:45 годин. Однак, під час ухвалення рішення , у суду виникли питання пов`язані із необхідністю з`ясування фактів направлення доказів , додатково поданих стороною позивача стосовно медичної документації звернення позивача до медичної допомоги 03.02.2024 року, іншим учасникам справи. Ухвалою від 10.11.2025 було поновлення провадження у справі , яке було закінчено 22.01.2026 року. Відповідачем [PERSON] 06.01.2026 було подана заява про визнання позовних вимог які були заявлені до нього щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 20 000 грн. Як встановлено судом 01.02.2024 року у м. Одеса сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу «PEUGEOT 301», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «CHEVROLET AVEO», д.н.з. [NUMBER] , який належить позивачу , та який після зіткнення відкинуло на транспортний засіб MAZDA 3, д.н.з. [NUMBER] . На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «PEUGEOT 301», д.н.з. [NUMBER] , ТОВ «Орендний бізнес» була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі Полісу № EP.216658612 строком дії з 00:00 07.09.2023 по 24:00 06.09.2024 включно. Під час розгляду справи було встановлено що будь-яких офіціальних документів у підтвердження того що в момент ДТП [PERSON] знаходився у трудових відносинах з ТОВ « Орендний бізнес» не надано, а сам [PERSON] стверджував що фактично, за усною домовленістю, орендував даний транспортний засіб. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 26.02.2024 року у справі №947/5494/24 [PERSON] визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП по обставинам ДТП 01.02.2024 року. Страховиком було залучено оцінювача для визначення розміру збитків завданих власнику автомобіля «CHEVROLET AVEO», д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, яка мала місце 01.02.2024 року. За результатами проведеної оцінки було складено Звіт від 13.02.204 року № 30- D/14/97 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу (далі - № 30-D/14/97). Згідно з даними, що містяться у Звіті № 30-D/14/97 вартість відновлювального ремонту КТЗ визначена з урахуванням зносу складає 61 193,22 грн з ПДВ. На підставі проведеного дослідження , Страховик визначив страхове відшкодування за шкоду завдану власнику автомобіля «CHEVROLET AVEO», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, яка мала місце 01.02.2024 року, у розмірі 53 514,35 грн (61 193,22 грн - 5 078,87 грн - 2 600,00 грн), де: - 61 193,22 грн - вартість відновлювального ремонту КТЗ з урахуванням зносу; - 5 078,87 грн - сума податку на додану вартість; -2 600,00 грн - франшиза по Полісу EP.216658612. Вказана сума була перерахована позивачу 16.02.2024 року, що не заперечує і сам позивач. Згідно висновку транспортно-товарознавчого дослідження №48-24, проведеного 05.03.2024 року експертом [PERSON] , вартість матеріального збитку , завданого власнику автомобіля «Chevrolet Aveo» р/н [NUMBER] , з урахуванням зносу, визначено рівною 81763,60 грн. За змістом квитанції від 18.03.2024 [PERSON] оплачена вартість проведеного [PERSON] експертного дослідження у розмірі 5000 грн. У звязку із поданням представником відповідача ПАТ СК ПЗУ України заяви про визнання експертного висновку не достовірним доказом, так як при проведені експертного дослідження не були дотримані вимоги до експертиз та не зазначено чи було при визначенні розміру шкоду враховано ПДВ, за клопотанням представника позивача у судове засідання було викликано експерта Крутих Є.О., який надав 29.05.2025 року пояснення стосовно проведеного їм експертного дослідження та пояснив що вказана заявником (Страховою компанією) положення методики експертного дослідження не є релевантною так як до даної методиці наказами Міністерства юстиції України та Фондом Державного майна України від 08.12.2008 року №137/5/2732 , 24.07.2009 №1335/5/1159, 21.10.2019 №3207/5/1033, 24.05.2022 №2060/5/496 були внесені зміни та доповнення, та застосування даної Методиці відображено у експертному дослідженні а крім того внаслідок відсутності факту відновлення транспортного засобу на спеціалізованому підприємстві вартість одної нормо-години ремонтно-відновлюваних робіт зазначена згідно «Бюлетеню автотоварознавця» №11 від лютого 2024 року без вирахування або додавання ПДВ, а ухвалені як середні та остаточні. З наданих актів виконаних робіт ФОП [PERSON] , 01.02.2024 та 07.02.2024 року було здійснено евакуацію транспортного засобу «Chevrolet Aveo» р/н [NUMBER] , спочатку до авто зупинки стоянкового кооперативу «Леваневський, 7» де пошкоджений автомобіль було взято під охорону а потім перевезено до СТО. Знаходження пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля позивача під охороною з 01.02.2024 по 07.02.2024 року підтверджено довідкою СК « Леваневський, 7 ». Загальна вартість послуг евакуації , згідно Актів, визначена у розмірі 3100 грн., а вартість послуг автостоянки, згідно квитанції №175 від 07.02.2024 , визначена у 490 грн. Згідно огляду сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №16» Одеської міської ради від 05.02.2024 було здійснено огляд [PERSON] зі скаргою на біль у коленому суглобі з обмеженням функції у звязку із травмою отриманої 01.02.2024 внаслідок ДТП, було встановлено пошкодження правого колінного суглобу та призначені ліки. У подальшому 07.02.2024 року [PERSON] звернувся до лікарні у звязку із погіршенням здоров`я, йому було проведено магнітно-резонансна томографія яка виявила пошкодження правого колінного з виявленням картини деформуючого артрозу 1-2 ступеня суглобу. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). Правовідносини пов`язані із відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди завданої майну та здоров`ю особі джерелом підвищеної небезпеки, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди врегульовані Цивільним кодексом України ( скорочене ЦК України) а також Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. який діяв на момент ДТП ( далі Закон № 1961-IV). Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 Закону № 1961-IV визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. «Оскільки вартість майнового збитку, завданого [PERSON] пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням». Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19). У даному випадку суд приймає до уваги, що ліміт страхового відшкодування визначений полісом встановлений у розмірі 160 000 гривень, а розмір матеріальної шкоди, завданої транспортному засобу позивача, та розрахований у відповідності до вимог Закону № 1961-IV, з урахуванням фізичного зносу, згідно експертного висновку встановлено у сумі 81 763,60 грн., а тому саме вказана сума матеріальної шкоди повинна бути сплачена страховою компанією у вигляді страхового відшкодування. Суд критично ставиться до заперечень представника страхової компанії про те, що розмір матеріальної шкоди було встановлено звітом оцінки заподіяної шкоди, а розмір матеріальної шкоди , визначений експертним висновком не можу бути прийнятий судом так як можливість потерпілому самостійного обрання способу оцінки надано Законом № 1961-IVвиключно при наявної бездіяльності страхової компанії. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до вимог п.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вказаний правовий висновок визначений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, а також від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18. Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. У практиці Європейського суду суд посилається на баланс вірогідностей задля оцінки обставин у справі. Так, зокрема, у рішенні від 23.08.2016 (заява №59166/12) «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») Європейський суд з прав людини наголошує, що «У країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Суд проаналізувавши , що до доказів у цивільному процесі, відповідно до вимог ч.2 ст. 76 ЦПК України відносяться експертизи , а звіти відносяться до простих письмових доказів , а також що у відповідності до положень ч.2 ст. 78 ЦПК обставини справи, які мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, приймає в якості належного та допустимого підтвердження розміру заподіяної, внаслідок ДТП, шкоди позивача саме висновок експерта №48-24, проведеного 05.03.2024 року експертом Крутих Є.О., та встановлює достовірним доказом підтвердження даним висновком розмір матеріальної шкоди у розмірі 81 763,60 грн. Приймаючи до уваги факт страхової виплати у розмірі 53 464,35 грн, а також наявний у полісі розмір франшизи у сумі 2600 грн., стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь [PERSON] підлягає матеріальна шкода у розмірі 25 699,25 грн. ( 81763,60 53 464,35 2600). Крім того, у відповідності до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У даному випадку суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт евакуації транспортного засобу позивача, пошкодженого внаслідок ДТП 01.02.2024, а тому витрати на евакуацію а також послуги стоянки, у загальної сумі 3590 грн., також підлягають стягнення в рахунок страхового відшкодування з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна». Водночас заявлені витрати на лікування у розмірі 5122,13 грн., пов`язані з бандажем на колінний суглоб від 03.02.2024 , МРТ колінного суглобу від 23.02.2024, бандаж на колінний суглоб від 25.02.2024 , на думку суду, не підтверджено як витрати пов`язані безпосередньо із вказаним ДТП , а фактично вимоги пов`язані із припущеннями того що вказані лікування пов`язані саме із ДТП від 01.02.2024 , так як у самих медичних документах не зазначено що вони пов`язані із наслідками ДТП та відсутність посилання на направлення сімейного лікаря , в якому було зазначено про наявність скарг на біль у колінному суглобі після ДТП. Частина шоста статті 81 ЦПК України визначає що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди,завданої внаслідок ДТП , суд виходить з того, що сам факт заподіяння шкоди власності пов`язаним з протиправними ( необережними ) діями відповідача є таким що спричиняє власнику моральні страждання. За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Враховуючи що позовні вимоги були заявлені до відповідача [PERSON] як особи винної у самому дорожньо-транспортної пригоді, а також наявність визнання відповідачем заявлених до нього позовних вимог суд прийшов до висновку що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню моральна шкода, заподіяна внаслідок ДТП від 01.02.2024, у заявленому розмірі 20 000 грн. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача ( ч.1,2 ст. 141 ЦПК України ). У даному випадку з матеріалів справи вбачається судові витрати понесені позивачем на загальну суму 9 239,20 грн., які складаються з вартості проведеного [PERSON] експертного дослідження у розмірі 5000 грн., та судового збору сплаченого при подачі позову у сумі 4239,20 грн. Вказаний розмір судових витрат підлягає стягненню з обох відповідачів у рівних частках по 4 619,60 грн з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: partial