Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

1. Описова частина Стислий виклад позицій учасників справи [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до АТ «Українська залізниця» у якому просять стягнути з відповідача на їх користь по 300 000 грн. у якості відшкодування моральної шкоди завданої смертю без врахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Свої вимоги обгрунтовують тим, що 21.08.2021 на перегоні Плиски Крути , 702 км потяг № 773 сполученням Шостка-Київ скоїв дотичний наїзд на батька позивачок [PERSON] , який в результаті отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Внаслідок смерті [PERSON] його дочкам (позивачам) було завдано моральну шкоду. Сам факт загибелі людини під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань його рідних, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Внаслідок смерті батька позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з їх сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Сталий життєвий устрій позивачів непоправно змінено з незалежних від них обставин. До смерті батька в позивачів було звичне життя, в якому батько займав важливе місце. Позивачі втратили можливість тривалого життєвого зв`язку з батьком, який поновлений бути не може. Смертю батька було зруйновано звичне коло спілкування позивачів, коло близьких людей з якими можна розділити будь які події в житті і які можуть надавати безумовну та безкорисну підтримку. В кожної людини є невелике коло найближчих людей, яке неможливо замінити і втрата людини з цього кола завдає непоправних втрат. Смерть батька спричиняє страждання для позивачів і, як і для будь якої людини, не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані. Біль та страждання позивачів посилюються тим, що рідна людина померла не природньою смертю в спокої, а страшною смертю в ДТП та, можливо, відчував біль та страх перед смертю. Попередній стан ніколи не може бути відновлений, оскільки смерть є невідворотною і непоправною втратою. Емоції пов`язані зі смертю є особливими емоціями, які неможливо порівняти з буд якими іншими стражданнями через їх глибину і тяжкість. Передчасна смерть батька стала різкою психотравматичною подією для позивачів. Особливу увагу заслуговує те, що страждання, пов`язані зі смертю, є не «одномоментними», а «триваючими», тому що втрата є непоправною подією. Встановити ціну людського життя неможливо, як і неможливо точно оцінити завдану моральну шкоду, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. З урахуванням наведеного вище, невідновності заподіяної шкоди, її тривалості та глибини страждань, позивачі оцінює розмір грошового відшкодування завданої смертю батька моральної шкоди у грошовому еквіваленті 300 000 грн. Такий розмір є розумним і справедливим і зможе хоча б частково допомогти в організації свого життя після тяжкої втрати. Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що смерть потерпілого [PERSON] настала внаслідок його власної грубої необережності, оскільки, на момент зіткнення з поїздом він перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, потерпілим порушені Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, що свідчить про наявність певної частини його вини у виникнення шкоди і про те, що у результаті грубої необережності він допустив настання шкідливого результату. Позовна заява не містить жодного доказового обгрунтування моральної шкоди (показання свідків, висновки експертиз, особисті пояснення). У позивачів та потерпілого був відсутній спільний побут, також відсутня інформація про матеріальну підтримку позивачів з боку потерпілого. Розмір моральної шкоди є завищеним. Відповідач наразі докладає значних зусиль для збереження життя людей та зміцнення обороноздатності держави, виконує евакуаційні рейси, перевозить військових та військові вантажі, у зв`язку з чим, несе значні витрати. Одночасно втрачає майно внаслідок воєнних дій, його доходи від здійснення своєї основної підприємницької діяльності зменшуються, що свідчить про неможливість відшкодування шкоди у заявленому розмірі. Позивачки у судове засідання не з`явились. Представник позивачів позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зазначивши, що сторона позивача визнає, що у діях потерпілого була груба необережність, однак, завдана шкода є непоправною, позивачки втратили батька. Також, просив стягнути кошти у рахунок відшкодування моральної шкоди без вирахування податків та інших обов`язкових платежів. Представник відповідача, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на доводи викладені у відзиві. Крім того, просила урахувати що відповідач є податковим агентом. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 24.09.2025 відкрите загальне позовне провадження у справі, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.01.2025 закрите підготовче провадження справа призначена до судового розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд установив, що 21.08.2021, на перегоні Плиски Крути 702 км. потяг № 773 сполученням Шостка-Київ скоїв наїзд на батька позивачок у справі [PERSON] , який у результаті отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. Електровоз № ЧС-7 №054 входив до складу пасажирського поїзда №773 та належить АТ «Укрзалізниця», перебуває на балансі виробничого підрозділу «Локомотивне депо Київ-Пасажирський» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». 21.08.2021 за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021270300000751 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СВ Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області від 06.12.2021 кримінальне провадження, було закрито, в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. У ході досудового розслідування встановлено, що 21.08.2021 о 17 год. 36 хв. на перегоні Плиски Крути 702 кілометр, потяг № 773 сполученням Шостка-Київ здійснив дотичний наїзд на [PERSON] [INFO] , в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження не сумісні з життям та помер на місці. З пояснень машиніста, встановлено, що наближаючись до платформи помітили об`єкт в безпосередній близькості до колій. Швидкість локомотива була 115 км/год. Подали звукові сигнали великої та малої гучності. Не реагував. Застосували екстрене гальмування. Здійснили наїзд на чоловіка, який лежав чи сидів біля колії разом з велосипедом. Гальмівний шлях 1000-1100 метрів. Згідно показань свідків та очевидців потерпілого [PERSON] бачили безпосередньо перед наїздом в стані сильного алкогольного сп`яніння, останній рухаючись на велосипеді в бік залізничної платформи декілька разів падав з велосипеду. Згідно з висновком судово-медичної експертизи №135 від 21.08.2021, смерть [PERSON] настала [INFO] внаслідок тяжких тілесних ушкоджень, які могли бути обумовлені комплексом однієї травми в умовах залізничної транспортної пригоди. При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа [PERSON] виявлено етанол у концентрації 3,3 г/л, що по відношенню до живої особи на момент настання смерті, може відповідати ступеню тяжкої алкогольної інтоксикації. У лікарському свідоцтві про смерть від 22 серпня 2021 року № 140 зазначено, що іншим суттєвим станом, який сприяв смерті є алкогольне сп`яніння. Вказана пригода відбулась через недотримання [PERSON] Правил безпеки для пішоходів визначених у Правилах безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54, а в діях працівників залізничного транспорту в даному випадку вини не вбачається. Відповідно до акту службового розслідування нещасного випадку невиробничого характеру від 01.09.2021 нещасний випадок стався 21.08.2021 о 17 год. 36 хв. Місце, де стався нещасний випадок: 702 км ПК2 непарна колія перегону Плиски-Крути під час слідування пасажирського поїзду № 773 сполученням Шостка-Київ на зупиночній платформі Хороше Озеро . Із пояснень локомотивної бригади чоловік з велосипедом піднімався на посадочну платформу Хороше Озеро, але втратив рівновагу і впав між платформою і рейками. На сигнали великої гучності чоловік не реагував, машиніст застосував екстрене гальмування. Наїзду на чоловіка попередити не вдалося. Нещасний випадок невиробничого характеру стався внаслідок порушення самим потерпілим «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2663 (далі - Правила), а саме, п.п. 2.3, 2.16, 2.20. Правил, а саме: при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. Підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України. Безпека руху поїздів - це комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв (частини перша-друга статті 11Закону України «Про залізничний транспорт»). Пунктом 100 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 року № 457, передбачено, що залізниці повинні забезпечувати потреби населення у пасажирських перевезеннях, безпеку користування залізничним транспортом, необхідні зручності, якісне обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, своєчасне перевезення і збереження багажу і вантажобагажу. Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, заборонено: при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід; підходити ближче ніж на 0,5 метра до краю платформи після оголошення про подачу або прибуття поїзда до його повної зупинки; пішоходам забороняється знаходитись на об`єктах залізничного транспорту в стані алкогольного сп`яніння. (пункти 2.3. 2.16, 2.20). Відповідно до статті 23 ЦК України кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї. Якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала (стаття 1167 ЦК України). Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також, залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верхов?ного Суду «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6 зазначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено» Таким чином, положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Відповідно до роз`яснень, наданих у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Аналогічна позиція міститься в Листі ВССУ від 01.02.2012 «Узагальнення судової практики розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки у 2010-2011 роках», відповідно до якого головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта буде зобов`язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Судом встановлено, що причиною смерті батька позивачок стали травми, завдані внаслідок зіткнення з потягом, тобто були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та грубою необережністю [PERSON] , яка сприяла виникненню шкоди. Вказані обставини не оспорюються сторонами. У зв`язку з вищевикладеним відповідач несе обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, власником якого він є. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на положення ч. 4 ст. 1193 ЦК України, матеріальне становище юридичної особи при вирішенні питання про зменшення розміру відшкодування шкоди, завданої юридичною особою, не враховується. Моральна шкода завдана позивачкам смертю батька, протягом усього життя спричинятиме їм душевні страждання. Відновити становище, яке існувало до його смерті неможливо. Сам факт загибелі батька є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів. Водночас всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України позивачі не надали доказів на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин, про роль яку відігравав батько у житті позивачок, тих обставин, що батько надавав їм матеріальну підтримку та допомогу, які у зв`язку з його смертю вони позбавлені можливості отримувати, на підтвердження тісних взаємовідносин з батьком, що він займав важливе місце у їх звичному житті, надавав їм безумовну та безкорисну підтримку та допомогу. З огляду на засади розумності та справедливості, та ураховуючи, що груба необережність батька позивачів сприяла виникненню шкоди, суд вважає за необхідне стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь позивачів по 150000,00 гривень. Таким чином позовні вимоги підлягають до часткового задоволення Відповідно до п.п.164.2.14 «а» статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому моральної шкоди. Таким чином, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. За таких обставин, підлягає до стягнення розмір моральної шкоди без відрахування податків та інших обов`язкових платежів. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачів звільнено від сплати судового збору на підставі п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до пп. 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1% відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. При поданні позовної заяви позивачі повинні були сплатити по 3000,00 грн. судового збору. Оскільки, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог (позовні вимоги задоволені на 50%) у загальному розмірі 300000,00 гривень. Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3000,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial