Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Демарчук Н.О. звернулася в суд з позовом до [PERSON] , про припинення та визнання права власності на земельну ділянку. У позові вказувала, що 30.01.2008 між ЗАT КБ «ПриватБанк» (після перейменування АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки дому. Згідно з договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який складається в цілому з: житлового будинку дерево, зазначеного в плані літ. «А», загальною площею 53,50 кв.м, в тому числі житловою площею 42,50 кв.м, з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами: сарай дерево літ. «Б», сарай дошка літ. «В», гараж дошка літ. «Г», вбиральня дошка літ. «Д», криниця бутова №1, огорожа штахетник №2. Майно належало іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Штефюк Н.В., нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу 23.01.2008 за реєстровим номером 457, зареєстрованого Вижницькому районному БТІ 23.01.2008 в реєстрову книгу №15, стор.126, за реєстровим №2459 та внесеного до Реєстру прав власності на нерухоме майно 23.01.2008 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна №1693/9. Майно передавалося в іпотеку з невід`ємними приналежностями, що знаходяться в ньому. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності. Предмет іпотеки знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення предмету іпотеки - жила нерухомість. Згідно з п.8 Договору, у відповідності до ст.6 ЗУ «Про іпотеку», іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку. Детальний опис якої зазначений у п.35.4 змінної частини договору, а саме йде посилання на земельну ділянку загальною площею 0,08 га, яка знаходиться в користуванні [PERSON] , де розташований предмет іпотеки за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.35.4. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці 0,08 га, яка знаходиться в користуванні Іпотекодавця, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області 24.01.2008 за №330. Іпотекодавець зобов`язується виготовити державний акт на вищезазначену земельну ділянку та передати її в іпотеку на протязі 12 місяців з часу підписання цього договору, про що будуть укладено додатково зміни та доповнення до іпотечного договору. На використання Іпотекодавцем земельної ділянки або його частини обмеження, обтяження не встановлені. Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Банк залишає за собою право при отриманні Іпотекодавцем державного акту на земельну ділянку оформити заставну відповідно до вимог договору Іпотеки. Відповідно до п.35.5 сторони визначили, шо вартість предмета іпотеки складає 110000,00 грн. Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого КП «Вижницьке РБТІ» 23.01.2008 за №17469860, загальна вартість нерухомого майна становить 29220,00 грн. При укладанні договору іпотеки, відповідачкою була надана довідка №330 від 24.01.2008, видана виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Чернівецької області, з якої вбачається, що житловий будинок, який належить [PERSON] , розташований в [ADDRESS] , на земельній площею 0,08 га, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку. Вказана земельна ділянка не приватизована, державний акт не виготовлявся. 21.09.2016 право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] було зареєстровано за АТ КБ «ПриватБанк». У процесі продажу даного житлового будинку позивачем було виявлено, що згідно Інформації з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , наявний кадастровий номер земельної ділянки 7320555300:01:002.2524, загальною площею 0,0832 га, вид використання - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд належить на праві приватної власності Іпотекодавцю [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ). Дата державної реєстрації земельної ділянки 24.01.2019, номер запису про право власності 30055560. Позивач не може здійснити реалізацію права власності на будинок за відсутності права власності на земельну ділянку. 21.09.2016 до АТ КБ «ПриватБанк» перейшло право власності на предмет іпотеки - об`єкт нерухомості (житловий будинок) з огляду на встановлені у ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України приписи власник нерухомого майна має право вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно. Право власності попереднього власника нерухомого майна на спірну земельну ділянку на підставі ст.141 ЗК України припиняється у зв`язку з набуттям іншою особою права власності на об`єкт нерухомості, що розташований на ній. Вважають доведеним, що з набуттям АТ КБ «ПриватБанк» права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] до нього, як до нового власника цього нерухомого майна, в силу положень ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України, перейшло належне попередньому власнику нерухомості право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7320555300:01:002:2524, загальною площею 0,0832 га. Посилаючись на ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 377, 392 ЦК України, ст.ст.120, 125, 141 ЗК України, ст.6 ЗУ «Про Іпотеку» просила: 1. Припинити право власності відповідача [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 7320555300:01:002:2524, площею 0,0832 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 2. Визнати за Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7320555300:01:00232524, площею 0,0832 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 3. Судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача Ніколаєнко О.М. заявлений позов підтримала, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Ковалюк М.Г. заявлений позов не визнав. Підтримав відзив на позов, у якому зазначив, що предметом спору у цій справі є земельна ділянка з кадастровим номером 7320555300:01:002:2524, площею 0,0832 га, яка розташована по [ADDRESS] , власником якої з 24.01.2019 є відповідачка, на якій розташований житловий будинок, який з 21.09.2016 перебуває у власності позивача. Вказані об`єкти були предметом спору у справі №2-733/12 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , про звернення стягнення, яка розглядалася у Вижницькому районному суді. 28.08.2012 Вижницьким районним судом у справі №2-733/12 ухвалено рішення, яке набрало законної сили 10.09.2012, яким звернуто стягнення на житловий будинок, який розташований у [ADDRESS] , як на предмет іпотеки за кредитним договором №CVVWGA00000002 від 30.01.2008, який укладений між позивачем та [PERSON] , за яким відповідачка виступала майновим поручителем шляхом укладення договору іпотеки. Даним рішенням відмовлено у задоволенні вимоги про звернення стягнення на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок на який звернуто стягнення. Відмовляючи у задоволенні цієї позовної вимоги судом зазначено таке: «Стосовно вимоги позивача, про звернення стягнення на земельну ділянку, то суд вважає, що в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки як вбачається з п.35.4 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язалася виготовити державний акт на вказану земельну ділянку та передати її в іпотеку на протязі дванадцяти місяців з часу підписання договору, про що повинні були бути укладені додатково зміни та доповнення до іпотечного договору, що зроблено не було. На використання іпотекодавцем земельної ділянки або його частини обмеження (обтяження) не встановлені, а доказів того, що вказана земельна ділянка належить саме відповідачу - суду не представлено». Так, дійсно відповідно до п. 35.4. договору іпотеки від 30.01.2008, який укладений між сторонами спору відповідачка зобов`язувалася протягом одного року, який починає свій відлік з 31.01.2008. Таким чином, строк виконання (останній день строку) зобов`язання щодо виконання цього пункту договору настав 31.01.2009. З 01.02.2009 у позивача виникло право вимоги щодо зобов`язання відповідачки виконати цей пункт договору, а у разі виконання цього пункту, відтак і право звернення стягнення. Але позивач не скористався своїм правом вимоги щодо зобов`язання відповідачки виконати п.35.4 договору іпотеки, що у свою чергу тягне за собою наслідки, встановлені ст.267 ЦК України, які просить застосувати. Оскільки умова договору, яка передувала виникненню права вимоги у позивача на земельну ділянку, як на предмет іпотеки, на якій розташований іпотечний житловий будинок, сторонами договору виконана не була, то у позивача і не виникло право вимоги щодо земельної ділянки, як предмету іпотеки, оскільки земельна ділянка не стала предметом договору іпотеки та на земельну ділянку не була оформлена Заставна. Під жоден з критеріїв, зазначених у ст.5 ЗУ «Про іпотеку» земельна ділянка станом на 30.01.2008 не підпадала та право іпотеки на земельну ділянку не зареєстроване. На підставі ст.17 ЗУ «Про іпотеку» з 21.09.2016 припинила дію іпотека за іпотечним договором і при цьому позивачу було достеменно відомо, що відповідачкою не виконані вимоги п.35.4 договору іпотеки та є рішення суду від 28.08.2012 про відмову у задоволенні позову, який подавався на підставі ст.6 ЗУ «Про іпотеку», на яку позивач посилається і у цьому позові. Станом на 21.09.2016 відповідачка не була власником земельної ділянки, а як слідує з матеріалів справи, стала її власником лише 24.01.2019, тобто після припинення дії іпотеки. Також зазначила, що договір іпотеки укладався на забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором №CVVWGA00000002 від 30.01.2008, який укладений між позивачем та [PERSON] . 15.09.2015 Вижницьким районним судом у справі №713/1329/15 ухвалено рішення про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором №CVVWGA00000002 від 30.01.2008 в сумі 402028,93 гривень. Однак позивач не зазначає, що існує таке рішення та чи виконане це рішення станом на дату подання цієї позовної заяви. Оскільки у разі виконання цього рішення зобов`язання боржника буде припинено (ст.599 ЦК України), а відтак припиняється зобов`язання іпотекодавця та це буде самостійною підставою для відмови у позові. У зв`язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, шляхом реєстрації за позивачем права власності на житловий будинок мала б зменшитися на відповідну суму і сума боргу за кредитом. Разом з тим і земельна ділянка, згідно витягу №НВ-7300815222025 має нормативно грошову оцінку у сумі 278942,74 грн, а відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 06.11.2025, оціночна вартість земельної ділянки кадастровий №7320555300:01:002:2524 становить 5735916,97 грн, що у 13 разів перевищує суму боргу за кредитом, а загальна вартість з житловим будинком становить 6309508,67 грн, що у 15 разів перевищує суму боргу за договором позики. [INFO] [PERSON] помер і у зв`язку з цим на підставі ст.608 ЦК України припинилися його зобов`язання, а відтак і майнового поручителя. Вона не є спадкоємцем після смерті [PERSON] . Позивачем не враховано, що станом на момент укладення договору іпотеки та на момент реєстрації за ним права власності на житловий будинок, відповідачка не була ні власником, ні користувачем земельної ділянки, оскільки у позивача були відсутні права на земельну ділянку, які б посвідчувалися належними правовстановлюючими документами. Тому земельна ділянка не підпадає під жодний з критеріїв, зазначених у ст.6 ЗУ «Про іпотеку», ст.120 ЗК України та ст.377 ЦК України. Позивач не реалізував своє право на оформлення права на земельну ділянку при набутті права на житловий будинок, що є підставою для застосування строку позовної давності, який збіг по відношення до рішення суду 2012 року - 31.01.2017, а по відношенню до переходу права власності на ж/б у 2016 році - 22.09.2019, який просить застосувати. Враховуючи, що право власності на земельну ділянку набуте відповідачкою на підставі безоплатної приватизації лише у 2019 році, то позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Їм необхідно було б оскаржити правовстановлюючий документ відповідачки на земельну ділянку та витребувати земельну ділянку з чужого незаконного володіння. Просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 01.09.2025 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 24.09.2025 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі, призначено підготовче засідання на 10.00 год. 21.10.2025 року та встановлено відповідачці строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати відзив на позов. Ухвалою суду від 11.12.2025 року зарито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Суд, заслухавши представників сторін [PERSON] , [PERSON] , вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав. На підтвердження позовних вимог представником позивача надано такі докази: копію договору іпотеки дому, укладеного 30.01.2008 між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , яка виступає майновим поручителем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №773, за умовами якого: 35.1 предметом цього договору є надання Іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.35.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань [PERSON] (по тексту - Позичальник) перед Іпотекодержателем, в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених Іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку Предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця. 35.2 За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань Іпотекодавцем за кредитним договором від 30.01.2008 №CVVWGA00000002, укладеного між Іпотекодержателем тп Позичальником по поверненню кредиту, наданого у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 79000,00 грн на строк з 30.01.2008 до 29.01.2018. 35.3 В забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором та Іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме, а саме: житловий будинок загальною площею 53,50 м.кв з належними до нього надвірними будівлями і господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS] і належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Штефюк Н.В., нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу 23.01.2008 за реєстровим №457, зареєстрованого у Вижницькому РБТІ 23.01.2008 в реєстрову книгу №15 стор. 126, за реєстровим №2459 та внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно 23.01.2008 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 11169319. 35.4 Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці площею 0,08 га (далі - Земельна ділянка), яка знаходиться в користуванні Іпотекодавця, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області 24 січня 2008 року за №330. Іпотекодавець зобов`язується виготовити державний акт на вищевказану земельну ділянку та передати її в іпотеку на протязі дванадцяти місяців з часу підписання цього договору, про що будуть укладено додатково зміни та доповнення до іпотечного договору. На використання Іпотекодавцем земельної ділянки або його частини обмеження (обтяження) не встановлені. Цільове призначення земельної ділянки: для обслуговування житлового будинку. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Банк залишає за собою право при отриманні Іпотекодавцями Державного акту на земельну ділянку оформити Заставну відповідно до вимог договору Іпотеки. 35.5 Сторони визначили, що вартість Предмета Іпотеки складає 110000,00 грн; копію Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 02.06.2025, згідно якої - кадастровий номер 7320555300:01:002:2524; цільове призначення - 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); категорія земель - землі житлової та громадської забудови; вид використання - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; форма власності - приватна; площа земельної ділянки - 0,0832; місце розташування - [ADDRESS] ; власник - [PERSON] ; дата державної реєстрації прав (в державному реєстрі прав) - 24.01.2019; номер запису про право (в державному реєстрі прав) - 30055560; орган, що здійснив державну реєстрацію права (в державному реєстрі прав) - Вижницька районна державна адміністрація; копію витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок №НВ-7300815222025 від 06.06.02025, згідно якого - нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7320555300:01:002:2524 становить 278942,74 грн; копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-9966802932025, сформованого 12.06.2025, згідно якого 19.02.2018 проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0832 га, кадастровий номер 7320555300:01:002:2524, цільове призначення 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відомості про власника відсутні, відомості про обтяження - відсутні, підстава технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 18.08.2018, виготовлена ТОВ «Глобус КО», [PERSON] ; копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №399369276 від 15.10.2024, згідно якої - 23.01.2008 на підставі договору купівлі-продажу ВКВ №910446 від 23.01.2008, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В. проведено державну реєстрацію права приватної власності [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 11169319; 30.01.2008 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31535326 від 23.09.2016, державний реєстратор Карвацька Г.Ф., Чернівецька міська рада, Чернівецька область, провела державну реєстрацію обтяження - заборону на нерухоме майно, особа, майно якої обтяжується - [PERSON] , номер запису про обтяження - 16545893; 30.01.2008 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31535326 від 23.09.2016, державний реєстратор Карвацька Г.Ф., Чернівецька міська рада, Чернівецька область, провела державну реєстрацію іпотеки згідно договору іпотеки №773, посвідченого 30.01.2008 приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., іпотекодавець - [PERSON] , іпотекодержатель - ЗАТ КБ «ПриватБанк», боржник - [PERSON] , номер запису про іпотеку - 16545776; 21.09.2016 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31535326 від 23.09.2016, державний реєстратор Карвацька Г.Ф., Чернівецька міська рада, Чернівецька область, згідно договору іпотеки ВКВ №910541, посвідченого 30.01.2008 приватним нотаріусом, провела державну реєстрацію права власності ПАТ КБ «ПриватБанк» на житловий будинок літ. «А», загальною площею 53,50 кв.м, житловою площею 42,50 кв.м, з належними до нього надвірними будівлями та спорудами: сараєм літ. «Б», сараєм літ. «В», гаражем літ. «Г», вбиральнею літ. «Д», криницею 1, огорожею №2, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1035242973205. На спростування позовних вимог та підтвердження заперечень проти позову представником відповідачки надано такі докази: копію заочного рішення Вижницького районного суду від 15.09.2015 по цивільній справі №713/1329/15-ц, провадження №2/713/523/15, яке набрало законної сили 28.09.2015, яким задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості та вирішено стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CVVWGA00000002 від 30.01.2008 в сумі 402028,93 грн, судовий збір в сумі 3654,00 грн та 150,00 грн за розміщення оголошення в ЗМІ. Даним рішенням встановлено, що 30.01.2008 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №CVVWGA00000002, згідно умов якого відповідач отримав кредит в сумі 79000,00 грн зі сплатою 16,08% річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитним договором з кінцевим терміном повернення 29.01.2018. Станом на 16.07.2015 сума загальної заборгованості становила 402028,93 грн, з яких: 69345,13 грн - заборгованість за кредитом; 99433,90 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1451,39 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 212416,18 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором; 250,00 грн - штраф (фіксована частина); 19132,33 грн - штраф (процентна складова); копію заочного рішення Вижницького районного суду від 28.08.2012 по цивільній справі №2-733/12, яке набрало законної сили 10.09.2012, яким задоволено частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про звернення стягнення та вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVVWGA00000002 від 30.01.2008 в розмірі 184994,02 грн звернути стягнення на житловий будинок загальною площею 53,50 м.кв, який розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) початковою ціною 110000,00 грн, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселено [PERSON] без надання іншого житлового приміщення зі зняттям з реєстраційного обліку у Вижницькому РС УДМС України в Чернівецькій області. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, рах. № [NUMBER] , МФО 305299 судовий збір в сумі 1849,94 гривень. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. Даним рішенням суду встановлено, що 30.01.2008 між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір №CVVWGA00000002, відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 79000,00 грн зі сплатою 16,08% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.01.2018. В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за договором кредиту №CVVWGA00000002 з відповідачем [PERSON] 30.01.2008 укладено договір іпотеки №CVVWGA00000002, згідно умов якого вона надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 53,50 м.кв з належними до нього надвірними будівлями і господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS] і належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Посвідченого Штефюк Н.В., нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу 23.01.2008 за реєстровим №457, зареєстрованого у Вижницькому РБТІ 23.01.2008 року в реєстрову книгу №15 стор.126, за реєстровим №2459 та внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно 23.01.2008 року за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 11169319. Сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складає 110000,00 грн. [PERSON] порушив умови кредитного договору №CVVWGA00000002 від 30.01.2008 щодо строків погашення кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом 05.07.2012 становила 184994,02 грн, з яких: 69795,13 грн - заборгованість за кредитом, 57118,51 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом, 715,60 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом, 48317,45 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, 250,00 грн - штраф (фіксована частина) та 8797,33 грн - штраф (процентна складова). Стосовно вимоги позивача, про звернення стягнення на земельну ділянку, то суд вважав, що в цій частині в задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки як вбачається з п.35.4 договору іпотеки іпотекодавець зобов`язалася виготовити державний акт на вказану земельну ділянку та передати її в іпотеку на протязі дванадцяти місяців з часу підписання договору, про що повинні були бути укладені додатково зміни та доповнення до іпотечного договору, що зроблено не було. На використання іпотекодавцем земельної ділянки або його частини обмеження (обтяження) не встановлені, а доказів того, що вказана земельна ділянка належить саме відповідачу - суду не представлено; довідку про оціночну вартість об`єкта нерухомості №201-20251106-0010714656 від 06.11.2025, згідно якої - оціночна вартість земельної ділянки площею 832 кв.м, з кадастровим номером 7320555300:01:002:2524, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель - землі житлової та громадської забудови, що розташована за адресою: [ADDRESS] , становить 5735916,97 грн; копію рішення Апеляційного суду Чернівецької області від 10.09.2012 по цивільній справі №2-733/12, яким апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Змінено рішення Вижницького районного суду від 28.08.2012, виключено з його мотивувальної частини висновок суду про відмову в задоволенні позову про зняття відповідачки [PERSON] з реєстраційного обліку. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Даним рішенням встановлено, що спірна земельна ділянка на момент укладення договору іпотеки та на час вирішення спору в суді у власності [PERSON] не перебувала, тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на земельну ділянку є правильним. Доводи апеляційної скарги про те, що земельна ділянка належить відповідачу згідно довідки виконкому Берегометської сільської ради №330 від 24.01.2008, є необґрунтованими, оскільки така довідка у матеріалах справи відсутня, вона не є правовстановлюючим документом, який би підтверджував право власності [PERSON] на земельну ділянку; копію ухвали Вижницького районного суду від 18.12.2012 по цивільній справі №2-п-19/12/2401, якою відмовлено у прийнятті заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення Вижницького районного суду від 28.08.2012 по цивільній справі №2-733/12/2401 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про звернення стягнення. Вирішуючи позовні вимоги про припинення та визнання права власності на земельну ділянку, суд застосовує такі норми права. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Дана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2024 у справі №567/3/22. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.03.2023 у справі №753/8671/21 та від 18.09.2023 у справі №582/18/21. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №638/2304/17. Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №761/42030/21. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст.377 ЦК України (у редакції, чинній на 21.09.2016 - час виникнення спірних правовідносин) до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). А відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України (у редакції, чинній на 21.09.2016 - час виникнення спірних правовідносин) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16 зазначено, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, інших положеннях законодавства. А у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі №200/606/18 викладено висновок про те, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів Давного Риму (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК України). Тлумачення п.1 ч.2 ст.16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою. Така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №127/23627/20 та від 05.12.2022 у справі №233/4580/20. Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.). По своїй суті такий спосіб захисту як визнання права охоплює собою і визнання права відсутнім. Така позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19.02.2024 у справі №567/3/22 та від 22.04.2024 у справі №346/2744/21. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності Позовна вимога про визнання права власності на майно не відповідає належному способу захисту права особи, яка право власності на це майно не набула. Така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2020 у справі №916/667/18. За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу. Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту. Тка позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі №914/2350/18 (914/608/20). Касаційний суд вже робив висновки про те, що у разі коли позивач набув право власності на об`єкт нерухомого майна, ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання права на земельну ділянку у порядку ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України. Дана позиція викладена в постановах Верховного Суду від 01.02.2023 у справі №175/1997/20, від 14.06.2023 у справі №570/3677/21 та від 14.12.2023 у справі №372/4844/21. У цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Об`єктивні межі застосування позовної давності встановлюються: (а) прямо (стаття 268 ЦК України); (б) опосередковано. Про це вказано у постанові Верховного Суду від 01.08.2018 у справі №641/76/17. Касаційний суд вже вказував, що: - положеннями глави 19 ЦК України встановлено загальне правило про поширення позовної давності на всі цивільно-правові вимоги, окрім тих, що як виняток зазначені у ст.268 ЦК України. Так, у ч.1 ст.268 ЦК України законодавець визначив, на які позовні вимоги не поширюється позовна давність. У ч.2 ст.268 ЦК України закріплено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Опосередковано межі застосування позовної давності визначаються з урахуванням сутності пред`явленої вимоги. Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.09.2022 у справі №385/321/20; - серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, не має вимоги іпотекодержателя до особи, яка набула статус іпотекодавця (набувач відповідного нерухомого майна) про визнання права іпотеки (чи про визнання права іпотекодержателя або визнання предметом іпотеки чи іпотечним майном) при відчуженні предмета іпотеки. Сутність вимоги іпотекодержателя до особи, яка набула статус іпотекодавця (набувач відповідного нерухомого майна) про визнання права іпотеки при відчуженні предмета іпотеки не виключає застосування до неї позовної давності. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.01.2025 у справі №127/12920/23. Касаційний суд підкреслює, що: серед переліку вимог, на які відповідно до закону позовна давність не поширюється, немає вимоги іпотекодержателя до іпотекодавця про визнання права власності на земельну ділянку, на якій розміщений предмет іпотеки, що необхідна для його обслуговування, та на який іпотекодержатель звернув стягнення в позасудовому порядку; вимога іпотекодержателя до іпотекодавця про визнання права власності на земельну ділянку, на якій розміщений предмет іпотеки, що необхідна для його обслуговування, та на який іпотекодержатель звернув стягнення в позасудовому порядку є «вимогою» у розумінні ст.ст.256, 268 ЦК України. Сутність вимоги іпотекодержателя до іпотекодавця про визнання права власності на земельну ділянку, на якій розміщений предмет іпотеки, що необхідна для його обслуговування, та на який іпотекодержатель звернув стягнення в позасудовому порядку, не виключає застосування до неї позовної давності. По своїй суті вимога іпотекодержателя до іпотекодавця про визнання права власності на земельну ділянку, на якій розміщений предмет іпотеки, що необхідна для його обслуговування, та на який іпотекодержатель звернув стягнення в позасудовому порядку, не може бути кваліфікована як негаторний позов. Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). Європейський суд з прав людини зауважив, що відмова національного суду обґрунтувати причину відхилення заперечення стосовно спливу позовної давності є порушенням статті 6 Конвенції. Встановлена законом позовна давність була важливим аргументом, вказаним компанією-заявником в ході судового розгляду. Якби він був прийнятий, то це, можливо, могло призвести до відмови в позові. Проте, суд не навів ніяких обґрунтованих причин для неприйняття до уваги цього важливого аргументу (GRAFESCOLO S.R.L. v. THE REPUBLIC OF MOLDOVA, № 36157/08, § 22, 23, ЄСПЛ, від 22 липня 2014 року). Положення ст.253 ЦК України поширюються на всі випадки встановлення початку перебігу строків. Касаційний суд, з урахуванням принципу розумності, враховує, що в окремих положеннях ЦК міститься правило про визначення перебігу строку «від дня» чи «з часу», а не «від наступного дня». Такий прийом законодавчої техніки законодавець застосував,

Outcome: dismissed