Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач звернувся до судуз позовом до [PERSON] про припинення права власності останнього на 1/8 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та виплатити з депозитного рахунку вартість 1/8 частки жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 25.11.2022 приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області та зареєстрованого в реєстрі за №742, позивач є власником 7/8 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок має в цілому 77,9 кв.м. загальної площі, 43,1 кв.м. житлової площі; з господарський будівель та споруд є сарай, гараж, вбиральня. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 25.11.2022 приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області та зареєстрованого в реєстрі за №745, позивач є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; кадастровий номер 7425810100:01:010:0030, площею 0,0925 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Спірний будинок розташований саме на цій земельній ділянці. Власником іншої 1/8 частини спірного будинку є відповідач [PERSON] на підставі договору дарування від 05.04.2001 № 798. Відповідач з часу набуття права власності на 1/8 частку спірного будинку ніколи в ньому не проживав, участі в утриманні будинку, догляду за ним ніколи не здійснював, жодних робіт щодо поточного чи капітального ремонту будинку не проводив. Відповідач також ніколи не приймав участі в сплаті своєї частки житлово-комунальних послуг. Це свідчить про ставлення відповідача до спірного будинку. Весь тягар по утриманню будинку, догляд за ним, підтримання в належному технічному стані, сплаті комунальних послуг з моменту отриманні у спадщину майна несе виключно позивач. З технічної точки зору, 1/8 частка спірного будинку є незначною, складає 9,7 кв.м. загальної площі та 5,4 кв.м. житлової площі, її виділ в окреме користування технічно неможливий з врахуванням планування та розташування спірного будинку. Оскільки позивач зареєстрований і проживає в м. Чернігові, є військовослужбовцем, учасником бойових дій, періодично відряджається до зони активних бойових дій, і не може постійно доглядати та утримувати в належному технічному стані спірний будинок, змушений продати його. Натомість продати 7/8 часток не є можливим, оскільки продажу підлягають об`єкти майна тільки в цілому. Згідно зі звітом №028/05/025 про оцінку майна від 11.06.2025, ринкова вартість спірного будинку становить 148072 грн., а 1/8 частка 18509,00 грн. Позивач направив 13.06.2025 року відповідачу пропозицію щодо викупу 1/8 частки спірного будинку за ринковою вартістю 18509,00 грн. Вказаний лист повернувся позивачу не отриманим. Позивачем внесена вказана сума у якості грошової компенсації [PERSON] вартості 1/8 частини будинку на депозитний рахунок ТУ ДСА України у Чернігівській області, що підтверджується квитанцією № 330758286 від 03.08.2025. У зв`язку з цим, позивач змушений звернутися до суду, оскільки відповідач не проживає в спірному житловому будинку, не цікавиться їм багато років, припинення права власності на частку в цьому об`єкті нерухомого майна не завдасть істотну шкоду його інтересам. Тому Позивач вважає за можливе припинити право власності відповідача зі сплатою на користь Відповідача грошової компенсації вартості його 1/8 частки в цьому об`єкті нерухомого майна в розмірі 18509,00 гривень. Ухвалою Сновського районного суду Чернігівської області від 26 серпня 2025 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. 23.09.2025, 11.11.2025, 02.12.2025 оголошено перерву у підготовчому засідання у цивільній справі №749/1182/25 та за клопотанням представника позивача витребувані докази, які необхідні для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ухвалою судді Сновського районного суду Чернігівської області від 23.12.2026 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивач та представник позивача не зявилися, надали заяву про розгляд справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема судом було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі № 749/1182/25 відповідача [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомляв, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Приписами статей 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно Інформаційної довідки ТОВ «Трудовий колектив Чернігівського бюро технічної інвентаризації» від 11.06.2025 року, встановлено, що станом на 31.12.2012 р. зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] , а саме: [PERSON] є власником 1/8 частини житлового будинку на підставі договору дарування від 05.04.2001 № 798; [PERSON] є власником 7/8 частин житлового будинку на підставі Свідоцтва про право власності від 06.06.1989. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 25.11.2022 приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області та зареєстрованого в реєстрі за №742, позивач [PERSON] є власником 7/8 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок має в цілому 77,9 кв.м. загальної площі, 43,1 кв.м. житлової площі; з господарський будівель та споруд є сарай, гараж, вбиральня. Так, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 25.11.2022 приватним нотаріусом Корюківського районного нотаріального округу Чернігівської області та зареєстрованого в реєстрі за №745, позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; кадастровий номер 7425810100:01:010:0030, площею 0,0925 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка). Спірний будинок розташований саме на цій земельній ділянці. Весь тягар по утриманню будинку, догляд за ним, підтримання в належному технічному стані, сплаті комунальних послуг з моменту отриманні у спадщину майна несе виключно позивач, що підтверджується наданими квитанціями про оплату комунальних послуг. Згідно із частиною першою статті 16 ЦКодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У статті 41 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України). Відповідно до частин першої-третьої статті 358ЦКУкраїни право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників передбачено у статті 365 ЦК України, якою визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що завдана внаслідок такого припинення шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном. Також, питання чи є частка незначною підлягає вирішенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі № 908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень статті 365 ЦК України можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності. Подібні за змістом правові висновки Верховний Суд навів у постановах від 18 липня 2019 року у справі № 210/2236/15-ц, 19 жовтня 2019 року у справі № 750/11178/17, 26 грудня 2019 року у справі № 303/4849/16-ц, 02 листопада 2021 року у справі № 263/13236/16-ц. При цьому, Верховний Суд у своїх постановах зазначає, що при вирішенні справ про припинення права на частку у спільному майні в частині не завдання шкоди інтересам відповідача та членам його сім`ї суди насамперед зобов`язані дослідити наявність у відповідача іншого житла. У разі відсутності такого житла позбавлення особи права на частку у спільному майні, яке є єдиним зареєстрованим за ним житлом, буде розцінюватися як завдання шкоди його інтересам та інтересам членам його сім`ї. Відповідно до звіту №028/06/025 про оцінку майна, а саме будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальнею площею 77,9 кв.м. (житлової площею 43,1 кв.м.), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість становить 148072,00 грн., ринкова вартість 1/8 частки становить 18509,00 грн. 03.08.2025 року позивачем внесено на рахунок ТУ ДСА України у Чернігівській області грошові кошти у розмірі 18509,00 грн., у якості грошової компенсації [PERSON] вартості 1/8 частини будинку, що підтверджується квитанцію № 738761 від 03.08.2025 року. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, не ведуть спільне господарство, відповідач не бере участі у витратах, яких потребує утримання майна тощо. Отже, можна стверджувати про неможливість спільного володіння та користування майном. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Відтак, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи інтереси сторін, їх право на частку у нерухомому майні, а також те, що відсутня технічна можливість виділу в натурі частки з об`єктів нерухомого майна, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вказані витрати також повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача. З огляду на вищевикладене, суд стягує з відповідача понесені позивачем витрати по оплаті судового збору у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved