Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до Лугинського районного суду Житомирської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, сплаченого судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором № 694541 від 28.03.2023 року в розмірі 11730,00 грн., суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 року та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що зазначена у позові заборгованість утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем боргових зобов`язань за вказаним договором. 27.11.2025 року винесено ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження та призначення справи до судового розгляду. 23.12.2025 року до суду надійшла інформація стосовно рахунків [PERSON] . Представник позивача надіслав заяву про розгляд цивільної справи у відсутності представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся судом у встановленому ст.ст. 128, 130 ЦПК України порядку, шляхом направлення судового повідомлення на адресу вказану в позовній заяві, яка є останньою відомою адресою його реєстрації, що підтверджується поштовими конвертами. Також відповідач повідомлявся про день, час та місце судового засідання через публікацію оголошення на сайті суду. Жодних заперечень, клопотань та відзиву на позов від відповідача на адресу суду не надходило. Відповідач у порядку ст. 178 ЦПК України у визначений строк відзиву на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Оскільки явка відповідача судом не визнавалась обов`язковою, участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, а також враховуючи, що відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч.8 ст.178 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положення цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. 28.03.2023 року укладено договір № 694541 про надання споживчого кредиту по продукту "NewShort" між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та [PERSON] та надано грошові кошти в розмірі 1500,00 грн., строк кредитування: 420 днів до 22.03.2024 року, з стандартною процентною ставкою 2,2 % в день. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 13380 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 47541,10 % річних. Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Кредитний договір укладено в електронній формі та підписано одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону, повідомлений останнім товариству в ІТС товариства. Факт підписання зазначеного договору також підтверджується довідкою про ідентифікацію. Товариство виконало свої зобов`язання за договором, зокрема, 28.03.2023 року перерахувало грошові кошти в сумі 1500,00 грн. шляхом їх перерахування на платіжну картку клієнта [NUMBER] , що підтверджується листом № 20251020-254 від 20.10.2025 року. 01.02.2024 року ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" уклали договір факторингу № 01022024 за умовами якого останній набуло право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором № 694541 про надання споживчого кредиту від 28.03.2023 року. Зазначене підтверджується також витягом з реєстру боржників, платіжною інструкцією № 74875 від 01.02.2024 року та актом приймання-передачі реєстру боржників до зазначеного договору. Станом на дату подання позову заборгованість [PERSON] перед позивачем становить 117030,00 грн., яка складається з 1500 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 10230 грн. - заборгованість за процентами. При цьому заборгованість починаючи з 01.02.2024 року не змінювалась, що підтверджується розрахунком заборгованості. 10.11.2025 року відповідачу направлялась досудова вимога № 23346237 . Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що статтею 204 ЦК України регламентована презумпція правомірності правочину. Відповідно до наведеної норми права, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На час розгляду справи договір про споживчий кредит договір № 694541 про надання споживчого кредиту від 28.03.2023 року та договір факторингу № 01022024 від 01.02.2024 року недійсними, розірваними чи припиненими не визнані. На ім`я [PERSON] в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" емітовано карту № [NUMBER] та 28.03.2023 року на дану картку було зараховано грошові кошти в сумі 1500,00 грн., що підтверджується листом № 20.1.0.0.0/7-251216/113473-БТ від 17.12.2025 року. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з вимогами ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. За положеннями ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з вимогами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем доведено факт укладення договір № 694541 про надання споживчого кредиту по продукту "NewShort" між ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" та [PERSON] на суму 1500 грн., які відповідач отримав шляхом перерахунку на картку, яка емітована на його ім`я, та уступки права вимоги до боржника. Уклавши договір, відповідач взяв на себе зобов`язання повернути позику в обумовлений строк та сплатити проценти за користування коштами. Суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості первісного кредитора - ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" відповідає умовам договору про споживчий кредит щодо порядку нарахування відсотків. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, як і жодних доказів на спростування його обов`язку повернення кредитних коштів та процентів за користування ними у розмірі, зазначеному позивачем. Суд приходить до висновку, що, оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов`язання з повернення отриманої суми кредиту та відсотків, при цьому, право грошової вимоги правомірно набуто позивачем у справі, вимоги про стягнення грошових вимог є обґрунтованими. Щодо вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу. За правилами п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, акта № 232 наданих послуг від 10.11.2025 року, детального опису наданих послуг за вказаним договором від 10.11.2025 року позивач сплатив за надання правової допомоги 8000 гривень. Таким чином, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2422,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, що підтверджено платіжною інструкцією № 15160 від 08.07.2025 року.

Outcome: approved