Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Коллект Центр" в особі директора Ткаченко М. звернулося до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30.05.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем [PERSON] укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0508687673, за умовами якого, відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 грн., який зобов`язався повернути та сплатити відсотки за користування ним. 14.07.2021 року між ТзОВ «Інфінанс» та ТзОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0508687673. 10.01.2023 року між ТзОВ «Вердикт Капітал» та ТзОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0508687673. Позивач вказує, що [PERSON] , свої зобов`язання за договором №0508687673 належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 123779,93 грн. з яких: 8000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 115779,93 грн. - заборгованість по відсотках. На підставі наведеного, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №0508687673 від 30.05.2019 року в сумі 107259,93 грн., з яких: 8000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту 99259,93 грн. - заборгованість по відсотках, та понесені судові витрати по справі. Ухвалою судді від 03 листопада 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Станом на 28 січня 2025 року відзив на позов від відповідача до Луцького міськрайонного суду Волинської області не надійшов. Представник позивача у судове засідання не з`явився. В прохальній частині позовної заяви представник позивача просить суд розглянути справу за його відсутності на підставі ч.3 ст.211 ЦПК України, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження, надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. В матеріалах справи наявна довідка про доставку SMS повідомлення [PERSON] , на судові засідання 03 грудня 2025 року та 28 січня 2026 року, також в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, надіслане [PERSON] , відповідно до його зареєстрованого місця проживання, яке повернулося з відміткою «повернуто за закінчення терміну зберігання». Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 611, 651, 1048, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 30.05.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та відповідачем [PERSON] укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0508687673, за умовами якого, відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 грн., строком на 30 днів, з відсотковою ставкою 1,75 % за один день користування кредитом, який зобов`язалася повернути та сплатити відсотки за користування ним. Також зазначено анкетні відомості про позичальника, зокрема, прізвище ім`я по батькові, дата народження, РНОКПП, серія та номер паспорта, адреса реєстрації (а.с. 9-11). Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно ч.1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Частиною 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до абзацу 3 ч.1 ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами по даній справі в установленому законом порядку був укладений договір про надання позики в електронній формі, на підставі якого між ними виникли відповідні договірні правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Інфінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу позику відповідно до умов укладеного договору, що підтверджується інформаційним листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08.07.2025 року, про перерахування коштів 24.02.2019 року в розмірі 8000,00 грн. на картку [NUMBER] . Отже, судом встановлено, що ТОВ «Інфінанс» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав грошові кошти у розмірі встановленому договором. 14.07.2021 року між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 14-07/21, у відповідності до умов якого, до останнього перейшли права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0508687673. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено договір № 10-01/2023, відповідно до якого ТзОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 0508687673. Відповідно до реєстру боржників до договору № 10-01/2023 від 10.01.2023 позивач набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 123779,93 грн. з яких: 8000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 115779,93 грн. - заборгованість по відсотках. Судом встановлено, що у порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та у зв`язку із цим у нього утворилась заборгованість перед ТОВ «Коллект Центр», у розмірі 123779,93 грн. з яких: 8000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 115779,93 грн. - заборгованість по відсотках. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності, позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 0508687673 від 30.05.2019 року в сумі 107259,93 грн., з яких: 8000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 99259,93 грн. - заборгованість по відсотках. Однак суд, не погоджується з розрахунком суми відсотків, наданим позивачем, з огляду на наступне. Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 0508687673 від 30.05.2019 року, відповідач отримав кредит в розмірі 8000,00 грн., строк кредитування - 30 днів, строк дії договору 3 роки, з відсотковою ставкою 1,75 %, за один день користування кредитом, за умови належного виконання умов договору. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Таким чином, кредитним договором № 0508687673 від 30.05.2019 року визначено строк кредитування 30 днів, відповідно нарахування відсотків за користування кредитом, повинно здійснюватись протягом строку кредитування, погодженого сторонами. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача підлягають до стягнення сума основного боргу в розмірі 8000,00 грн. та відсотки за вказаним кредитним договором у розмірі 3675,00 грн. за період з 30.05.2019 року по 29.06.2019 року (8000,00 грн. х 1,75 % (відсоткова ставка у зв`язку з неналежним виконанням умов договору) : 100 % = 140,00 грн. х 30 днів = 4200,00). Отже, на думку суду позов підлягає до часткового задоволення в загальному розмірі 12200,00 грн, що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8000,00 грн., заборгованості за відсотками 4200,00 грн. В іншій частині позовних вимог суд вважає за необхідно відмовити. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача кредитну заборгованість в сумі 12200,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правничу правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024 року; заявка на надання юридичної допомоги № 764 від 01.09.2025 року; витяг з Акту № 14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 року; тарифи на послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (2422,40 грн). Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 0566510040 від 20.10.2025 про сплату судового збору в сумі 2 422,40 грн. Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір в сумі 2 422, 40 грн. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому із відповідача на користь позивача стягуються понесені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог (11,37 %), а саме судовий збір в розмірі 275,53 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2843,56 грн..

Outcome: partial