Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості в розмірі 34 414,80 (тридцять чотири тисячі чотириста чотирнадцять гривень 80 копійок), з яких сума кредиту 9500 (дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), сума процентів за користування кредитом 15084,2 (п`ятнадцять тисяч вісімдесят чотири гривні 20 копійок), нараховані позивачем проценти за 52 календарних днів - 9 830,60 (дев`ять тисяч вісімсот тридцять гривень 60 копійок); сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок) та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч гривень 00 копійок). Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, про що отримано свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ФК №870 від 28.02.2017, видане Національним банком України. Також, ТОВ «Авентус Україна» має ліцензію на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, яка видана розпорядженням Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 28.03.2017 р. №756. 23.07.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 6892499 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом №205-ОД від 10.02.2022 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. 24.07.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] , за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено додаткову угоду до договору № 6892499 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 року та розміщених їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору, з урахуванням додаткової угоди до договору, сума кредиту (загальний розмір) складає 9500 грн (п.1.3. Кредитного договору); Строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Детальні терміни та дата останнього платежу по кредиту (17.07.2024) вказується в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору з урахуванням додаткової угоди до договору. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 9500 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення. Відповідач зайшов на Веб-сайт ТОВ «Авентус Україна» https://www.creditplus.ua, де він мав змогу ознайомитись з текстом примірного кредитного договору, Правилами, Паспортом споживчого кредиту, інформацією передбаченою частиною 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ліцензією, фінансовим звітом тощо. Надалі відповідач пройшов реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» (надалі - «ITC»). Після прийняття ТОВ «Авентус Україна» позитивного рішення щодо надання кредиту відповідачу ТОВ «Авентус Україна» зробив йому пропозицію в Особистому кабінеті укласти електронний Кредитний договір, який містив усі істотні умови, і з якими відповідач ознайомився до моменту укладання. Після прийняття відповідачем умов Кредитного договору з ним укладено електронний Кредитний договір, який був підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «С7944», після чого відповідач отримав кредит в сумі 7500 грн. на свою платіжну карту № [NUMBER] . Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № [NUMBER] , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання Кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Зазначений Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом. Відповідно до умов Додаткової угоди до Договору Сторони домовились збільшити суму кредиту на 2000 гривень, в зв`язку з чим погодили внести наступні зміни до договору: 1.1 Викласти п.1.3 Договору в новій редакції: «1.3. Сума кредиту(загальний розмір) складає: 9500 гривень. Тип кредиту - кредит.» Додаткова угода була підписаний відповідачем у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «А8789», після чого відповідач отримав кредит в сумі 2000 грн. на свою платіжну карту № [NUMBER] . З огляду на викладене вище, кредитні кошти відповідачу перераховувалися за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб обумовлений умовами кредитного договору на банківську картку № [NUMBER] , що повною мірою відповідає вимогам чинного законодавства. Укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: 1.5.1.Стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. У період з 23.07.2023 по 26.05.2024 відповідачем здійснено оплати на рахунок первісного кредитора в розмірі 0,00 грн., які спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,00 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у розмірі 0,00 грн. Позивачем нараховано проценти за 52 календарних днів (27.05.2024 - 17.07.2024) в межах строку договору відповідно до наступного: 9500 грн. х 1,99 % = 189,05 грн. х 52 календарних днів = 9 830,60 грн. Згідно із п.1.1. Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року, за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Враховуючи те, що на момент укладання Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, строк договору № 6892499 про надання споживчого кредиту від 23.07.2023 року не сплив, позивачем здійснено нарахування процентів за| користування грошовими коштами за 52 календарних днів з 27.05.2024 року по 17.07.2024 року. Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед Кредитором 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та позивачем, як фактором, укладено Договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту зазначену при укладенні Кредитного договору відповідного повідомлення. Відповідно до п.1.1. Договору Факторингу за цим договором Позивач (Фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 1.2. Договору Факторингу Перехід від Клієнта (ТОВ «Авентус Україна») до Фактора (Позивача) Вимоги Заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права Вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) Права Вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Отже, до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05.2024 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором у розмірі: заборгованість за Кредитним договором відповідача склала: сума кредиту 9500 грн, сума процентів за користування кредитом - 15084,2 грн, всього 24584,2 грн. Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 9500 грн - тіло кредиту та 15084,2 грн - нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 52 календарних днів - 9830,60, всього - 34 414,80 грн. Ухвалою суду від 25.06.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відзив обґрунтований наступним. Щодо долучено кредитного договору, позивачем не надано жодного доказу направлення ідентифікатора відповідачеві (наприклад довідки від мобільного оператора), не надано доказів використання відповідачем ідентифікатора. Саме на позивача законом покладено обов`язок доказування обставин, на які він посилається у позовній заяві. Позивачем не надано доказів надіслання кредитодавцем та отримання відповідачем листів на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлень щодо зазначеного договору, здійснення відповідачем входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. Позивачем не надано доказів приєднання відповідача до Правил надання коштiв у позику, в тому числi i на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які затверджені Наказом Директора ТОВ «АВЕНТУС Україна» від 10.02.2022 р. №205 - ОД, зокрема шляхом їх окремого підписання, а тому самі по собі такі Правила не можуть оцінюватись судом як договір приєднання та породжувати передбаченими цими правилами права і обов`язки для відповідача. Паспорт споживчого кредиту не є тим документом, який Закон України «Про споживче кредитування» включає до форми договору про споживчий кредит. Вказаний паспорт не встановлює остаточних умов кредитування, а тому клієнт споживчих послуг не міг розраховувати, що саме інформація, вказана в Паспортах, буде використовуватись позивачем для визначення умов кредитування. Між сторонами не було досягнуто згоди щодо умов користування кредитом. Щодо відсутності доказів перерахування коштів, позивачем не надано жодних первинних документів на підтвердження заявленої заборгованості за кредитним договором №6892499 від 23.07.2023 та додатковою угодою. Матеріали справи не містять доказів щодо перерахування коштів від ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», зокрема кредитних, на рахунки ТОВ «Авентус Україна» для здійснення переказу коштів на виконання вимог Договору №6892499 від 23.07.2023 та додаткової угоди для подальшого переказу їх відповідачу. З наданих довідок неможливо ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. Доказами, які можуть підтвердити факт надання позивачем і отримання відповідачем кредитних коштів і, як наслідок, наявність або відсутність заборгованості, її розмір, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, в свою чергу, розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Розрахунки є виключно внутрішніми документами фінансової установи, підготовленими його працівниками, та відображають односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Розрахунки заборгованості містять лише суму заборгованості. Таким чином, будь-які твердження позивача стосовно розміру заборгованості, погашення її (в разі наявності) мають бути підтверджені належними доказами. За умови відсутності відповідних доказів неможливо зробити висновок про належність, достовірність та достатність розрахунку позову, який є одностороннім документом позивача та не був погоджений з відповідачем. Отже, на обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем надані копії кредитних договорів, складені ним розрахунки заборгованості за цими договорами, які, за умови відсутності інших доказів у справі, а саме, первинних документів, оформлених відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» (виписки з особового рахунку клієнта та ін.), не можуть бути оцінені судом як належні і достатні докази в підтвердження факту наявності заборгованості у відповідача та її розміру. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданих відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Нарахована позивачем сума по відсоткам кредитним договором в розмірі 24 914,80 грн. не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Сума заборгованості за відсотками в рази перевищує суму заборгованості за кредитом. Договір відступлення прав вимоги не містить інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містить даних про особу-боржника, відомостей щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів. Договір відступлення прав вимоги є рамковим, в його тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора. Наданий документ Витяг з Реєстру боржників від 27 травня 2024 року до договору відступлення прав вимоги №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року» не є належним доказом наявності заборгованості, що відповідно до вимог цивільного процесуального закону не встановлює реальне виконання чи невиконання кредитного договору боржником/відповідачем. Зазначена у ньому інформація, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Надана копія витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року суперечить умовам договору відступлення прав вимоги та є недопустимим доказом, оскільки її зміст може бути змінено в односторонньому порядку та викладено в зручній для позивача формі, що не відповідає оригіналу, тому такий доказ не може бути взятий судом до уваги. Окрім того, матеріали справи не містять належних доказів повідомлення відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором. Таким чином, позивачем не підтверджено факт відступлення права вимоги за кредитним договором №6892499 від 23.07.2023. Позивачем не було набуто належним чином права вимоги відносно відповідача за кредитним договором, що становить предмет спору в цій справі, не подано належних доказів з даного приводу, а відтак позивач є неналежною стороною по вказаній судовій справі та заявлені ним позовні вимоги задоволенню не підлягають. Позивачем не було доведено належними доказами обґрунтування нарахування відповідачу заборгованості за відсотками за 52 календарних днів у сумі 9 830,60 грн. Беручи до уваги, що не було доведено належним чином відступлення права вимоги до відповідача за кредитним договором №6892499, позивач необґрунтовано та безпідставно вимагає стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за 52 календарних днів у сумі 9 830,60 грн. Позивачем право вимоги відносно відповідача, як боржника у зобов`язанні, не набуто, позивач є неналежною стороною по вказаній справі, а відтак не має права вимагати від відповідача сплати заборгованості за кредитним договором №6892499 від 23.07.2023. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог об`єктивно не підтверджені, позивачем не доведено достатніми доказами те, що він є законним правонаступником стягувача за кредитним договором, та, відповідно, належним позивачем у даному спорі, а відтак підстави для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором відсутні, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. 19.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої просили задовольнити позовні вимоги, вказавши 23.07.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] за допомогою Інформаційно телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний договір №6892499, переказ коштів, виданих в рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку, яку відповідач особисто зазначив в заяві про отримання кредиту, нарахування процентів за користування кредитними коштами здійснювалось в межах строку користування кредитом відповідно до вимог діючого законодавства та умов кредитного договору, право грошової вимоги до відповідача доведено належними та допустимими доказами. Ухвалою суду від 10.12.2025 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача подала заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, просила відмовити у задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. 23.07.2023 ТОВ «Авентус Україна» і [PERSON] уклали договір №6892499 про надання споживчого кредиту за допомогою ІТС, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки ТОВ правильності введення коду, направленого ТОВ на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. На умовах, встановлених договором, ТОВ надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Пунктами 1.3-1.5.1 розділу 1 договору визначено, що сума кредиту (загальний розмір) становить 7500 грн. Строк кредиту- 360 днів. Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день. Додатковою угодою від 24.07.2023 року до Договору № 6892499 від 23.07.2023 року, укладеною між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] визначено, що сторони домовились збільшити суму кредиту на 2000 грн. у зв`язку з чим погодили внести наступні зміни до Договору викласти п.1.3 Договору в новій редакції: «Сума кредиту (загальний розмір складає 9500 гривень. Тип кредиту кредит.» Згідно Таблиці обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору, загальна вартість кредиту складе 77518,20 грн., реальна річна процентна ставка складе 45256,87 % річних. Відповідно до Паспорту споживчого кредиту стандартна процентна ставка становить 726,35 % річних (1,99% в день) та застосовується у межах строку кредиту. Знижена процентна ставка становить 0,199% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. За умовами договору кошти кредиту надаються у безготівковій формі, шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] . Договір та додаткова угода підписані [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором С7944 23 липня 2023 року та [NUMBER] 24 липня 2023 року, відповідно. Як вбачається з матеріалів справи, факт перерахування коштів відповідачу на зазначений у договорі розрахунок, у розмірі 7500 грн. 23 липня 2023 року та 2000 грн. 24 липня 2023 року підтверджується інформацією АТКБ «ПриватБанк», що витребувана на підставі ухвали суду від 10.12.2025 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума заборгованості складає 34414,80 грн., з яких 9500 грн. тіло кредиту, 15084,20 грн. нараховані проценти. Разом з цим позивач у позовній заяві зазначив, що згідно п. 1.5.1. кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. 26.05.2024 відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. Позивачем нараховано проценти за 52 календарних днів (27.05.2024-17.07.2024) в межах строку договору, а саме: 9500 грн. * 1,99 % = 189,05 грн.*52 календарних днів = 9830,60 грн. В обґрунтування позовних вимог Товариство посилалось на те, що 23.07.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем, за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи укладено електронний договір №6892499 про надання споживчого кредиту та додаткову угоду від 24.07.2023 року. Загальний розмір кредиту складав 9500 грн, строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 20 днів, дата останнього платежу по кредиту 17.07.2024 року, з процентною ставкою 1,99% в день. ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредит у розмірі 9500 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 1,99% в день. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. 27.05.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія» «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, відповідно до якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Станом на дату звернення до суду, заборгованість відповідача не сплачена і складає 34414,80 грн., з яких сума кредиту 9500 грн., сума процентів за користування кредитом у розмірі 15084,20 грн., нараховані проценти за 52 календарних днів у розмірі 9830,60 грн. Просив стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 6892499 від 23.07.2023 року у розмірі 34414,80 грн., а також сплаченої суми судового збору в сумі 2 422,40 грн і витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що проценти за користування кредитом це проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Як регламентовано ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження (ст.1080 ЦК України). За сформованою позицією Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц тлумачення ч.1 ст.512 ЦК України дає підстави для висновку, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України). Відповідно до зазначених положень закону сторони договору факторингу можуть самостійно визначити спосіб та порядок передання права вимоги до третьої особи (боржника) і момент набуття фактором такої вимоги визначається умовами договору факторингу. Згідно положень ч.1 ст.15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається в письмовій формі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно з ч.1, ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Статтею 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами п.12 ч.1 вказаної статті Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. У своїй постанові від 29 січня 2021 року у справі № 922/21/20 Верховний Суд України зазначив, що електронний доказ може бути поданий у формі паперової копії. Подання електронного доказу в паперовій копії не свідчить про недопустимість такого доказу. Надані до суду докази у паперовій формі належним чином засвідчено відповідно до Державного стандарту України. Відповідно до ст. ст.13,43,81 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв`язку укладанням: 23.07.2023 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та [PERSON] кредитного договору № 6892499 та додаткової угоди до нього 24.07.2023 року, з подальшим укладанням 27.05.2024 між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» договору факторингу № 27.05/24-Ф, у результаті чого ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 6892499 від 23.07.2023 на суму заборгованості 34414,80, з яких: 9500 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15084,20 коп. - сума заборгованості за відсотками, нараховані проценти за 52 календарних днів 9830,60 грн. та наявності з боку відповідача невиконаних зобов`язань за цим договором на вказану суму. Оскільки зазначений перехід права вимоги до позивача відбувся у межах строку договору, до ТОВ відповідно до умов договору факторингу та вимог ст.514 ЦК України перейшли всі права та обов`язки кредитора, в тому числі і щодо нарахування відсотків. Доказів здійснення відповідачем оплати за договором кредиту матеріали справи не містять, тому, позивач правомірно нарахував передбачені договором кредиту відсотки за користування кредитом у період з 27.05.2024 року по 17.07.2024 року, що охоплюється строком кредитного договору. Позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 9500 грн. Укладений договір та додатки до нього, підписані відповідачем, свідчать про обізнаність позичальника з умовами кредитування, щодо процентних ставок, строку надання кредиту, порядку повернення тощо. Відповідачем взяті на себе зобов`язання не виконані, борг не повернуто. На підтвердження переходу до позивача права вимоги до [PERSON] ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» надало копії договору факторингу, актів прийому-передачі до цього договору, витягу з реєстру боржників щодо відповідача та докази оплати за договором факторингу. Таким чином, з урахуванням викладеного вище суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлялось про відшкодування понесених ним судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 2422,40 грн та витрат понесених на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. У матеріалах справи наявний Договір про надання правової допомоги адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» № 10/12-2024 від 10.12.2024, акт прийому-передачі виконаних робіт згідно договору № 10/12-2024 від 10.12.2024, з якого вбачається, що вартість правової допомоги складає 10 000 грн., рахунок на оплату № 7887-12/05-2025 від 12.05.2025 року. Представник відповідача у відзиві на позовну заяву вказала про те, що вартість правничої допомоги в сумі 10000 грн. з огляду на малозначність справи та складність написання позову є неспівмірними, відповідач не погоджується з таким розміром правової допомоги, адже вартість правової допомоги є значно завищеною та не відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їх вартості. Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно висновків викладених Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved