Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 319826351 від 05 грудня 2021 року у загальному розмірі 18 096 грн, у тому числі: тіло кредиту 5800 грн, відсотки 12 296 грн. Ухвалою від 09 вересня 2025 року відкрито провадження у справі, встановлено відповідачу строк для подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідач, яка не має зареєстрованого Електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІТС, двічі викликалася до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України відповідно до положень частини 11 статті 128 ЦПК України. Оголошення про виклик відповідача у судове засідання на 17 листопада 2025 року опубліковане 09 жовтня 2025 року. (а.с.26) Оголошення про виклик відповідача у судове засідання на 28 січня 2026 року опубліковане 24 листопада 2025 року. (а.с.37) З опублікуванням таких оголошень відповідач вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив не подала. Представник позивача за змістом позовної заяви не заперечує проти заочного розгляду справи. За таких умов можливий заочний розгляд справи відповідно до положень статті 280 ЦПК України. Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Як визначено статтями 11-12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. З матеріалів справи видно, що 05 грудня 2021 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позичальником [PERSON] укладений договір кредитної лінії № 319826351, за умовами якого відповідач отримала кредит на суму 5800 грн строком на 30 днів від дати отримання кредиту (дисконтний період), а саме до 04 січня 2022 року. Процентна ставка протягом дисконтного періоду складає 0,84 відсотка від суми кредиту за кожен день користування ним. У разі невиконання позичальником зобов`язання щодо повернення основної суми кредиту після закінчення дисконтного періоду, строк виконання зобов`язання позичальника відкладається, але не більше ніж на 90 днів від дати закінчення дисконтного періоду. З наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати проценти у розмірі 2,98 відсотка в день від суми кредиту за кожний день користування ним. За інформацією АТ «Універсал банк» 05 грудня 2021 року на карту [PERSON] № [NUMBER] здійснено переказ коштів на суму 5800 грн. (а.с.32-33) Згідно з презумпцією правомірності правочину, що визначена статтею 204 ЦК України, договір № 319826351 від 05 грудня 2021 року є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнаний судом недійсним. Позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за зазначеним кредитним договором, посилаючись на те, що набув право вимоги до позичальника. Як визначено статтями 512, 514, 516 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як зазначено у позовній заяві, право вимоги до позичальника [PERSON] відступлене тричі, а саме: -28 листопада 2018 року клієнт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та фактор ТОВ «Таліон плюс» уклали договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався згідно додаткових угод. За цим договором первісний кредитор відступив право вимоги до відповідача за кредитним договором на користь ТОВ «Таліон плюс», -згідно договору факторингу № 23/0224-01 від 23 лютого 2024 року право вимоги до відповідача перейшло від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», -29 травня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 29/05/25-Е, за умовами якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Як визначено статтею 517 Цивільного кодексу України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно з висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17, для підтвердження факту відступлення права вимоги заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. У матеріалах справи наявні копії договорів факторингу та виписки з реєстру боржників. Також до позовної заяви додані копії платіжних інструкцій про оплату за відступлене право вимоги: -№ 5703 від 26 лютого 2024 року про сплату ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» на користь ТОВ «Таліон плюс» за відступлення права вимоги за договором факторингу № 23/0224-01, -№ 243,245 від 04 червня 2025 року, № 246, 247 від 05 червня 2025 року, № 248 від 06 червня 2025 року про сплату ТОВ «ФК «Ейс» на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» за договором факторингу № 29/05/25-Е. Проте до позовної заяви не додано доказів на підтвердження оплати за договором факторингу № 28/1118-01, укладеним між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а саме відсутня належним чином завірена копія первинного платіжного документу (платіжної інструкції). Акт звірки взаємних розрахунків між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 31 грудня 2022 року, підписаний сторонами договору факторингу № 28/1118-01, яким сторони підтверджують здійснення оплати за відступлення прав вимоги за зазначеним договором, не є первинним документом, який є підставою для бухгалтерського обліку господарської операції відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Тому цей акт не є належним доказом здійснення господарської операції - оплати за договором факторингу № 28/1118-01. Таким чином згідно наведеного висновку Верховного Суду, позивачем не надано всіх належних доказів набуття ним права вимоги до відповідача за кредитним договором № 319826351 від 05 грудня 2021 року. Тому позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» не обґрунтовані належним чином і задоволенню не підлягають. Розподіл судових витрат За змістом статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Позивачем понесені судові витрати на сплату судового збору 2422 грн 40 коп, на професійну правничу допомогу 7000 грн. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: dismissed