Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. У червні 2025 року [PERSON] , [PERSON] , через представника адвоката Леваду Є.Л., звернулися до суду з позовом до Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сіверськодонецького району Луганської області, в якому просила: - визнати за [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] ), право власності на частку квартири, загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] , [INFO] (реєстраційний номер облікової картки платника податку [NUMBER] ), право власності на частку квартири, загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилаються на те, що спірна квартира була набута ними у власність 04 червня 1997 році, на підставі договору міни, зареєстрованого 17.06.1997 року Сєвєродонецьким БТІ за номером 374, що підтверджується відбитком реєстраційного напису на зазначеному договорі. Відповідно до п. 1.4 Правил державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджених наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 р. № 56, які діяли на момент реєстрації прав власності позивача: державну реєстрацію об`єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 1.5 Правил встановлено, щодо об`єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться в тому числі : г) квартири багатоквартирних будинків. Відповідно до п.2.2 Правил при реєстрації об`єкта нерухомого майна, на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Позивачі посилаються на те, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , було належним чином зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] , відповідно до законодавства України діючого на момент такої реєстрації. З метою подальшої реалізації права власника щодо звернення за відшкодуванням шкоди завданої країною агресором [PERSON] та [PERSON] звернулися через ЦНАП до державного реєстратора за внесенням відомостей про право власності на квартиру до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Рішенням державного реєстратора № 77109880 від 07.02.2025 року було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно через те, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією. БТІ не може надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01.01.2013 р. В зв`язку з пошкодженням житла, у позивачів є необхідність подати заяву на отримання компенсації до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій. Однак, здійснити реєстрацію права власності на квартиру позивач, з причин викладених в Рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій, здійснити не можуть, тому звернулися до суду. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 01 липня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі (а.с. 20). Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року у судовому засіданні призначено розгляд справи по суті (а.с. 24). Позиція сторін в судовому засіданні. Позивачі у призначене судове засідання не з`явилися, представник позивачів звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі позивачів та представника позивачів, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити (а.с. 21). Представник відповідача Сіверськодонецької міської військової адміністрації Сєіверськодонецького району Луганської області відзив на позовну заяву не подав, в судове засідання не з`явився,причини неявки суду не повідомив. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про місце, дату і час розгляду справи, а тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи, за наявними у справі доказами. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору міни, посвідченого 04.06.1997 року державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1703, а також зареєстрованого 17.06.1997 року Сєвєродонецьким БТІ за номером 374, позивачі набули право власності на квартиру загальною площею 49,3 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Суду доведено, не спростовано сторонами, що право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , було належним чином зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] відповідно до законодавства України діючого на момент такої реєстрації. Рішенням державного реєстратора № 77109880 від 07.02.2025 року було відмовлено в державній реєстрації прав на нерухоме майно через те, що інформація щодо об`єктів нерухомого майна по Сєвєродонецькій міській територіальній громаді зберігалась в архіві комунального підприємства Сєвєродонецьке БТІ на паперових носіях. Оскільки архівні документи БТІ на підконтрольну Україні територію вивезені не були, а територія Сєвєродонецької міської територіальної громади на сьогоднішній день є окупованою російською федерацією. БТІ не може надавати інформацію на запити про наявні в архівних справах зареєстровані права власності до 01.01.2013 р. (зворот а.с. 11). Відповідно до технічного паспорту на квартиру, яка знаходиться в приватній власності знаходиться на четвертому поверсі дев`ятиповерхового будинку і складається з трьох кімнат житловою площею 27.7 кв.м. Загальна площа становить 49.3 кв.м. Загальна і житлова площа співпадають з правовстановлюючим документом (а.с. 10-11). Згідно Звіту про незалежну оцінку вартості нерухомого майна, встановлено, що ціна квартири за адресою: [ADDRESS] складає 157 380,00 грн. (а.с. 12). На теперішній час [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, згідно довідки від 12.02.2024 № 3001-5003118692, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , а фактичне місце проживання/перебування [ADDRESS] (а.с. 6). Також до матеріалів справи долучено копію паспортів громадян України [PERSON] та [PERSON] та довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] з відміткою про реєстрацію у вищевказаній квартирі (а.с. 5,7-8). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1ст. 317 ЦК України). Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частинами 3, 4 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 року № 5 «про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації, відповідно до Закону та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин. Стаття 355 ЦК України передбачає, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частиною 1 ст. 357 ЦК України визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Право власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру набуте до 01 січня 2004 року, тому до таких правовідносин суд вважає за необхідне застосувати норми Цивільного кодексу УРСР,1963 року, Закону України від 07.02.1991 року «Про власність». У відповідності до ст. 12 Закону України «Про власність» громадяни набувають право власності у разі укладання угод, які не заборонені Законом. За змістом ст.ст.128,153 Цивільного Кодексу УРСР, 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібний у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідними для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однією зі сторін повинно бути досягнуто згоди. В свою чергу, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї із таких умов: 1) Реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) На момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації. Між тим, державна реєстрація таких прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»та Порядком державної реєстрації речових прав на їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, одним з яких є документ, яких підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно (оригінал та копія), в якості якого є укладений у встановленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Згідно з ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Враховуючи обставини справи, а також те, що позивач на теперішній час позбавлена можливості отримати документ, що підтверджує державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved