Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом (уточненим 23.02.2024) до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «СУМИГАЗ» (АТ «ОГС «СУМИГАЗ») про визнання протиправними дії відповідача щодо вимог про сплату неправомірно створеної заборгованості за розподіл спожитого газу у розмірі 133,45 грн, стягнення 25,83 грн переплачених коштів та моральної шкоди у розмірі 13400 грн. Свої вимоги мотивував тим, що на 2023 році відповідач здійснив йому нарахування плати за розподіл (доставку) природного газу на підставі завищених та необґрунтованих обсягів газу, які не відповідають фактичному споживанню природного газу позивачем. Позивач зазначає, що фактичне споживання природного газу за період з 01 січня 2023 року по 30 вересня 2023 року підтверджується показниками лічильника, відповідно до яких у вказаний період ним було спожито 95,83 куб.м газу. Вартість послуги з розподілу зазначеного обсягу газу за чинним тарифом, з урахуванням 12 грн 07 коп. боргу станом на 01.01.2023, становить 166 грн 17 коп. Водночас позивачем упродовж зазначеного періоду було фактично сплачено кошти за послуги з розподілу природного газу на загальну суму 192 грн 00 коп., у зв`язку з чим утворилася переплата у розмірі 25 грн 83 коп. Незважаючи на наявність переплати, відповідач безпідставно сформував та обліковує за позивачем неіснуючу заборгованість у розмірі 133 грн 45 коп., продовжує відображати її в платіжних документах та вчинят дії, спрямовані на її стягнення, у тому числі шляхом направлення повідомлень та вимог про сплату. Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами щодо коригування особового рахунку та усунення помилкових нарахувань, однак, такі звернення були залишені без належного реагування, а нарахування неіснуючого боргу не припинені. На думку позивача, дії відповідача є неправомірними, порушують його права як споживача, суперечать вимогам законодавства України про захист прав споживачів, а також призвели до його моральних страждань, психологічної напруги, тобто таким чином йому було завдано моральної шкоди. В свою чергу представник відповідача 30.01.2024 подав відзив, за змістом якого, заперечував проти позову, зазначаючи, що нарахування плати за послугу розподілу природного газу позивачу здійснювалось відповідно до вимог Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газорозподільних систем, Типового договору розподілу природного газу та постанов НКРЕКП. Представник відповідача вказував, що розрахунок плати за розподіл природного газу здійснюється виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача, яка визначається на підставі фактичних обсягів споживання газу за попередній газовий рік (з 01.10.2021 по 30.09.2022), незалежно від фактичного споживання у поточному періоді. Зазначав, що позивач у 2023 році здійснював оплату не за встановлений обсяг річної замовленої потужності, а лише за фактично спожитий природний газ, що суперечить умовам договору та вимогам Кодексу ГРМ, у зв`язку з чим за особовим рахунком позивача утворилася заборгованість у розмірі 133 грн 45 коп. Також представник відповідача зазначав, що станом на грудень 2022 року за позивачем обліковувалась заборгованість у сумі 12 грн 07 коп., а загальна сума сплачених у 2023 році коштів за розподіл природного газу становила 192 грн 80 коп., що, на думку відповідача, не покривало нараховані суми плати за річну замовлену потужність. Представник заперечував наявність переплати у позивача та вказував, що вимога про її стягнення є похідною від вимоги про визнання протиправними дій щодо нарахування заборгованості, а отже не підлягає задоволенню. Крім того, зазначав, що позивачем не доведено протиправність дій АТ «Сумигаз», наявність вини відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між його діями та заявленою моральною шкодою, у зв`язку з чим підстави для її відшкодування відсутні. 05.02.2024 позивач надав відповідь на відзив, у якій заперечив доводи відповідача, зазначаючи, що визначення обсягів спожитого природного газу та розміру річної замовленої потужності здійснено відповідачем на підставі недостовірних, непослідовних і взаємно суперечливих відомостей. Позивач вказав, що при здійсненні відповідних нарахувань не було враховано фактичні показники побутового лічильника газу та реальні обсяги споживання природного газу за відповідні періоди, що призвело до необґрунтованого збільшення визначених обсягів. Крім того, позивач вказував на порушення відповідачем вимог чинного законодавства та умов договору розподілу природного газу, у зв`язку з чим нарахування плати за розподіл природного газу не відповідають фактичним обставинам справи та є необґрунтованими. Представник відповідача в свою чергу 09.02.2024 подав заперечення, за змістом яких наполягав на правомірності дій АТ «ОГС «СУМИГАЗ» та стверджував, що розрахунок річної замовленої потужності на 2023 рік здійснено відповідно до вимог Кодексу газорозподільних мереж, Типового договору розподілу природного газу та на підставі даних інформаційної платформи оператора ГТС. При цьому вказував, що використані відповідачем відомості щодо обсягів спожитого природного газу є належними та достовірними, а доводи позивача ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства і не підтверджені належними доказами. 23.02.2024 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в частині розміру моральної шкоди, посилаючись на постанову Київського апеляційного суду у справі № 757/33973/19 від 26.11.2020, якою змінено рішення Печерського районного суду міста Києва від 21.04.2020 в частині визначення суми стягнення моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь [PERSON] , а саме: розмір такої збільшено з 1 200 грн до 12 000 грн. Як зауважує позивач, лише за неналежний розгляд іншим державним органом його звернення, тоді як у межах даної справи моральна шкода є значно більшою, оскільки заподіяна позивачу протиправними діями, які полягають у вимаганні сплати неіснуючого боргу. 18.03.2024 представник відповідача звернувся до суду із запереченнями на таку заяву, акцентуючи увагу суду на тому, що заявлені (збільшені) вимоги мають іншу правову природу та стосуються зовсім іншої справи та інших обставин, тому не можуть вважатися збільшенням первісного позову в межах даної справи. В свою чергу, 21.03.2024 позивач подав заперечення на заяву представника відповідача, у яких зазначив, що останній неправильно тлумачить обставини, викладені позивачем у заяві про збільшення позовних вимог. Позивач пояснив, що, посилаючись на постанову суду апеляційної інстанції у справі № 757/33973/19, він мав на меті не ототожнення обставин справ, а виключно порівняльну оцінку суттєвості заподіяної моральної шкоди. Зокрема, у зазначеній справі моральну шкоду, заподіяну внаслідок неналежного розгляду звернення державним органом, суд визнав співмірною у розмірі 12 000 грн, тоді як у межах даної справи позивачу завдано значно більшої моральної шкоди протиправними діями відповідача, а відтак така шкода підлягає оцінці у більшому розмірі. Також, 22.04.2024 позивач надав суду письмові пояснення, де стверджував, що відповідач протягом тривалого часу надавав недостовірні дані про показники лічильника та обсяги спожитого природного газу, що призвело до неправомірних нарахувань, штучного формування заборгованості та завищеної річної замовленої потужності. Незважаючи на наявні докази фактичного споживання газу, відповідач не здійснив коригування нарахувань, чим порушив права позивача. 02.05.2024 представник позивача подав додаткові пояснення по справі, в яких заперечував проти збільшення позовних вимог та в цілому наголошував на недоведеності завдання позивачу моральної шкоди. У додаткових поясненнях від 25.07.2024, як на підставу для відмови у позові, представник відповідача, посилався на рішення у справі № 589/3353/23, за змістом якого встановлено, що порушень нарахування річної замовленої потужності по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.10.2021 по 30.09.2022 не було. В свою чергу позивач наполягав на неправомірності здійснення відповідачем нарахувань обсягу газу для розрахування річної замовленої потужності на 2023 рік, що призвело до її штучного завищення. Зокрема, акцентував увагу на неправомірному нарахуванні йому 98,85 м. куб. газу спожитого нібито за жовтень 2021 року, в той час як в квитанції за цей же місяць виставлено рахунок за 20,17 м. куб. 03.01.2025 позивач знову надав до суду додаткові пояснення, за змістом яких наполягав на доводах позову та інших своїх заяв по суті справи, зазначаючи, що річна замовлена потужність на 2023 рік за його особовим рахунком має становити 200 м.куб., замість неправомірно розрахованих відповідачем 260 м.куб. Штучне завищення відповідачем обсягів спожитого позивачем газу, призвели до утворення неіснуючої заборгованості з його доставки в розмірі 133,45 грн. та переплати 25,83 грн. Аналогічну позицію позивач висловлював і у своєму заключному слові від 28.11.2025, викладеному письмово. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав, з підстав викладених у позові та заявах по суті справи, наполягав на задоволенні. Зазначив, що договору з відповідачем про надання послуг не укладав, а підписана ним заява про приєднання до умов договору у 2018 році не містила умов про річну замовлену потужність. Представник позивача проти позову заперечував, також з підстав, зазначених ним раніше у заявах по суті справи. Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків: Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Сумигаз» є надавачем послуги з розподілу природного газу. Позивач у справі є споживачем послуг позивача за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), оскільки щомісячно споживає природний газ та щомісячно сплачує рахунки за спожитий природний газ, за його розподіл (доставку) (частково, в обсязі, що визнає). Таким чином, між сторонами існують договірні відносини. Взаємовідносини між операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу, в тому числі побутовими, регулюються Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2494. Згідно п. 1, 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності. Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою. Газовий рік згідно п.4 глави 1 розділу І - період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року. Тобто в даному випадку попередній газовий рік, це період з 01.10.2021 по 30.09.2022. Крім того, згідно до постанови НКРЕКП від 22 грудня 2021 № 2766 «Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ «Сумигаз» з 01 січня 2022 року установлено наступний тариф на послуги розподілу природного газу - у розмірі 1,34 грн за 1 куб.м на місяць без урахування ПДВ (що у свою чергу становить 1,608 грн за 1 куб. м на місяць з урахуванням ПДВ). З матеріалів справи вбачається, що річна замовлена потужність позивача на 2023 рік була визначена відповідачем у розмірі 260,51 куб.м. Виходячи з такого розміру річної замовленої потужності позивач мав би сплачувати щомісячно 34 грн 91 коп. за послуги з доставки природного газу (260,51 : 12 х 1,608 = 34,91). Позивач не погоджується із таким розміром річної замовленої потужності на 2023 рік, вважає її штучно завищеною відповідачем. 09 червня 2023 року [PERSON] звернувся із заявою (повторно) на ім`я керівника Шосткинського відділення АТ «Сумигаз» про здійснення перерахунку коштів плати за розподіл (доставку) природного газу. Зі змісту заяви вбачається, що позивач зазначає власні розрахунки згідно фактичного споживання природного газу в 2023 році. Просив зробити корегування плати за розподіл (доставку) природного газу. Натомість, відповідач направив на адресу позивача досудове попередження з вимогою сплатити заборгованість по особовому рахунку № [NUMBER] за послуги з розподілу природного газу в розмірі 133 грн 45 коп. (а.с. 16 (зворотна сторона)). (а.с. 9-10). Позивач із наявною заборгованістю не погоджується і вважає, що при визначенні річної замовленої потужності на 2023 рік відповідачем було безпідставно завищено показання, зокрема за жовтень місяць вказано 98,85 куб.м, тоді як обсяг фактично спожитого газу становив лише 17 куб.м. Наполягає, що обсяг спожитого ним природного газу за попередній газовий рік становив 200 куб.м, відповідно плата за доставку газу у 2023 році має бути значно нижчою. Представник відповідача, в свою чергу зазначав, що згідно інформаційної довідки щодо передачі показань лічильника газу за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] ), споживачем протягом газового року (з 01.10.2021 по 30.09.2022), що передував календарному, в якому виникли спірні відносини, були передані обсяги спожитого газу, які в сукупності дорівнювали 260,51 куб.м (а.с. 96). Зазначений обсяг було встановлено споживачу на 2023 календарний рік та саме з цього обсягу здійснюються поточні нарахування за послугу з розподілу природного газу в розмірі 34 грн 91 коп. щомісячно. Як наголошував представник відповідача, вказані обставини вже були предметом розгляду справи №589/3353/23, де суд дійшов висновку, що позивачем не доведено, що річну замовлену потужність на 2023 рік було визначено відповідачем неправильно. Приймаючи таке рішення суд, виходив з тих мотивів, що доказів того, що в жовтні 2021 року фактичне споживання природного газу склало не 98,85 куб. м, як це вказано у інформаційній довідці відповідача, позивачем не надано. Записи позивача про зняті щомісячні показання газового лічильника таким доказом не є. Із заявою про проведення звіряння фактично використаних об`ємів природного газу та сплачених коштів за послуги розподілу природного газу позивач до оператора ГРМ, у порядку передбаченому п. 5 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ, у спірному періоді не звертався. Крім того, суд виходив з того, що питання правильності розрахунку річної замовленої потужності потребує спеціальних технічних та техніко-економічних знань та мають з`ясовуватися шляхом призначення відповідних судових експертиз, однак, будь-яких клопотань з цього приводу від сторін, насамперед від позивача не надійшло. Таким чином, вимога щодо здійснення перерахунку неправомірно нарахованих коштів плати розподіл природного газу не є обґрунтованою належними та допустимими доказами. Перевіряючи правильність проведених відповідачем розрахунків, суд посилався на інформаційну довідку щодо передачі показань лічильника газу за адресою [PERSON] , згідно з якою для визначення річної замовленої потужності враховувалися показання лічильника, передані споживачем за період з 01 жовтня 2021 року по 30 вересня 2022 року, згідно яких обсяг газу за вказаний період склав 260,51 куб. м. Згідно рахунку № 1200039672 від 11 жовтня 2021 року показання лічильника 466465 станом на 30 вересня 2021 року становлять 599,15 куб.м, а у інформаційній довідці станом на вересень 2022 року вказані показання 826,66 куб.м. При відніманні показань станом на 30 вересня 2022 року від показань станом на 30 вересня 2021 року виходить обсяг спожитого газу за 2022 рік 260,51 куб. м, що узгоджується з визначеною відповідачем річною замовленою потужністю. Вказане судове рішення було частково змінено за наслідками апеляційного перегляду, у зв`язку з порушенням судом процесуального закону (розгляд справи у спрощеному провадженні без виклику сторін) (а.с. 141(зворотна сторона)-145). Дійсно, в силу приписів ст. 82 ЦПК України, рішення у справі №589/3353/23 має преюдиційне значення при вирішенні даного спору. Проте, дослідивши надані суду докази в межах даної справи, суд змушений не погодитись з деякими висновками зазначеними вище. Зокрема, дані інформаційної довідки від 30.01.2024 (а.с. 96) щодо передачі показань лічильника газу, за адресою: [ADDRESS] (особовий рахунок № [NUMBER] , абонент [PERSON] ), виданої в.о. голови правління АТ «Сумигаз» (далі - довідка), дійсно вказують на споживання позивачем 260,51 куб.м газу за період з 01.10.2021 по 30.09.2022, проте такі дані логічно не узгоджуються з долученими позивачем до матеріалів справи платіжними квитанціями за спожитий природний газ. При зіставленні даних довідки із долученими до матеріалів справи платіжними квитанціями судом встановлено розбіжності. Зокрема, відповідно до довідки обсяг спожитого позивачем природного газу у жовтні 2021 року становить 98,85 куб. м, тоді як з платіжної квитанції, сформованої ТОВ «СУМИГАЗ ЗБУТ», Шосткинський відділ реалізації (а.с. 93), за особовим рахунком позивача у вказаному місяці нараховано до сплати 161 грн 17 коп. за 20,17 куб. м фактично спожитого природного газу. Таким чином, різниця між обсягами природного газу, зазначеними у довідці, та обсягами, за які здійснено нарахування до сплати за жовтень 2021 року, становить 78,68 куб. м. Суд допускає, що вказана різниця могла виникнути внаслідок відсутності показників лічильника у попередні місяці (непередання їх споживачем), на що, зокрема, вказує відсутність таких показників у вересні 2021 року (згідно даних інформаційної довідки). Водночас суд наголошує, що з 01.10.2021 розпочався новий газовий рік та віднесення до нього обсягів спожитого природного газу попереднього газового року є необґрунтованим та суперечить приписам п. 4 глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ, відповідно до яких, у разі неотримання Оператором ГРМ до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника газу та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період визначається Оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується, виходячи з групи споживання побутового споживача, з урахуванням вимог цього Кодексу. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть покази лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань. Аналогічна розбіжність простежується і в січні 2022 року: згідно даних платіжної квитанції за спожитий природний газ позивачу нараховано до сплати за січень 2022 року 16 грн 05 коп. за спожитих 20,16 куб.м газу, в той час як в довідці відображено обсяг спожитого газу у розмірі 26,94 куб.м (різниця 6,78 куб.м), а також у травні 2022 року: згідно даних платіжної квитанції за спожитий природний газ позивачу нараховано до сплати за січень 2022 року 00 грн 00 коп., в той час як в довідці відображено обсяг спожитого газу у розмірі 2,89 куб.м. Порівняти весь період газового року (з 01.10.2021 по 30.09.2022) суд позбавлений можливості через відсутність платіжних квитанції (за спожитий природний газ) за деякі місяці. Взяти до уваги в цьому контексті особисті записи позивача про зняті щомісячні показання газового лічильника суд також не може, оскільки такі самі по собі не піддаються об`єктивній перевірці, а отже їх достовірність є сумнівною з точки зору ст. 79 ЦПК України. Проте, навіть за відсутності такої можливості можна зробити висновки про некоректне відображення відповідачем обсягів спожитого позивачем газу, що в свою чергу призвело до неправильного (завищеного) розрахунку річної замовленої потужності на 2023 рік за особовим рахунком позивача, як мінімум на 88,35 куб.м. Виявлені розбіжності свідчать на користь доводів позивача, щодо неправильного нарахування йому плати за розподіл (доставку) природного газу, виходячи з некоректно розрахованої річної замовленої потужності. При розгляді даної справи суд окремо звертає увагу на одну обставину, яка, хоча й не впливає безпосередньо на результати її вирішення, проте побічно також свідчить на користь доводів позивача. Так, відповідно до розрахунку суми заборгованості за особовим рахунком позивача (а.с. 30), річна замовлена потужність у 2022 році становила 131,76 куб.м, що майже вдвічі менше порівняно з розрахованою йому на 2023 рік (260,51 куб.м). Водночас протягом усього зазначеного періоду єдиним газовим приладом у квартирі позивача залишалася одна газова плита, про що зазначено самим відповідачем в тому ж розрахунку. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, позивач не погоджуючись з обсягом спожитого ним газу, взятим в подальшому для розрахунку річної замовленої потужності на 2023 рік, довів належними та допустимими доказами, що такий є завищеним внаслідок протиправних дій відповідача (штучного завищення обсягів спожитого газу), внаслідок чого у позивача перед відповідачем виникла неіснуюча заборгованість. Разом з тим, відповідач, посилаючись на ці показники, як на підставу утворення заборгованості, їх відповідність та правильність не довів. Різницю в обсягах спожитого газу, зазначену в довідці та платіжних квитанціях (за спожитий природний газ), не спростував. Перевіряючи правильність розрахунків позивача, суд виходить з того, що в ході розгляду справи доведено, що величина річної замовленої потужності на 2023 рік за особовим рахунком позивача становила 172,16 куб.м (260,51 куб.м (РЗП обрахована відповідачем) - 88,35 куб.м (виявлена судом розбіжність в обсягах спожитого газу) = 172,16 куб.м). Таким чином, позивач у 2023 році мав би сплачувати щомісячно 23 грн 07 коп. за послуги з доставки природного газу (172,16 : 12 х 1,608 = 23,07). Відповідно за спірний період з 01 січня 2023 року по 30 вересня 2023 року відповідачем мало бути нараховано, а позивачем сплачено 207 грн 63 коп. з доставки газу. Судом встановлено, що у вказаний період позивач фактично сплатив за послуги з доставки газу 180 грн 73 коп. (за вирахуванням боргу на початок період 12 грн 07 коп.) (а.с. 30). Водночас відповідач обліковує за позивачем заборгованість у розмірі 133 грн 45 коп. за вказаний період. Однак, за підрахунками суду, така має складати 26 грн 90 коп. (207,63 180,73 = 26,90). Переплата за послугу з доставки газу за особовим рахунком позивача відсутня. Підсумовуючи викладене, судом встановлено завищення відповідачем обсягу спожитого позивачем природного газу у період з 01.10.2021 по 30.09.2022 на 88,35 куб.м., що відповідно призвело до неправильного розрахунку річної замовленої потужності на 2023 рік та нарахування позивачу плати за доставку газу в завищеному розмірі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову в частині визнання дій протиправними щодо нарахування неіснуючої заборгованості та стягнення переплати частково, а саме: визнати протиправними дії відповідача щодо неправомірного нарахування позивачу заборгованості за послуги розподілу газу у розмірі 106 грн 55 коп. (133,45 (нарахована відповідачем заборгованість) 26,90 (встановлена судом як фактично існуюча заборгованість) = 106,55), разом з тим у стягненні на користь позивача переплати слід відмовити, оскільки така відсутня. Що стосується вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то такі підлягають задоволенню частково з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У цьому контексті суд враховує визнання Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ) існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини. Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Зважаючи, що внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу було завищено обсяги спожитого газу, на основі яких в подальшому була некоректно обрахована річна замовлена потужність на 2023 рік, що в подальшому призвело до нарахування позивачу завищеної плати за доставку газу та утворення в кінцевому результаті неічнуючої заборгованості, що змусило останнього тривалий час захищати свої права в судовому порядку, безсумнівно, що за таких обставин позивач зазнав певних хвилювань, моральних страждань від несправедливості та свавілля надавача послуг, тобто йому завдано моральної шкоди. Згідно з п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд бере до уваги характер протиправних дій та душевних переживань позивача, їх тривалість, а тому виходячи із засад справедливості, виваженості і достатності задовольняє позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково в розмірі 3000 грн. Таким чином, позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до обсягу задоволених вимог: 1073 грн (за задоволену вимогу немайнового характеру); 240 грн 22 коп. пропорційно до обсягу задоволених вимог про стягнення моральної шкоди (3000 (розмір задоволених вимог про стягнення моральної шкоди) х 1073 (розмір судового збору, що мав бути сплачений за цю вимогу) : 13400 (розмір заявлених вимог про стягнення моральної шкоди) =240,22), а всього 1313 грн 22 коп.), при цьому іншу частину судового збору у розмірі 1905 грн 83 коп. слід компенсувати за рахунок держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial