Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У квітні 2025 року позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом по якому просила скасувати обтяження з квартири [ADDRESS] , який було накладено в межах виконавчого провадження Кіровським відділом державної виконавчої служби, Кіровоградського міського управління юстиції на підставі постанови № АА 027937 від 01.09.2006 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, реєстраційний номер обтяження: №3703768 від 08.09.2006 року, судові витрати залишити по фактично понесеним. Позивач обґрунтовує вимоги тим, що [INFO] [PERSON] , що підтверджується, свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER] від 29.10.2019 року виданого Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті у місті Головного Територіального управління юстиції у Кіровоградській області яка була власником квартири за номером [ADDRESS] . Право власності на квартиру позивач має на підставі договору дарування, посвідченим державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Рибкіною О.М. 12 серпня 2005 року та зареєстровано в реєстрі за N? 4-1423. 19 вересня 2005 року зареєстровано обласним комунальним підприємством "Кіровоградське обласне об?єднане бюро технічної інвентаризації", номер запису: 25938 в книзі 98. Позивач маючи намір отримати спадщину, а також здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру 20 листопада 2019 року подала заяву про прийняття спадщини приватному нотаріусу Кропивницького міського нотаріального округу Яценку Я.В. На підставі заяви заведена спадкова справа за N? 54/2019 у зв`язку зі смертю [PERSON] [INFO] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі N? 58396034 від 20 листопада 2019 року. 28 лютого 2025 року [PERSON] , в особі свого представника, звернулась за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Під час перевірки зареєстрованого права власності, відсутності заборони або арешту на майно, отримавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта у порядку доступу нотаріусів, нотаріусом виявлено обтяження: арешт нерухомого майна (N? 3703768), зареєстрований Державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області 08 вересня 2006 року на підставі постанови аа027937 державного виконавця Борисенко Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ від 01 вересня 2006 року, об`єкт обтяження: квартира за адресою: [ADDRESS] , власником якої була померла. Позивач стверджує, що оскільки боржник помер, виконавчі провадження закінчені тому арешт має бути знятий. За вказаного просить позов задовольнити. Ухвалою Фортечного районного суду м. Кропивницького від 01.05.2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21.08.2025 рік. Ухвалою від 16.09.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 29.01.2026 року. Відповідно до Наказу Міністерства Юстиції України від 02.06.2025 року № 1549/5 «Про перейменування відділів державної виконавчої служби» Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перейменовано на Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. Представник позивача до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, повідомлялись належним чином, заяв та клопотань до суду не подано, правом подачі відзиву не скористались. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна від 12.08.2025 року постановою аа 027937 від 01.09.2006 року (реєстраційний номер обтяження 3703768) Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ на все майно, що належить [PERSON] накладено арешт. Листом Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.03.2025 року повідомлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта арешт накладено постановою державного виконавця АА027937 від 01.09.2006 року на майно [PERSON] , [INFO] за адресою [ADDRESS] . Перевіркою Автоматичної системи виконавчих проваджень, Електронного архіву та ВП-спецпідрозділ у відділі відносно Гончаренко Ольги Іванівни перебували наступні виконавчі провадження: виконавче провадження ВП 9293684 з примусового виконання постанови N? 3-20934 від 23.04.2008 р. Кіровського районного суду м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь держави 14 грн. штрафу яке завершено, а саме 10.10.2008 р. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8. ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження ВП 21067692 з примусового виконання виконавчого листа N? 2-420 від постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2. ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження ВП 31191276 з примусового виконання виконавчого листа N? 2-420 від 10.03.2009 р. Ленінського районного суду м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Кіровоградобленерго» 1 17,04 грн. шкоди яке завершено, а саме 15.02.2012 р. винесено закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8. ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Повідомити більш детальнішу інформацію відносно виконавчих проваджень по яким було здійснено обтяження нерухомого майна боржника неможливо, оскільки відповідно до правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, а саме Розділу XI строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. У відповідності до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно з ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За правилами ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах, 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням, 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно, 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову, 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності". Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові N 5 від 3.06.2016 р. "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", і з системного аналізу норм закону, що регулюють захист права власності чи іншого речового права від порушень, зокрема питання щодо звільнення майна з-під арешту, накладеного державним виконавцем в межах виконавчого провадження, існує два способи здійснення такого права: 1) на рішення та дії державного виконавця стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства (наприклад адміністративного судочинства); 2) особою, яка володіє на підставі закону чи договору майном чи речовим правом на майно, і яка не є стороною виконавчого провадження, подається позов про зняття арешту з майна. Причому відповідачами в справі за позовом про зняття арешту (звільнення майна з-під арешту) є боржник і особа, в інтересах якої накладено арешт на майно; а як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби; на позовні вимоги про зняття арешту з майна поширюється трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про арешт майна. Позивач не дотрималась вимог процесуального закону, що регулює питання подання позову про виключення майна з-під арешту, оскільки даний позов про звільнення майна з-під арешту він не пред`явив до належних відповідачів, якими мають бути і боржник, і стягувач, в інтересах якого накладено арешт на спірне майно. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається на позивача. Жодних клопотань з цього приводу позивач не заявив, в тому числі і клопотань про витребування необхідних йому доказів, у разі якщо він був позбавлений можливості такі докази добути і подати суду сам. Позов, для того, щоб був задоволеним, має бути пред`явлений до належного відповідача (відповідачів). З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. Позивач пред`явив позовні вимоги до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), який не є ні боржником, ні особою, в інтересах якої накладено арешт на спірне нерухоме майно. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок про те, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. На підставі ст. 133, ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Outcome: dismissed