Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 22.08.2025 року позивач через свого представника адвоката Рибалки О.К. звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона перебувала в шлюбі з 26.02.2011 року з відповідачем. У шлюбі у них народилась дитина донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 12.09.2013 року справі № 574/854/13-ц шлюб розірвано. Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 18.10.2013 по справі № 574/855/13-ц стягнуто з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини щомісячно до досягнення нею 18 років. Крім того, рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.02.2021 по справі №623/3971/20 визначено місця проживання дитини з матір`ю. У період з серпня 2013 року по березень 2022 року аліменти відраховувалися з заробітної плати відповідача у розмірі, визначеному судом. Жодних додаткових коштів на утримання дитини, її лікування, гармонійний розвиток, освіту [PERSON] не надавав. На початок 2025 року позивачу стало відомо, що відповідач виїхав до країни-агресора, де і проживає на сьогоднішній день. Починаючи з березня 2022 року відрахування аліментів із заробітної плати Відповідача припинилися взагалі. Заборгованість зі сплати аліментів станом на кінець квітня 2025 року склала 111 325,23 грн. Відповідач умисно та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, вчиняє дії, спрямовані на злісне тривале, що набуло постійного характеру, порушення прав своєї дитини. За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів у сумі 112 590,00 грн, позбавити батьківських прав відповідача стосовно біологічної доньки - [PERSON] , [INFO] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі 28.08.2025 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче засідання. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. 26.11.2025 року ухвалою суду зобов`язано Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] . 08.01.2026 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по справі. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача [PERSON] надав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином, у строк, визначений судом, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради у судове засідання не з`явився, до суду надано висновок про можливость позбавлення відповідача батьківських прав щодо доньки. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно з ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 26.02.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Буринського районного суду Сумської області від 12.09.2013 року було розірвано. Під час шлюбу у сторін народилась донька донька [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком якої є [PERSON] . Буринський районний суд Сумської області своїм рішенням від 18.10.2013 по справі № 574/855/13-ц стягнув зі [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини щомісячно до досягнення нею 18 років. Відповідно до рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 17.02.2021 по справі №623/3971/20 визначено місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з висновку Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради, служба у справах дітей вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, не спілкується з дитиною з 2013 року. Суд звертає увагу, що вищевказаний висновок про доцільність та можливість позбавлення відповідача батьківських прав ґрунтуються не лише на доводах матері, а й враховують думку дитини. На думку суду, поведінка відповідача свідчить про незацікавленість його як батька у долі дитини, байдужому ставленні до своїх батьківських обов`язків. Суд вважає, що під час розгляду справи доведено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , а саме: не спілкується з дитиною, не виявляє бажання її бачити, матеріально не забезпечує дитину, не створює належних умов для проживання та навчання дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Суд враховує, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками по вихованню і утриманню дитини. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що відповідно до ст. 150 СК України [PERSON] обов`язків щодо виховання та розвитку дитини не виконує, ухиляється від їх виконання, з метою захисту насамперед інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити його батьківських прав щодо доньки [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №52611396 з примусового виконання виконавчого листа №574/855/13-ц від 29.10.2013 року, що видав Буринський районний суд Сумської області про стягнення зі [PERSON] аліменти розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини щомісячно до досягнення нею 18 років. Призначені судом аліменти відповідач сплачував, однак з 01.04.2022 року відрахування були припинені. Станом на 01.05.2025 року утворилася заборгованість в розмірі 111 325,23 грн. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку, неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Позивачем наведений розрахунок пені у сумі 112 590,00 грн за період з 01.06.2022 року по 20.06.2025 року. Доказів виникнення заборгованості зі сплати аліментів не з вини відповідача, останнім до суду не надано, розрахунок заборгованості по аліментам, проведений державним виконавцем, не спростовано. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність передбачених ч.1 ст.196 СК України підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі, що відповідає розміру заборгованості за аліментами. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір, сплачений при подачі позову у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved