Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

20 жовтня 2025 року [PERSON] , в особі представника - адвоката Ільющенко Ю.А., звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позов мотивований тим, що [PERSON] , її донька [PERSON] , та колишній чоловік [PERSON] зареєстровані в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація місця проживання відбулася на підставі розпорядження № 14 від 08.09.1993 року. Відповідач [PERSON] , після розірвання з ним шлюбу 27.09.1996, змінив своє місце проживання та вже тривалий час не проживає за вказаною адресою. На неодноразові звернення щодо зняття його з реєстрації у звязку з тим, що він не проживає в квартирі, відповідач не реагує. [PERSON] не виказує зацікавленості у користуванні квартирою, комунальні послуги не сплачує, його речі у квартирі відсутні. Будь яких перешкод йому у користуванні квартирою ніхто не створював. За таких підстав вважає, що [PERSON] втратив право користування житловим приміщенням, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 17.11.2025 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання. 23.12.2025 представник позивача подав до суду клопотання про допит свідків. Протокольною ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.12.2025, задоволено клопотання про допит свідків, закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду по суті. В судовому засіданні позвачка та її представник позовні вимоги підтримали та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлявся згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення за адресою реєстрації проживання, відзив на позовну заяву до суду не подавав. Третя особа в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх. Вислухавши пояснення позивача, її представника, третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] , розпорядження № 14 від 08.09.1993 на право зайняття житлової площі в сімейному гуртожитку для тимчасового проживання на сім`ю із трьох осіб: [PERSON] , [PERSON] (чоловік) та [PERSON] (син). 27.09.1996 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] , колишній чоловік позивачки, який тривалий час, а саме з 1996 року не проживає, забравши всі свої речі й документи, виїхав з квартири, з вказаного часу квартирою не цікавиться, житлово-комунальні послуги не сплачує, з часу переїзду жодного разу не з`являвся за місцем своєї реєстрації, при цьому не вжив заходів для зняття з реєстраційного обліку, внаслідок чого позивачка та треті особи, як зареєстровані мешканці, сплачують за відповідача комунальні послуги, що впливає на їх бюджет. Наразі в квартирі зареєстровані три особи: позивачка, відповідач (колишній чоловік позивачки) та донька позивачки. Факт непроживання відповідача у спірній квартирі тривалий час підтверджується Актом про не проживання, в якому засвідчено факти, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 1996 року, відсутність його особистих речей. Факт не проживання відповідача у вказаній квартирі також підтверджують допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які являються сусідами позивачки, та підтверджують не проживання відповідача за вищевказаною адресою. Таким чином відповідач понад встановлений законом термін - понад шість місяців, а саме понад дев`ятнадцять років без поважних причин не проживає в спірній квартирі, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов`язки по сплаті комунальних послуг не несе, відтак, як члени сім`ї наймача квартири, втратив право користуватися цим житлом. Поважні причини відсутності відповідача в спірній квартирі понад встановлені строки судом не встановлено. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження пояснення позивача про те, що позивачка та треті особи не чинили перешкоди відповідачу у користуванні (проживанні) спірною квартирою. Відповідно до ч.1 ст.72 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно до ст. 72 ЖК України, провадиться в судовому порядку. Аналізуючи зібрані по справі докази суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.). Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України й стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею витрати сплаченого судового збору - 1 211, 20 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 280, 352 ЦПК України, суд -

Outcome: approved