Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

25 грудня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» (далі по тексту - ТОВ «Свеа Фінанс») в підсистемі «Електронний суд» через свого представника Паладич А.О. звернулося в суд з позовом до [PERSON] , в якому представник просила стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 25 березня 2021 року № 1726713 в загальному розмірі 19680 грн, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 25 березня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії № 1726713 (кредитний договір), який підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором T998. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало останній кредит в сумі 6000 грн, однак відповідачка зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала в повному обсязі. Внаслідок невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів у встановлений строк за ним станом на день складання позовної заяви утворилась заборгованість в розмірі 19680 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість по тілу кредиту та 13680 грн - заборгованість по відсотках. Разом з тим, представник зазначила, що усвідомлюючи виникнення фінансових зобов`язань перед первісним кредитором відповідачка здійснювала часткові оплати в рахунок погашення заборгованості за даним договором та останній платіж становив 3420 грн. 08 лютого 2022 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» (на той час - ТОВ «Росвен Інвест Україна» уклали договір факторингу № 1-080222, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором від 25 березня 2021 року № 1726713, укладеним з відповідачкою. В зв`язку з неналежним виконанням в повному обсязі відповідачкою своїх зобов`язань за кредитним договором, представник просив суд стягнути з неї на користь позивача заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору. Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 01 січня 2026 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Представник ТОВ «Свеа Фінанс» в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ) повідомлялась належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із зворотньою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», відзиву відповідачка до суду не подала та про причини своєї неявки суд не повідомила. Враховуючи норми п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25 березня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1726713 (кредитний договір), який підписаний останньою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором T998, паспорт споживчого кредиту та графік платежів, який був підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором ІT998. ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало та надало останній кредит в сумі 6000 грн, строком на 30 днів, стандартна процентна ставка дорівнює 693,50 % річних (1,5 % в день), тип процентної ставки - фіксована, що узгоджується з пунктами 1.2-1.3 та 1.5-1.5.1 договору, однак відповідачка зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала в повному обсязі. Відповідно до п. 2.1. кредит надається товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту. Пунктом 4.1.2. визначено, що пропозиція (оферта) клієнта щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом натискання кнопки «ПРОДЛИТЬ КРЕДИТ/ПРОДОВЖИТИ КРЕДИТ» в особистому кабінеті або відповідної кнопки в платіжному терміналі та здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів (та у разі їх наявності - штрафних санкцій). Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та несплачених процентів та штрафних санкцій (у разі наявності останніх), заява клієнта про продовження строку користування кредитом вважається поданою. Також, після укладення основного договору, позивачкою було підписано додатковий договір від 20 квітня 2021 року за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором T998 та від 21 травня 2021 року за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Н729. 08 лютого 2022 року ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Свеа Фінанс» уклали договір факторингу № 1-08022022, за умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників, в тому числі за кредитним договором від 25 березня 2021 року № 1726713, укладеним з відповідачкою. Так, внаслідок неповного виконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань щодо погашення кредиту та процентів у встановлений строк, відповідно до розрахунку заборгованості наданим ТОВ «Лінеура Україна» станом на 08 лютого 2022 року за нею утворилась заборгованість в розмірі 19680 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість по тілу кредиту та 13680 грн - заборгованість по відсотках. Окрім того, з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 25 березня 2021 року № 1726713 вбачається, що [PERSON] сплатила частину заборгованості 20 квітня 2021 в розмірі 1231,20 грн та 21 травня 2021 року в розмірі 3420 грн, яка зарахована як погашення процентів за користування кредитом. За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року в справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року, в справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року, в справі №127/33824/19 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Згідно з ч. ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1 статті 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. За положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного суд вважає, що кредитний договір № 1726713 від 25 березня 2021 року підписаний [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, товариство виконало умови договору та надало позичальниці кредит в узгодженому сторонами розмірі, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів. Щодо нарахування процентів за користування кредитом, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що 25 березня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1726713, відповідно до якого відповідачці надано кредит у сумі 6000 грн строком на 30 календарних днів зі сплатою процентів за фіксованою процентною ставкою. Відповідно до пункту 4.2.5 кредитного договору загальна кількість автопролонгацій обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може перевищувати 120 календарних днів, включаючи первісний строк користування кредитом та всі періоди пролонгацій. У разі, якщо наступна автопролонгація призводить до перевищення зазначеного строку, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів вважається таким, що настав. Отже, з урахуванням дати укладення кредитного договору - 25 березня 2021 року, максимальний строк користування кредитом, передбачений умовами договору, закінчився 22 липня 2021 року, тобто після спливу 120 календарних днів. Разом з тим, з наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості вбачається, що проценти нараховані за період з 25 березня 2021 року по 19 вересня 2021 року, тобто поза межами строку користування кредитом, прямо визначеного пунктом 4.2.5 кредитного договору. Таким чином, нарахування процентів після 22 липня 2021 року суперечить умовам кредитного договору, а тому не може бути враховане судом при визначенні розміру заборгованості. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заборгованість відповідачки за кредитним договором № 1726713 підлягає визначенню лише в межах 120 календарних днів користування кредитом, тобто до 22 липня 2021 року включно. В межах зазначеного строку розмір заборгованості становить 12954 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту - 6000 грн, та процентів, нарахованих відповідно до умов договору - 6954 грн. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 19 680 грн, сформованої з урахуванням нарахування процентів після закінчення максимального строку користування кредитом, суд визнає необґрунтованим, тому суд вважає за необхідне позов (в межах заявлених позовних вимог) задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 25 березня 2021 року № 1726713 в загальному розмірі 12954 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість за сумою кредиту та 6954 грн - заборгованість по відсотках. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позовні вимоги, покладає судові витрати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позов заявлено з ціною 19680 грн, а задоволено на суму 12954 грн, тобто на 65,82%. За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1594,42 грн сплаченого судового збору сплата яких належним чином підтверджується платіжною інструкцією від 23 грудня 2025 року № 464.

Outcome: partial