Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» Марченко Галина Іванівна через підсистему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 09.05.2021-100001613 від 09 травня 2021 року у загальному розмірі 10 500,00 грн., з яких: 3 500,00 грн. заборгованість за основною сумою кредиту; 7 000,00 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом. Одночасно просить стягнути з відповідача судові витрати з оплати судового збору та на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (надалі первісний кредитор ТОВ «Споживчий центр») та відповідачем було укладено кредитний договір № 09.05.2021-100001613, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти у розмірі 3500,00 грн. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Вказаний кредитний договір було укладено в електронній формі та підписано відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Первісний кредитор свої зобов`язання за умовами кредитного договору виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти. У свою чергу відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим своєчасно не повернув кредитні кошти та не сплатив нараховані проценти. У подальшому, 30 листопада 2021 року, позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» на підставі укладеного договору факторингу № 301121-1 набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 09.05.2021-100001613 у розмірі 10500,00 грн., з яких: 3500,00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 7000,00 грн. заборгованість за процентами. У зв`язку з цим, представник позивача просить задовольнити позов, стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати. Ухвалою суду від 11 січня 2024 року, провадження у вказаній справі було зупинено до припинення перебування відповідача [PERSON] складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан (а.с.44). Ухвалою суду від 01 грудня 2025 року провадження у справі поновлено у зв`язку з надходженням до суду відомостей про наявність у відповідача інвалідності та отриманням ним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації (а.с.51). У позовній заяві представник позивача просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про що свідчить розміщене оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про його виклик (а.с.58) в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим провести заочний розгляд справи. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши подані позивачем докази у їх сукупності, суд виходить із такого. Як убачається з матеріалів справи, 09 травня 2021 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 09.05.2021-100001613, відповідно до умов якого сума кредиту становила 3 500,00 грн. Вказаний кредитний договір укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Укладенню договору передувало ознайомлення відповідача з пропозицією про укладення кредитного договору (офертою), розміщеною на офіційному вебсайті первісного кредитора, яка містила всі істотні умови договору споживчого кредиту. Так, згідно з п. 1.1 оферти, за договором Кредитор зобов`язується надати Позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Відповідно до п. 1.2 оферти, кредит надається для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою чи незалежною професійною діяльністю. Згідно з п. 1.3 оферти, сума кредиту, строк користування кредитом, проценти за користування кредитом, а також графік платежів визначаються у Заявці, яка є невід`ємною частиною оферти та кредитного договору. Відповідно до п. 2.1 оферти, кредит надається на умовах строковості, платності та поворотності. Згідно з п. 2.3 оферти, надання кредиту здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника. Відповідно до п. 2.4 оферти, днем надання кредиту є день списання відповідної суми коштів з рахунку Кретитора, а днем погашення день зарахування коштів на рахунок Кредитора. Згідно з п. 2.5 оферти, проценти нараховуються з дня надання кредиту включно до дати його фактичного повернення. Відповідно до п. 2.8 оферти, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача становить 10 500,00 грн., що відповідає даним паспорта споживчого кредиту. Згідно з п. 4.1 оферти, Позичальник зобов`язаний своєчасно повернути кредит та сплатити проценти у строки, визначені у Заявці. Відповідно до п. 4.6 оферти, Позичальник підтверджує, що укладає договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки і погоджується з ними. Згідно з пп. 5.3, 5.4 оферти, Кредитор має право відступати право вимоги за договором третім особам без отримання додаткової згоди Позичальника, на що Позичальник надає свою попередню згоду. Відповідно до п. 8.1 оферти, договір набирає чинності з моменту отримання Кредитором у своїй інформаційній системі відповіді Позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону Позичальника, зазначений ним під час реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що з метою укладення кредитного договору відповідач заповнив заявку на отримання кредиту, у якій зазначив свої персональні дані, обрав конкретні умови кредитування, зокрема суму кредиту у розмірі 3 500,00 грн. та первинний строк користування кредитом 14 календарних днів, а також підтвердив ознайомлення з умовами кредитного договору, паспортом споживчого кредиту та правилами надання фінансових кредитів. Подання відповідачем заявки та вчинення дій, спрямованих на прийняття умов оферти, відповідно до статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», є акцептом пропозиції про укладення кредитного договору, а підтвердження такого акцепту здійснено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з підтвердженням укладення кредитного договору, кредит було надано відповідачу у сумі 3 500,00 грн строком на 14 календарних днів, із застосуванням фіксованої процентної ставки «Економ» у розмірі 2 % за кожен день користування кредитом протягом первинного строку, а у разі непролонгації процентної ставки «Стандарт» у розмірі 2,5 % за кожен день користування кредитом після закінчення первинного строку. Максимальний розмір процентів за кредитним договором встановлено у сумі 7 000,00 грн. Також до договору про надання фінансового кредиту № 37145-09/2023 представником позивача долучено його невід`ємні додатки, а саме: паспорт споживчого кредиту, який містить відомості про суму кредиту, строк користування кредитними коштами, тип та розмір процентної ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача, а також інші істотні умови кредитування, що відповідають вимогам Закону України «Про споживче кредитування», та заявку-анкету на отримання фінансового кредиту. Договір про надання фінансового кредиту разом із зазначеними додатками було укладено та підтверджено відповідачем шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про його належне волевиявлення та згоду з умовами кредитування. Таким чином, кредитний договір № 09.05.2021-100001613 від 09 травня 2021 року є укладеним належним чином, містить усі істотні умови договору споживчого кредиту, а волевиявлення відповідача на його укладення підтверджується сукупністю доказів, а саме: ознайомленням з офертою, поданням заявки, акцептом пропозиції та використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про згоду відповідача з умовами кредитування, визначеними договором та його додатками. На підтвердження виконання первісним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором матеріали справи містять докази фактичного перерахування відповідачу кредитних коштів у розмірі 3 500,00 грн., що підтверджується квитанцією про здійснення платежу через платіжний сервіс LiqPay від 09 травня 2021 року, з якої вбачається перерахування зазначеної суми на користь відповідача як видачу кредитних коштів за договором. Таким чином, судом встановлено, що спірний кредитний договір було укладено в електронній формі відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування й орієнтовну загальну вартість кредиту та надав згоду на укладення договору саме такого змісту, що підтверджується його підписанням із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після укладення договору відповідач отримав кредитні кошти на власний картковий рахунок. Отже, первісний кредитор належним чином виконав свої зобов`язання за договором позики, перерахувавши грошові кошти відповідачу на банківську картку, реквізити якої були зазначені ним під час оформлення заявки на отримання позики. Разом із тим, матеріалами справи встановлено, що відповідач умови договору позики належним чином не виконав, у передбачений договором строк грошові кошти та нараховані проценти за користування позикою у повному обсязі не повернув, у зв`язку з чим допустив порушення строків виконання грошових зобов`язань, визначених умовами договору. Як убачається з поданого представником позивача розрахунку заборгованості та довідки про розмір простроченої заборгованості, станом на дату звернення до суду за відповідачем обліковується заборгованість за кредитним договором № 09.05.2021-100001613 у загальному розмірі 10 500,00 грн., яка складається з: 3 500,00 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту та 7 000,00 грн. простроченої заборгованості за процентами за користування кредитними коштами. Поданий розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, альтернативного розрахунку суду не надано, а доказів неправильності визначення розміру заборгованості матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав сумніватися у достовірності та обґрунтованості заявленої до стягнення суми. При цьому, відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували повне або часткове погашення заборгованості за договором позики, припинення зобов`язання з інших передбачених законом підстав або спростовували факт отримання грошових коштів. Контррозрахунку заборгованості або доказів сплати боргу відповідачем суду також не надано. Таким чином, встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, у визначений договором строк грошові кошти та нараховані проценти за користування грошовими коштами не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість, що є підставою для її стягнення у судовому порядку. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, відступлення права вимоги за правочином. Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав або настане в майбутньому. Відповідно до ст. 1079 ЦК України, клієнт зобов`язаний повідомити боржника про відступлення права грошової вимоги фактору, якщо інше не встановлено договором. 30 листопада 2021 року між первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» було укладено договір факторингу № 301121-1, відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 09.05.2021-100001613 від 09 травня 2021 року. Факт переходу до позивача права вимоги за вказаним кредитним договором підтверджується витягом з договору факторингу та реєстром прав вимоги, долученими до матеріалів справи. Таким чином, з моменту відступлення права вимоги позивач є єдиним належним кредитором відповідача за кредитним договором № 09.05.2021-100001613 від 09 травня 2021 року та має право вимагати від відповідача належного виконання зобов`язань за цим договором. Позивачем на адресу відповідача було направлено досудову вимогу про сплату заборгованості за кредитним договором, у якій відповідача повідомлено про наявність простроченої заборгованості, її розмір та запропоновано у добровільному порядку погасити борг у визначений строк. Вказана досудова вимога була спрямована з метою досудового врегулювання спору, однак відповідач належним чином на неї не відреагував, заборгованість у добровільному порядку не погасив, що і стало підставою для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, а також інтересів держави. Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 628, 629 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Згідно з ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що будь-який договір, укладений на підставі ЦК України, може мати електронну форму, а договір, укладений в електронній формі, відповідає письмовій формі правочину. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до ст. 3 цього Закону, електронний договір це домовленість сторін, оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію, відповіді про її прийняття. Відповідно до ч. 4 6 ст. 11 цього Закону, акцепт може бути здійснений шляхом заповнення електронної форми, вчинення дій, що свідчать про прийняття оферти, та підтверджується використанням електронного підпису. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин вважається підписаним, зокрема, у разі використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Такий договір за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 та від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19. Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, встановлені договором. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання процентів, розмір і порядок сплати яких визначаються договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. З матеріалів справи вбачається, що договір про надання фінансового кредиту був укладений в електронній формі з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про належну ідентифікацію відповідача та його волевиявлення на укладення договору. Враховуючи, що всупереч умовам кредитного договору та наведеним нормам закону відповідач порушив строки та порядок погашення заборгованості за кредитним договором, наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованість за кредитним договором. Що стосується позовних вимог щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При цьому, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Рішення Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East\Alliance Limited проти України" (заява №19336/04, п. 269) вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 19 лютого 2020 року Великою Палатою Верховного Суду прийнято додаткову постанову у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), де зазначено наступне. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом з тим, чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з матеріалів справи, 02 жовтня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» та адвокатом Марченко Галиною Іванівною, яка діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 16.07.2013 року №1158, було укладено договір про надання правничої допомоги №021023-1. Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 вказаного договору Виконавець зобов`язалася надавати Замовнику правничу допомогу в обсязі та на умовах, визначених договором, зокрема шляхом складання та подання позовних заяв про стягнення заборгованості з фізичних осіб-боржників, при цьому подання позовів здійснюється виключно через підсистему «Електронний суд». Згідно з пунктами 1.4, 1.5 договору адвокату надано право підписувати та подавати до суду позовні заяви й інші процесуальні документи, необхідні для досягнення мети договору, а Замовник зобов`язався своєчасно оплачувати послуги Виконавця та забезпечувати її необхідними документами і інформацією. Відповідно до пункту 3.1 договору вартість правничої допомоги становить 4000,00 грн за один поданий до суду позов, без урахування вартості судового збору та інших судових витрат, які сплачуються Замовником окремо. На підтвердження фактичного надання правничої допомоги до матеріалів справи долучено звіт про надану (виконану) правничу допомогу відповідно до договору про надання правничої допомоги №021023-1 від 02 жовтня 2023 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» та адвокатом Марченко Галиною Іванівною, Зі змісту вказаного звіту вбачається, що адвокатом було здійснено аналіз наданих документів, складено та сформовано позовну заяву з додатками, підготовлено розрахунок ціни позову та судового збору, забезпечено формування процесуальних документів для подання до суду з використанням підсистеми «Електронний суд», а також вчинено інші дії, необхідні для належного захисту прав та інтересів позивача. Відповідно до платіжної інструкції №508 від 14 листопада 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий колектор» здійснено оплату правничої допомоги адвокату Марченко Галині Іванівні у сумі 4 000,00 грн за надання правничої допомоги згідно додаткової угоди №7 до договору про надання правничої допомоги №021023-1 від 02 жовтня 2023 року, за позовом до Остаповича П. П., без ПДВ. Зазначені докази підтверджують реальність, фактичність та документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу. В матеріалах справи наявне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, згідно якого відповідно до Закону України «Про адвокатуру» Марченко Галина Іванівна має право на заняття адвокатською діяльністю. Аналізуючи докази, надані представником позивача на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, їх відповідності критерію реальності адвокатських послуг та співмірності складності справи, враховуючи, що розгляд справи відбувався за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому сама справа не є складною і з приводу спірних правовідносин існує усталена судова практика. Зважаючи на принцип співмірності, наданої адвокатом Марченко Галиною Іванівною правничої допомоги із заявленим розміром судових витрат, витрачений час на надання цієї допомоги, суд приходить до висновку, що витрати по оплаті послуг за надання правничої допомоги у розмірі 4000,00 грн. слід стягнути з відповідача. Крім того, позивачем були понесені також витрати зі сплату судового збору у розмірі 2147,20 грн. за подання позовної заяви. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи вищенаведене у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу, а також 2147,20 грн. судового збору. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved