Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову вказала, що з 30.07.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, 30.05.2024 року шлюб між Позивачем та Відповідачем розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда, справа № 405/2445/24. У шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 01.09.2016 року за спільним рішенням на ім`я відповідача була придбана у власність двокімнатна квартира житловою площею 54,73 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Вважає, що її права порушені, тому просить визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частку вказаної квартири, залишити за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з: судового збору в сумі 7405,00 грн. Ухвалою Подільського районного суду м. Кропивницького від 19.09.2025 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача адвокат Комаха Т.С. 22.01.2026 року подала заяву, в якій просила розгляд справи провести без її участі, позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим конвертом з відміткою «адресат відсутній» (а.с. 40), заяв, клопотань від відповідача до суду не надходило, правом подання відзиву не скористався. Беручи до уваги ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обізнаний про розгляд справи у суді, проте правом подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався, в силу положеньст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 30.07.2016 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 482. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 01.09.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Драною І.В., за № у реєстрі 2237, [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-14). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 67275002 від 05.09.2016 року вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності, частка власності 1/1, з 01.09.2016 року належить нерухоме майна(квартира)за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 9). Позивачем надано висновок експертного дослідження від 19.07.2025 року, згідно з яким ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , становить 1 481 000,00 грн. (а.с. 15). Відповідно до рішення від 30.05.2024 Ленінського районного суду м. Кіровограда у справі №405/2445/24 шлюб між сторонами розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 02.07.2024 (а.с. 8). 04.10.2025 року позивач, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , яке видане Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 44). Розглядаючи спір по суті, суд враховує таке. Відповідно до ч. 1ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року в справі № 372/504/17. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки набуте за час шлюбу. Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Частиною другою статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічне за змістом законодавче положення закріплено у частині першій статті 70 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для поділу майна подружжя та визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 7 405,00 грн.

Outcome: approved