Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить: - стягнути з Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» на користь [PERSON] суми, які нараховані, однак не виплачені при звільненні, що складаються із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та вихідної допомоги на загальну суму 146 645,71 грн; - стягнути з Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» на користь [PERSON] середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 21 липня 2025 по день винесення рішення за даним позовом; - стягнути з Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» на користь [PERSON] понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 03.02.2003 він працював в Державному підприємстві «Житомирський лікеро-горілчаний завод» (ДП «ЖЛГЗ») на посаді організатора з постачання 1 категорії. Наказом від 16.07.2025 №122/б-тр його було звільнено з роботи 21.07.2025 за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору. Разом з тим, при звільненні йому не було виплачено нараховану вихідну допомогу в сумі 39 583,01 грн, індексацію зарплати в розмірі 40,55 грн, компенсацію відпустки - 31 764,30 грн, надбавку за складність та напруженість в роботі 1 137,90 грн, оклад по годинам 2 844,74 грн, борг підприємства на початок липня в розмірі 87 298,95 грн. Всього, за вирахуванням податків та зборів, борг в розмірі 146 645,71 грн. Крім того, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати наявні підстави для стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 21 липня 2025 по день винесення рішення. Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира від 28.11.2025 року у вказаній цивільній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідач Державне підприємство Житомирський лікеро-горілчаний завод відзиву на позовну заяву не подавало. Позовна заява з доданими до неї матеріалами, направлялися на адресу відповідача за його місцезнаходженням, у відповідності до приписів ЦПК України, однак поштове відправлення повернулось на адресу суду не врученим, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Окрім того, відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 28.11.2025 та доступ до матеріалів позовної заяви 21.10.2025, що підтверджується довідками про доставку електронного документу до електронного кабінету. Від позивача надійшла заява, в якій просить розглянути справу без його участі, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки в електронний кабінет підприємства. У відповідності до положень ч.1 ст.223, ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на основі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що в період з 03.02.2003 по 21.07.2025 [PERSON] працював в Державному підприємстві Житомирський лікеро - горілчаний завод, та перед звільненням - на посаді організатора з постачання 1 категорії відділу матеріально-технічного постачання, що підтверджується записами, наявними в трудовій книжці серії [NUMBER] . Наказом генерального директора Державного підприємства Житомирський лікеро - горілчаний завод №122/б-тр від 16.07.2025, [PERSON] з 21.07.2025 звільнено з роботи за власним бажанням на підставі п.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору. Пунктом 2 вищевказаного наказу №122/б-тр передбачено виплатити [PERSON] компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 88 календарних днів. Пунктом 3 наказу №122/б-тр передбачено виплату виплатити [PERSON] вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку згідно ст.44 КЗпП України. Оскільки відповідачем не було здійснено розрахунок з позивачем на момент його звільнення в повному обсязі, останній звернувся до суду із цим позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення заборгованості по заробітній платі. Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Згідно ч.3 ст.38 КЗпП України , працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили. При припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку (ст.44 КЗпП України). Відповідно до статті 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За змістом статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Частиною першою та другою статті 117 КЗпП України передбачено, що в у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Згідно розрахункового листа за липень 2025 року, сформованого Державним підприємством Житомирський лікеро - горілчаний завод, при звільненні до виплати [PERSON] належить: вихідна допомога в сумі 39 583,01 грн; заробітна плата в розмірі 6 190,65 грн; компенсація за невикористану відпустку в розмірі 31 764,30 грн; борг підприємства на початок липня в розмірі 87 298,95 грн. Всього борг в розмірі 146 645,71 грн (з вирахуванням утриманого військового збору, профспілкових, податку в розмірі 18 191,20 грн за липень 2025 року). У відповідності до звіту-рахунку за період з 01.07.2025 по 29.01.2026, сформованого АТ «ОТП Банк», позивачу Державним підприємством Житомирський лікеро-горілчаний завод частково виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 36 023,67 грн 05.01.2026 та 10 141,05 грн 15.01.2026, а всього 46 164,72 грн. З урахуванням наведеного, станом на момент розгляду судом цієї справи, відповідачем не виплачено заборгованість по заробітній платі згідно розрахункового листа за липень 2025 року в сумі 100 480,99 грн (146 645,71 грн - 46 164,72 грн). Отже, з Державного підприємства «Житомирський лікеро-горілчаний завод» на користь [PERSON] підлягає до стягнення заборгованість в сумі 100 480,99 грн (з утриманими сумами податків та зборів), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково. Щодо суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд зазначає наступне. Середній заробіток для виплати працівникові компенсації за час затримки розрахунку при звільненні визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно п.5 розділу 4 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до п.8 розділу 4 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У відповідності до наявних в матеріалах справи розрахункових листів за останні 2 місяці, що передували звільненню позивача в липні 2025 року: - в травні 2025 року позивачем відпрацьовано 1 день, за який нараховано заробітної плати в сумі 594,80 грн; - в червні 2025 року позивачем відпрацьовано 2 дня, за які нараховано заробітної плати в сумі 1 246,27 грн. Отже, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 613,69 грн ((1 246,27 +594,80 грн)/3дні)). Час затримки належних звільненому працівникові сум виплат за шість місяців з 21.07.2025 (дата звільнення) по 21.01.2026 складає 133 робочих дні, у зв`язку з чим середній заробіток для виплати позивачу компенсації за час затримки розрахунку при звільненні становить 81 620,77 грн без утримання сум податків та зборів (613,69 грн х 133 роб.днів). Отже, до стягнення з Державного підприємства Житомирський лікеро-горілчаний завод на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні без урахування утриманих податків та зборів, в розмірі 81 620,77 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн.

Outcome: partial