Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

10 квітня 2025 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26 червня 2024 року, близько 22 год. 30 хв., по вул.Острозького в м.Старокостянтинові Хмельницького району Хмельницької області трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулося зіткнення та механічні пошкодження з матеріальними збитками автомобілів марки «MERCEDES-BENZ C180» сірого кольору, 2010 року випуску, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Skoda Octavia», чорного кольору, державний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Вище зазначена ДТП сталася внаслідок того, що водій транспортного засобу «Skoda Octavia» [PERSON] здійснив поворот ліворуч, не надавши перевагу транспортному засобу MERCEDES-BENZ, який рухався по головній дорозі, чим порушив п.п.10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України. Винним даної дорожньо-транспортної пригоди являється [PERSON] , що підтверджено Європротоколом від 26.06.2024 року, складеним та підписаним учасниками ДТП. В результаті ДТП транспортному засобу «MERCEDES-BENZ C180», державний реєстраційний номер [NUMBER] , спричинено пошкодження, вартість пошкодженого автомобіля встановлена висновком експерта за результатами проведення транспортно- товарознавчої експертизи від 28.10.2024 року № 120/24 в розмірі 121 906, 28 грн, яку просить стягнути суд з відповідачів. Крім того, просить стягнути із відповідача [PERSON] 3 029 грн. 12 коп. витрат, пов`язаних з проведенням транспортно-товарознавчої експертизи та 1 219 грн. 06 коп. судового збору. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 квітня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі. 29 травня 2025 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області у справі залучено співвідповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 26 серпня 2025 року позовні вимоги за даним позовом, в частині заявлених вимог до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення матеріальної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, - залишено без розгляду. 30 жовтня 2025 року ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримада та просила задовольнити. Крім того вказала, що на момент дорожньо-транспортної пригоди травмованих не було, лише після відмови у виплаті страхового відшкодування їй стало відомо про отримання [PERSON] травми Відповідач в судовому засідання цивільний позов не визнав та пояснив, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення правил дорожнього руху [PERSON] , який виїхав на його смугу для руху та допустив зіткнення. Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол) складав та ставив свій підпис. Внаслідок ДТП отримав ушкодження, тому і звернувся до медичного закладу. Представник відповідача адвокат Сакенов Ю.К., в судовому засідані позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки належним відповідачем у справі має бути страхова компанія, яка має відшкодовувати шкоду за правововідносинами у сфері обов`язкового страхування. Так як, [PERSON] отримав травму, то це виключає складання європротоколу і відповідно неможливо встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та оставини її настання. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення правил дорожнього руху [PERSON] , який виїхав на зустрічну смугу для руху де стояв [PERSON] . Після дорожньо траснпортної пригоду приїхала поліція, однак обставини ДТП не встановлювала та протокол про адміністративне правопорушення на учасників ДТП не складався. Після ДТП відвозив [PERSON] до лікарні. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, покази свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2024 року, близько 22 год. 30 хв., [PERSON] керуючи транспортним засобом марки «Skoda Octavia», державний номер [NUMBER] по вул. К.Острозького в м.Старокостянтинів, зі строни міської ради в напрямку кругового перехрестя, що неподалік автовокзалу, здійснюючи поворот ліворуч не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «MERCEDES-BENZ C180», державний номер [NUMBER] , під керування [PERSON] , який рухався по головній дорозі., що спричинило пошкодження транспортних засобів, Внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), який був складений на місці ДТП, вину у скоєному визнав водій [PERSON] . Європротокол складається на місці незначної ДТП без участі поліції, якщо зіткнулися лише два авто, немає постраждалих, водії тверезі та згодні щодо обставин, а обидва мають дійсні поліси ОСЦПВ. Відповідно до висновку експерта № 120/24 від 28 жовтня 2024 року за результатми проведення транспортно-товарознавчої експертизи вартість метріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «MERCEDES-BENZ C180» реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП могла складати 121 906,28 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-215891571 від 24.07.2023 року, франшиза становить 3 200 грн. Власником транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ C180», державний номер [NUMBER] , є [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ). Згідно повідомлення директора КНП «Старокостянтинівська багатопрофільна лікарня» від 15.07.2024, [PERSON] 27.06.2024 о 00 год. 25 хв. звертався за медичною допомогою в результаті отрамання травми внаслідок ДТП. Листом від 10 жовтня 2024 року № 240001053275-1 ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повідомлено [PERSON] про те, що страхувальник не визнає жодних майнових вимог заявника за заявленою подією та у відповідності до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовляє у виплаті страхового відшкодування з приводу пошкодженого транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ C180», державний номер [NUMBER] . ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у вказаній відмові посилається на невиконання учасниками події свого обов`язку відповідно до п. 33-1.1 ст. 33-1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме «неповідомлення учасниками дорожньо-транспортної пригоди про наявність травмованих людей». Звертаючись до суду з цим позовом, [PERSON] стверджувала, що у зв`язку з відмової страхової компанії відповідача у виплаті страхової виплати змушена звертунитись із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, як особи винної особи у ДТП. Спеціальним нормативно правовим актом, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів за фактом ДТП, яка відбулась 26.06.2024 є Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції закону від 01.07.2004 № 1961 IV). Відповідно до п.33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Лише у такому разі водії транспортних засобів мають право скласти зазначене в цьому пункті повідомлення («європротокол») та звільняються від обов`язку оформляти дорожньо-транспортну пригоду у підрозділах Національної поліції. Як встановлено судом, під час оформлення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротокол») учасниками ДТП, а саме [PERSON] , що сталася 26.06.2024 не було враховано всіх вимог Закону, зокрема, щодо визначення випадків та підстав, лише при наявності яких можна заповнити даний бланк повідомлення. Згідно п.33.2 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та «Інструкції щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду» оформлення ДТП без участі співробітників поліції, шляхом складання Повідомлення можливе лише за умови одночасного виконання наступних вимог: відсутність травмованих (загиблих) людей в результаті ДТП; згода водіїв транспортних засобів щодо обставин ДТГІ; відсутність у водіїв транспортних засобів - учасників ДТП ознак алкогольною, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; наявність у водіїв транспортних засобів чинних полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності; розмір шкоди заподіяної майну потерпілих, не перевищує максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом. У разі невиконання однієї із наведених умов оформлення ДТП шляхом складання про повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («європротокол») неможливе. Згідно п.2 Правил ведення обліку дорожньо-траспортних пригод, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 травня 2019 року № 424, у цих Правилах терміни вживаються в такому значенні: «травмовані» особи, які внаслідок дорожньо-транспортних пригод одержали тілесні ушкодження та були доставлені до закладу охорони здоров`я або протягом трьох діб звернулися по медичну допомогу до такого закладу (п.5). Також зазначено, що ці Правила визначають порядок ведення обліку дорожньо-транспортних пригод в єдиній інформаційній системі МВС, а отже, термін «травмовані особи» в даному значенні підлягає застосуванню лише в єдиній інформаційній системі МВС при веденні обліку дорожньо-транспортних пригод. Аналіз встановлених обставин в сукупності із наведеними нормами закону дає підстави для висновку про те, що з місця ДТП в межах трьох діб мало місце звернення [PERSON] до закладу охорони здоров`я, у зв`язку з отриманням легких тілісних ушкодженнях в результаті ДТП. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі №359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Виходячи з наведеного та беручи до уваги підтверджені належними і достовірними доказами обставини того, що в результаті ДТП 26.06.2024 був травмований [PERSON] , відмова ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у виплаті позивачу [PERSON] страхового відшкодування на підставі п. 36.2. ст. 36., п. 37.1.3. ст. 37.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та у відповідності до п.3, п.7 ч.2 ст.104 Закону України «Про страхування» є обґрунтованою та законною, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст. ст.22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до вимог ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За приписами п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У Постанові Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №927/623/18 вказано, що: не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними. Верховний Суд вважає за необхідне зауважити, що встановлення в межах цивільно-правового спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, обставин спричинення пошкодження майна потерпілої сторони, а також наявності в діях особи, яка завдала відповідної шкоди, вини (умислу чи необережності), може оцінюватись судом на загальних підставах. Отже, відсутність в матеріалах справи судового рішення, яким [PERSON] , був би притягнутий до відповідальності за скоєне ДТП, не може бути достатньою правовою підставою для відмови у позові, оскільки в силу приписів ст. 82 ЦПК України таке рішення є обов`язковим для суду, проте, не єдиним доказом наявності вини заподіювача шкоди. Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження № 14-154цс19. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Такі правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25 лютого 2019 року в справі № 466/4051/15-ц. У постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц (провадження № 61-20728св19), від 18 березня 2020 року в справі № 328/2750/18 (провадження № 61-13747св19), від 29 квітня 2020 року в справі № 638/1557/18 (провадження 61-3954св19), від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 (провадження № 61-12514св21) зазначено, що не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Відповідачем не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди те не доведено факту порушення водієм [PERSON] вимог Правил дорожнього руху України, наслідком чого сталась дорожньо транспортна пригода. Судом враховується, що [PERSON] на місці ДТП свою вину у вчиненому правопорушенні визнав, висловив свою згоду на складення європротоколу, відобразивши в схемі пригоди місце розташування транспортних засобів, коли сталось зіткнення, зафіксовувавши при цьому видимі механічні пошкодження транспортних засобів, чим безумовно висловлено позицію, що саме він є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, тому відповідно до вимог ст. 76-80 ЦПК України повідомлення про дорожньо транспортну пригоду (європротокл) є письмовим доказом. Стороною відповідача не надано жодних доказів, на спростування вищевказаних фактів, а також на підтвердження тих обставин, що він у подальшому наполягав на своїй невинуватості чи на притягненні до відповідальності водія [PERSON] , що було б логічним за таких обставин, з врахуванням того, що автомобіль відповідача теж зазнав значних механічних пошкоджень. Однак [PERSON] жодних претензій матеріального характеру до позивача чи [PERSON] , не мав, вину свою у дорожньо-транспортній пригоді не оспорював, допоки не постало питання матеріального відшкодування. З врахуванням цього, судом сприймаються твердження відповідача та його представника про ніби то невизнання ним вини у вчинені дорожньо-транспортної пригоди, як маніпуляція доказами та спосіб ухилення від відповідальності. Із наведеного вбачається, що обов`язок щодо відшкодування таких збитків покладається на винуватця дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку на відповідача [PERSON] , який визнав свою винуватість у вчиненні ДТП згідно європротоколу від 26.06.2024 року, який відповідно до вимог ст. 76-80 ЦПК України є письмовим доказом. Він містить підписи обох учасників, зокрема відповідача. Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами, підтверджується факт вчинення [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», державний реєстраційний номер [NUMBER] , порушення правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, за участю водія [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «MERCEDES-BENZ C180» державний реєстраційний номер [NUMBER] та спричинило пошкодження автомобіля «MERCEDES-BENZ C180», який належить [PERSON] . Надане суду повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол) від 26.06.2024. складено учасниками дорожньо-транспортної відподнло вимог Інструкції щодо заповнення Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), затвердженої протоколом Президії Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) від 11.08.2011 року №274/2011. А саме, у повідомленні зазначено місце дорожньо-транспортної пригоди зазначено, про що зазначено у схемі дорожньо-транспортної пригоди містить дорожню розмітку на місці ДТП, назву вулиць, напрямки руху транспортних засобів, що в сукупності із зазначеними сторонами обставинами (під час повороту ліворуч) дає можливості встановити винуватця ДТП. Також встановлено, що відповідач [PERSON] у добровільному порядку, завдані позивачу матеріальні збитки на момент звернення до суду не сплатив. Отже, [PERSON] , як особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки та відповідає за завдану позивачу [PERSON] майнову шкоду, має на підставі ч.1 ст.1187 ЦК України сплатити їй розмір матеріального збитку. Сторона позивача посилається на доказ, щодо характеру пошкоджень транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ C180», н.з. [NUMBER] , на висновок експерта №120/24 за результатами проведення транспортно товарознавчої експертизи від 28 жовтня 2024 року, згідно якого вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля «MERCEDES-BENZ C180», н.з. [NUMBER] , вналсдіок його пошкодження у ДТП могла складати 121 906 грн. 28 коп. без ПДВ на складові частини КТЗ. За виготовлення вказаного висновку позивачем сплачено 3029,12 грн, що підтверджується відповідною квитанцією. Згідно ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Як зауважує КЦС ВС, що у висновку експерта щодо визначення розміру завданого збитку повинно бути зазначено, що він виконується для суду і що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність. Інакше висновок експерта буде розцінений як неналежний доказ (Постанова КЦС ВС від 16.11.2022 року № 335/2566/18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року, суд зазначив що: ст. 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Частиною 6 ст. 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Згідно з ч. 5 ст. 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Учасники справи мають право викладати суду заперечення щодо висновку експерта на загальних підставах, зокрема, особа вправі спростувати висновок експерта шляхом призначення додаткової або повторної експертизи, за наявності для цього підстав. Так само учасник справи не позбавлений можливості заявити клопотання про проведення судової експертизи іншим експертом чи експертною установою. Дослідивши вказаний висновок суд встановив, що він відповідає вимогам, передбаченим ст. 102 ЦПК України. Також у наданому висновку експерта вказано, що він підготовлено для подання до суду, про повідомлення експерта про відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків за ст. 384, 385 Кримінального кодексу України. В той час відповідачами не доведено, що висновок експертизи є неналежним доказом, а саме, що він не стосується предмета доказування або одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Доказів на спростування розміру матеріального збитку відповідачем не надано, правом на призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи відповідач не скористався. Таким чином, суд дійшов висновку, що висновок експерта №120/24 за результатами проведення транспортно товарознавчої експертизи від 28 жовтня 2024 року, вважається належним доказом для визначення розміру заподіяних збитків. Отже, згідно з вказаним вище висновком експерта про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, №120/24 від 28 жовтня 2024 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «MERCEDES-BENZ C180», н.з. [NUMBER] , становить 121 906 грн. 28 коп. Щодо витрат позивача на проведення оцінки матеріального збитку,завданого пошкодженням автомобіля. Згідно з квитанцією від 28 листопада 2024 року № 2.76374447.1 [PERSON] сплатила для ДП «Експерт-Сервіс Авто» в м. Хмельницькому 3029,12 грн. за висновок експерта за проведення транспортно-товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріальної шкоди власнику транспортного засобу «MERCEDES-BENZ C180», н.з. [NUMBER] . Отже, [PERSON] понесла витрати в розмірі 3029,12 грн. на визначення матеріального збитку, що підтверджено належними доказами. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина третя статті 133 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 6, 7 статті 139 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Як описано вище, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу [PERSON] замовила відповідний висновок експера, який був виконаний ДП «Експерт-Сервіс Авто» в м. Хмельницькому (висновок експрата №120/24 від 28 жовтня 2024 року). Описаний вище висновок експерта безпосередньо пов`язаний з розглядом цієї справи, виготовлений на замовлення позивача, факт оплати таких послуг підтверджується належним розрахунковим документом, заперечень щодо розміру цих витрат відповідач та його представник не заявляли. Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 05 грудня 2022 року у справі №214/7462/20. У зв`язку з викладеним, витрати позивача за проведення оцінки матеріального збитку,завданого власнику транспортногозасобу, в розмірі 3029,12 грн. слід стягнути з відповідача При розподілі судових витрат суд зазначає наступне. Згідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено повністю, а тому згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1 219,06 грн, за вимогу про стягнення матеріальних збитків.

Outcome: approved