Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивач звернулася в квітні 2024 року до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про встановлення факту спільного проживання [PERSON] , 1968 року народження, та [PERSON] , 1968 року народження однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу протягом строку не менше п`яти років до дня його смерті [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що в кінці 1970-х років позивач познайомилася з [PERSON] , з яким дружили з шкільного віку та з 1984 року проживали в цивільному шлюбі. В червні 1985 року у них народився син [PERSON] , а у січні 1988 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та позивачем. У січні 1994 року шлюб було розірвано, проте колишнє подружжя продовжувало проживати разом по [ADDRESS] , вести спільне господарство, опікувалось один за одним. У 2007 році було розпочато разом реконструкцію будинку по [ADDRESS] належного: батькам чоловіка (померлим на даний час), чоловіку позивача [PERSON] (помер), а також його брату (відповідачу 2) та його сестрі (відповідачу 3). Після реконструкції та завершення ремонтних робіт, позивач та її чоловік [PERSON] у січні 2008 року переїхали туди проживати, де також жили на той час мати [PERSON] , його рідний брат [PERSON] та сестра [PERSON] (відповідачі 2,3). Позивач проживаючи у даному будинку оплачувала комунальні послуги (підтверджено періодом 2019-2022рр) разом з іншими мешканцями, придбавала електротехніку. В лютому 2022 року чоловік пішов добровольцем на війну та загинув [INFO] . Після смерті, позивач та їх син (відповідач1) звернулися для оформлення спадщини, а тому такий факт позивачу необхідно встановити для прийняття спадкового майна. 31.05.2024 року від представника відповідача3 надійшов відзив на позов, згідно якого позовні вимоги не визнаються. У відзиві зазначається, що після розірвання шлюбу у 1994 році, укладеного між позивачем та рідним братом [PERSON] [PERSON] , позивач з братом, тобто колишнім її чоловіком, вже не проживала однією сім`єю, спільне господарство позивач разом з ним не вела, а з 2019 року позивач взагалі поїхала за кордон. Вся комунікація та спілкування брата [PERSON] з позивачем велася стосовно сина [PERSON] , самі ж стосунки між колишнім подружжям були напруженими та конфліктними. [PERSON] відчував певну провину перед сином, який з дитячого віку ріс у неповній сім`ї, а тому, оскільки місця в квартирі, де зареєстрована позивач по [ADDRESS] для проживання сина, його колишньої цивільної дружини та її матері не вистачало, позивач звернулася з проханням до свого колишнього чоловіка [PERSON] , його брата [PERSON] і відповідача3 дозволити їй тимчасово проживати у частині будинку на [ADDRESS] , на що останні погодились. У 2022 році позивач звернулась знову з проханням забрати в будинок онкохвору свою сестру [PERSON] для догляду за нею, і їм обом була виділена та ж сама одна кімната, де й тимчасово проживала вже позивач (її сестра померла у 2024 році), і дійсно позивач сплачувала частину комунальних платежів за користування житлом, як особисто так і від інших осіб (житло надане було для тимчасово переміщених під час воєнного стану, так і перебувало у користування самих співвласників). При цьому [PERSON] жив окремо у споруді (так звана сауна), яка була переобладнана ним для проживання і ніколи не проживав з колишньою дружиною спільно у будинку. Після смерті [PERSON] , а в подальшому і сестри позивача, остання не тільки не захотіла звільнити надане їй тимчасове приміщення, а й почала висловлювати претензії на оформлення спадщини. Жодної участі у реконструкції чи ремонтних роботах позивач не брала. Витрати на поховання колишнього чоловіка позивач не несла. 08.07.2024 року відповідач1 [PERSON] подав відзив, згідно якого позовні вимоги визнав. Ухвалою суду від 28.11.2024 року було закрито підготовче провадження у справі. Позивач у судових засіданнях позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх. Відповідач1 [PERSON] в режимі ВКЗ (перебуває за кордоном) вимоги позову визнав. Відповідач2 та його представник вимоги позову заперечили, просили відмовити у їх задоволенні. Відповідач3 та її представник вимоги позову заперечили, просили відмовити у їх задоволенні, в т.ч. з підстав зазначених у відзиві. Суд, отримавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 19.01.1994 року був розірваний шлюб, який укладений між [PERSON] та [PERSON] , що посвідчується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу (т.1 а.с.13). Як доводила сторона позивача та не заперечується сторонами такий шлюб був зареєстрований у січні 1988 р.. Ще до укладення шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що посвідчується копією Свідоцтва про народження (т.1 а.с.12). Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач доводила, що після розірвання шлюбу у 1994р., колишнє подружжя приблизно через 6 місяців зійшлося знову на спільне проживання, вело спільне господарство, опікувалось один за одним, продовжувало проживати разом, спочатку по [ADDRESS] , а з січня 2008 року у будинку по [ADDRESS] після реконструкції його (яка була розпочата у 2007 році, а саме - добудова кухні та санвузла). Даний будинок по [ADDRESS] належав [PERSON] (відповідачу3), [PERSON] (відповідачу2), [PERSON] (померлий у 2022 році щодо якого просить встановити факт позивач), [PERSON] (мама всіх трьох співвласників, яка померла у 2019 році, після смерті якої її 5/8 частки успадковано синами [PERSON] та [PERSON] ) (т.1 а.с.35). Як з`ясовано судом будинок є 4-х кімнатний. Іншої реконструкції, крім добудови нежитлових приміщень кухні і санвузла не здійснювалось. Разом з тим, доказів понесення витрат на реконструкцію домоволодіння, яка складає добудову нежитловими приміщеннями (кухня і санвузол), як і документацію щодо такої добудови (письмова промова в судових дебатах щодо наявності технічних документів, що не було предметом пояснень та доказів під час розгляду справи не приймається до уваги) позивач до справи не надавала. Позивач доводила, що вона проживала з [PERSON] у двох житлових кімнатах житлового будинку, де вона залишилась проживати і на даний час. Відповідач 2,3 доводили, що позивачу було виділено на тимчасове проживання тільки одну кімнату, а у іншу кімнату на зиму до початку воєнних дій переходив проживати [PERSON] , щодо якого розглядається даний спір, так як він проживав у збудованій так званій бані-сауні, яка не опалювалась у зимовий період, рештою двома кімнатами користувалися двоє співвласники, а попередньо користувалась до 2019 року і їх мама, натомість позивач самовільно захопила на даний час дві кімнати, а добудову до будинку - кухню закрила на замок і не допускає туди нікого з співвласників. При цьому відповідача2, який звільнив місце свого проживання для тимчасово внутрішньо-переселених осіб з 2022 року, позивач вже не впускає у власний будинок, погрожує обом співвласникам (відповідачу 2,3), щоденно конфліктує з ними, а у житло, де вона зареєстрована по [ADDRESS] відмовляється повертатися. Як з`ясовано судом, добудовою (а саме загальною кухнею та санвузлом) користувалися всі власники домоволодіння, а також ті, які фактично проживали в будинку, про що буде вказано нижче, проте позивач створює перешкоди у користуванні, так як вона не заперечила про закриття дверей на кухню, пояснюючи це тим, що кухня веде до її кімнат, тому вона й закриває на ключ. Позивач доводила, що проживаючи у даному будинку (у двох кімнатах, вхід спільний), який разом з чоловіком вони реконструювали (добудували) перед цим, вона оплачувала комунальні послуги (т.1 а.с.15-24, 112-126), придбавала електротехніку, меблі (накладна від 28.01.2010 року на придбання шафи та трюмо - т.1 а.с.14), посуд тощо. А тому, оскільки з чоловіком продовжували проживати сім`єю та вести разом необхідні витрати, разом укладали декларацію в сімейного лікаря (т.1 а.с.30-31), звідси є підтвердженими доводи позовних вимог, що вона з ним проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Дійсно, не заперечила, що вона була за кордоном 2 місяці у 2010 році, а в період з 2011 року по 2015 рік періодично перебувала за кордоном на роботі приблизно по 6 місяців, проте відносини в цей період з чоловіком [PERSON] підтримувала тісні. Заперечуючи позовні вимоги в цій частині відповідачі 2,3 та їх представники зазначили, що по перше, до кола спадкування за законом колишня дружина (позивач) не входить, по друге після розірвання шлюбу у 1994 році, позивач з [PERSON] (братом відповідача2,3) вже не проживала однією сім`єю, спільне господарство не вели. Так, з 1994 року по приблизно 1999-2000 роки [PERSON] разом з [PERSON] (брати) жили і працювали за кордоном, після повернення в Україну дійсно десь з 2000 року ще приблизно на 2 роки, але не більше, позивач зійшлася разом з [PERSON] на спільне проживання за її адресою, конфліктували часто колишнє подружжя, а позивач взагалі потім поїхала за кордон. Вся комунікація та спілкування [PERSON] з позивачем, якщо й була, то стосовно спільного сина [PERSON] (відповідача1), самі ж стосунки між колишнім подружжям були напруженими та конфліктними постійно, а [PERSON] навіть жив окремо у споруді (так звана сауна), яка була переобладнана ним для проживання починаючи з ранньої весни до пізньої осені і тільки на зиму в холод міг перейти жити в будинок, окремо від [PERSON] , ніколи не проживав з колишньою дружиною разом спільно у кімнаті будинку. Жодної участі у реконструкції позивач не брала взагалі, незначну реконструкцію (добудову кухні і санвузла для співвласників будинку) робив [PERSON] з братом [PERSON] , а щодо дозволу на вселення позивача у будинок колишнього чоловіка, то це відбулося за інших обставин. Так, як [PERSON] був дуже чутливим і відчував певну провину перед сином, який з дитячого віку ріс у неповній сім`ї без тата, оскільки місця в квартирі, де зареєстрована й на даний час [PERSON] по [ADDRESS] не вистачало для проживання втрьох - сина, позивача та її матері, а тому коли позивач звернулася з проханням до свого колишнього чоловіка, а той відповідно до брата і сестри дозволити тимчасово проживати у частині будинку (одна кімната) на [ADDRESS] , вони погодились і надали їй дозвіл у 2019 році після її повернення з-за кордону. Окрім того, у 2018 році тяжко захворіла і злягла мама [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (співвласниця також домоволодіння), а позивач ніде не працювала і мала непогані стосунки з матір`ю, тому за умови проживання вона допомагала у догляді за хворою. Але позивач зловживала добрими намірами сім`ї, у 2022 році звернулась знову з проханням забрати в будинок і онкохвору свою сестру [PERSON] для догляду за нею, і їм обом була виділена та ж сама одна кімната, де й тимчасово проживала вже позивач (її сестра померла у 2024 році). Стосовно оплати комунальних послуг, то як доводила сторона відповідача, до 2018 року всі кошти за комунальні послуги оплачувала від імені всіх співвласників мама [PERSON] допоки не захворіла важко та померла потім у 2019 році, дійсно, позивач маючи банківську платіжну картку для зручності єдиним платежем, сплачувала комунальні послуги, зокрема за користування як особисто нею, так і від інших осіб, житло яким було надане двома братами та сестрою - для тимчасово переміщених осіб під час воєнного стану (зокрема сім`я [PERSON] , які проживали з березня 2022 року по кінець 2023року т.1 а.с.70, Голобородько, що проживав у даному будинку з квітня 2022 року т.1 а.с.70зв), а співвласники відповідачі 2,3 та внутрішньо-переміщені особи, віддавали їй кошти або готівкою за платіж або шляхом перерахування на рахунок [PERSON] , що посвідчується також платіжками від внутрішньо-переміщених осіб т.1 а.с.71-73. Тому нею долучено платежі за період саме з 2019 року, а не за спірний період, який просить визнати позивач 5 років перед смертю, тобто з 2017 року. Такі доводи, саме відповідачів 2,3, на підставі оцінених доказів судом, є підтвердженими. Щодо наданої позивачем Декларації про вибір сімейного лікаря, то суд погоджується з доводами представника [PERSON] про недопустимість доказу наданого позивачем і така Декларація надана та засвідчена позивачем не може бути прийнята судом, оскільки кожна особа самостійно підписує Декларацію з лікарем, а як свідчить долучена позивачем копія, то таку декларацію замість [PERSON] підписала [PERSON] . При цьому, розділ 4 під назвою «законний представник» [PERSON] не могла заповнювати, вона не була законним представником [PERSON] , останній був абсолютно дієздатною особою і діяв від власного імені самостійно. Також слід врахувати, що такі Декларації є виключно електронними, а дописи вручну на її копії і зроблені позивачем (не відомо в який період), не передбачено законом. Окрім того, представником відповідача3 на відповідний запит було надано Декларацію наявну в сімейного лікаря [PERSON] з електронним підписом [PERSON] (т.1 а.с.102), на якій відсутні написи зроблені власноручно [PERSON] (позивачем). В лютому 2022 року [PERSON] пішов добровольцем на війну та загинув [INFO] на Луганщині с.Спірне внаслідок військових дій, що посвідчується Свідоцтвом про смерть (т.1 а.с.33,65). Не є допустимим доказами в підтвердження спільного проживання надані позивачем фото світлини (т.1 а.с.106-108), на яких відсутня взагалі дата фотофіксації, при цьому що відповідачі не заперечували, що інколи при певних датах святкування, позивач, як фактичний неофіційний мешканець в приміщенні будинку, запрошувалась та була присутня за столом, коли всі збирались і приходили інші гості в т.ч. спільні для святкування того чи іншого свята. Згідно Договору укладеного [PERSON] (відповідач3) було замовлено надгробний пам`ятник померлому [PERSON] на суму 62 000грн. з оплатою 04.04.2024 року (т.1 а.с.66), при цьому доводи позивача про недійсність договору не підтверджено матеріалами справи. Встановлення факту необхідне позивачу, як вона і долводила, для успадкування частки нерухомого майна у домоволодінні померлого по [ADDRESS] . Як свідчать матеріали справи після смерті [PERSON] , позивач та їх син (відповідач1) звернулися для оформлення спадщини (т.1 а.с.34), а тому такий факт їй необхідно, як доводила позивач, встановити для прийняття спадкового майна, проте жодних вимог щодо акого не заявлено. Долучені позивачем до позову афідевіти складені: [PERSON] 22.08.2022 року (т.1 а.с.25), інших громадян, які допитувались як свідки [PERSON] 22.08.2022 року, відповідача1 [PERSON] 30.06.2022 року (т.1 а.с.26-28), відповідача2 [PERSON] 14.09.2022 року (т.1 а.с.109), відповідача3 [PERSON] 22.10.2022 року, то як зазначили відповідачі, дані афідевіти збирались у іншій судовій справі №344/13052/22 в інтересах [PERSON] , який звернувся в суд із заявою про встановлення факту батьківства після смерті його батька [PERSON] , з метою успадкування його майна, так як [PERSON] народився як зазначено вище до укладення шлюбу. Однак всі родичі в т.ч. брат та сестра померлого, які були зазначені як заінтересовані особи визнавали та визнають факт батьківства, тому в інтересах іншої справи окремого провадження посвідчували зв`язки біологічні матері та батька стосовно спільного сина, а позивач використовує такі в даній цивільній справі, де заперечуються відповідачами 2,3 факти саме спільного проживання колишнього подружжя та їх ведення господарства, проживання разом як сім`я, тощо. За результатами розгляду заяви [PERSON] у справі №344/13052/22, було ухвалене рішення Івано-Франківського міського від 13.12.2022 року, яким встановлено факт, що [PERSON] , який помер [INFO] є батьком [PERSON] , [INFO] (т.1 а.с.253-254). Відповідач1 [PERSON] в режимі ВКЗ суду прояснив, що батьки проживали разом, не зважаючи на розірвання шлюбу між ними. [PERSON] до 2000 року проживав з мамою (позивачем) на [ADDRESS] , потім поїхав на заробітки за кордон для утримання сім`ї, мама також часто їздила на заробітки за кордон, підтвердив на запитання сторони відповідачів, що маму були депортували з-за кордону десь в 2016 році. В період з 2008 по 2010 рік свідок проживав окремо від батьків. Коли відповідач повернувся з армії, то батьки йому на [ADDRESS] в квартирі зробили ремонт, а потім тато вирішив зробити ремонт та прибудову на [ADDRESS] , свідок проживав окремо від батьків. Потім тато пішов на війну, знає, що банківську картку тато залишив мамі. Після смерті батька розпочав процедуру прийняття спадщини, а попередньо подав заяву на встановлення батьківства (на різних прізвищах були з татом), спадщина після смерті тата [PERSON] ще не оформлена. Свідок з серпня 2022 року дійсно перебуває за кордоном. Про конфліктність відносин між позивачем [PERSON] , особливо після смерті [PERSON] , стосовно продовження проживання [PERSON] у даному житловому будинку по [ADDRESS] , підтверджують всі сторони справи. Так, 13.03.2024 року була подана заяву від [PERSON] про нанесення їй тілесних ушкоджень зі сторони [PERSON] , було розпочате 14.02.2024 року досудове розслідування у кримінальному провадженні №12025096010000243 за ознаками кримінального проступку передбаченого ч.2 ст.125 КК України, яке постановою від 27.06.2024 року було закрите, у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення (т.1 а.с.156-157).Дана постанова про закриття кримінального провадження була скасована слідчим суддею [PERSON] за ухвалою від 28.08.2024 року (т.1 а.с.158-159). При цьому, як встановлено досудовим розслідуванням [PERSON] вселила на проживання самостійно у даному будинку і свого племінника, хоча вона не є співвласником будинку і не зареєстрована в ньому, тому таке право проживання її та запрошених нею її родичів категорично заперечують співвласники [PERSON] та [PERSON] (станом на час досудового розслідування [PERSON] у співласність домоволодіння за спадщиною за законом після смерті батька [PERSON] ще не вступив), конфлікт також виник і з приводу обрізання дерев [PERSON] на території домоволодіння та заперечення щодо цього співвласників такого будинку із земельною ділянкою. Конфлікт триває і щодо закриття позивачем на ключ добудованої кухні та заборони нею досутупу до нерхомого майна, належного співвласникам. Допитані судом свідки суду пояснили наступне. Так, свідок [PERSON] (колишній чоловік відповідача3) пояснив, що у 1991 році одружився з [PERSON] і у 2011 році на одному подвір`ї з будинком [ADDRESS] збудували будинок для себе за [ADDRESS] . Позивач довший час проживала за кордоном, а у 2019 році поселилася в будинку, причин не знає вселення, з дружиною вже не проживав, але відносини з відповідачем3 у спілкуванні підтримує. Після хвороби матері дружини, її доглядала дружина та позивач допомагала. Коли сходились на якісь свята чи події, то позивач була інколи на такому святкуванні (коли спільні знайомі, куми), бо проживала в будинку. Добудову домоволодіння здійснювали два брати [PERSON] та [PERSON] , свідок фізично також допомагав, позивач участі взагалі не брала. Встановленням пам`ятника брата займалась колишня дружина (відповідач3). Свідок [PERSON] (знайомий [PERSON] , відповідачів 2,3) суду пояснив, що в реконструкції будинку (добудови) брали участь [PERSON] та [PERSON] , свідок приблизно у 2020-2021 року допомагав робити сходову у будинку [ADDRESS] . Свідок [PERSON] (сусідка по [ADDRESS] ) суду пояснила, що у 2019 році [PERSON] на її запитання хто це поселився в будинку (побачила позивача), отримала відповідь від нього це мама мого сина, ніколи [PERSON] не приходив з [PERSON] в гості, [PERSON] жив сам у приміщенні сауни. Свідок [PERSON] (знайомий сторін та друг [PERSON] ) пояснив, що з [PERSON] зустрічався часто, зі слів [PERSON] відносини з колишньою дружиною були погані. Свідок [PERSON] (кума позивача) суду пояснила, що часто з [PERSON] та [PERSON] зустрічалися спочатку по [ADDRESS] , де вони жили, а потім по [ADDRESS] . Коли приїзжала до них, то сиділи в альтанці всі разом, в т.ч. були і брат [PERSON] та сестра [PERSON] . [PERSON] з [PERSON] жили однією сім`єю, мали гарні відносини, часто гуляли разом. [PERSON] повернулася з-за кордону (рік не пригадує). Коли [PERSON] з [PERSON] взяли внутрішньо-переміщених осіб на проживання, то подружжя разом поселились у так званій сауні, а в зимку жили разом в будинку. [PERSON] перестали оплачувати [PERSON] за комунальні послуги, бо [PERSON] сказала повертати гроші їй з певного часу. Відомо також і про конфлікт між позивачем та відповідачами2,3 після смерті [PERSON] . До смерті матері [PERSON] , за нею деякий час доглядала саме [PERSON] з [PERSON] . На запитання сторін відповіла, що [PERSON] фінансував роботи по реконструкції будинку. Свідок [PERSON] (племінник позивача) суд пояснив, що з [PERSON] (відповідач1) дружив змалку, у період з 2007 року по 2020 рік коли свідок приїзжав у відпустку (приблизно на один місяць), оскільки перебував за межами області, то зустрічалися сім`ями в т.ч. по [ADDRESS] . З 2020 року свідок вже проживає в м.Івано-Франківську. Жодного конфлікту між [PERSON] та [PERSON] не було, жили як одна сім`я, якщо приходили до них в гості, то [PERSON] накривала на стіл і всі сиділи разом. З 2022 року свідок поселився теж на [ADDRESS] , так як його усно попросив [PERSON] бути з мамою (позивачем) їй для допомоги та моральної підтримки після смерті її чоловіка, в будинку по [ADDRESS] є дві кімнати, які займає тітка [PERSON] (позивач), одна з кімнат є прохідна, де й проживає на даний час свідок (хоча підтвердив на запитання, що має дійсно власне житло в м.Івано-Франківську), є спільна кухня та санвузол, якими користуються всі, в т.ч. відповідачі 2,3, однак кухню закриває тітка [PERSON] , бо з неї йде вхід до кімнат, де вони живуть. Згоди від інших співвласників на проживання свідок не отримував. На запитання відповів, що за життя [PERSON] з ним мало спілувався через різницю віку, більше спілкується з їх сином [PERSON] (відповідачем1). Свідок [PERSON] (знайомий [PERSON] та [PERSON] ) суду пояснив, що хто саме добудовував приміщення в бдинку по [ADDRESS] не знає, однак [PERSON] з [PERSON] після розірвання шлюбу через якийсь час зійшлися, проживали як сім`я, мали гарні відносини, їздили разом до внучки, робили покупки по магазинах, їздили [PERSON] з [PERSON] разом і за кордон, отже проживали разом однією сім`єю. Свідок [PERSON] (знайомий позивача) суду пояснив, що [PERSON] з [PERSON] жили як одна сім`я, а з 2008 року по [ADDRESS] , вели спільний бюджет, часто приходив в гості до [PERSON] та [PERSON] , під час яких були і брат та сестра [PERSON] . Щодо догляду за мамою [PERSON] , то дійсно доглядали її під час хвороби і [PERSON] , і [PERSON] , і [PERSON] (відповідач3). [PERSON] періодично жив у літній період в іншому приміщенні сауні, бо можливо так йому було комфортно. Свідок [PERSON] (знайома позивача) суду пояснила, що у [PERSON] та [PERSON] були відносини як подружжя, коли свідок та [PERSON] працювали за кордоном у Польщі, то [PERSON] її чоловік приїзжав до [PERSON] , тому не знала навіть, що вони розлучені були. Подружжя ніколи не сварилося. [PERSON] передавала передачі в Україну. Свідок 2-3 рази були у гостях в [PERSON] по [ADDRESS] , а в інші дні зустрічалася з [PERSON] та подругою [PERSON] попити каву в закладі. Свідок [PERSON] (знайомий [PERSON] та відповідача 2,3) суду пояснив, що з 2014 року є військовослужбовцем, росли разом з [PERSON] , з яким дружив, а також [PERSON] та [PERSON] , проте часто приїзжав у відпустки, раз на 2-3 дня бував у [PERSON] і жодного разу не чув про те, що з ним є дружина, навпаки він [PERSON] ніколи не називав дружиною та розказував про конфліктні відносини з нею, вони разом не проживали, не вели спільного господарства. Щодо добудови то [PERSON] з [PERSON] робили якісь прибудови сауна, гараж. В сауні проживав [PERSON] сам. Свідок [PERSON] (знайома відповідачів 2,3) вказала, що знайома з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з дитинства, часто приходила до них, [PERSON] за життя допомагав зробити ремонт в житлі свідка, часто з ним спілкувалась. Вперше побачила [PERSON] на похоронах мами [PERSON] . [PERSON] був дуже добрим, тому й дозволив колишній дружині проживати в будинку, однак він жив окремо у сауні, жодних зв`язків як подружжя між ними не було. [PERSON] розказував те, що [PERSON] це кара на все життя і виставити її не може, спілкувався з [PERSON] тільки через потреби сина [PERSON] . Свідку відомо про конфлікт, зокрема і через те, що [PERSON] (позивач) закривала на ключ двері до спільної кухні в житловому будинку і не впускає туди співвласників. Отже, період спільного проживання після розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON] , як свідки, так і сторони називали суду по різному і дати такого можливого продовження спільного проживання не співпадають, кардинально різняться, не співпадають і пояснення щодо цього. Щодо витрат напоховання, то позивач доводила, що такі витрати вона понесла сама, що також підтверджує факт проживання однією сім`єю її з померлим [PERSON] . Відповідачі 2,3 суду щодо цього також пояснили, що [PERSON] з сестрою [PERSON] (остання має важке ахворювання та часто проходить лікування) займались збором коштів після смерті [PERSON] , а позивач [PERSON] , поки вони займались такими питаннями, замовила пам`ятник сама, на що відповідачу3 прийшлося повернути кошти отримані від міської ради на виготовлення пам`ятника померлому воїну, назад в бюджет. Жодних узгоджень щодо цього між позивачем та відповідачами 2,3 не було. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. У постанові Великої Палати Верховного Суду, викладену від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зроблено висновок, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника (пункт 40). Для того, щоб визначити джерело придбання спірного нерухомого майна, необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них (пункт 61). Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України)». Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20). Отже, у останній постанові Великої Палати ВС від 10 квітня 2024 року суд чітко виснував, що у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Однак, позов, що є предметом розгляду в даній цивільній справі, [PERSON] подала тільки щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, однак такий факт вона не пов`язувала з будь якими іншими вимогами, хоча усно доводила (без вимог) своє право на частину нерухомого майна, вважаючи таке спільним майном подружжя. Окрім того, позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження проживання однією сім`єю із відповідачем. Відповідно до статті 315 ЦПК України суд може встановити факт, що має юридичне значення від якого залежить виникнення майнових прав, в т.ч. проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Позивач попередньо подавши заяву в порядку окремого провадження, звернулась в порядку позовного провадження. Не зважаючи, що на жодні норми стосовно позовних вимог позивач не посилалась, суд застосвує саме п.5 ч.1 ст. 315 ЦПК України. При цьому, навіть доведення б факту проживання осіб однією сім`єю без реєстрації шлюбу (що не притаманне даному спору) та зазначення б одночасно вимоги про визнання права на певну частку нерухомого майна (належний та ефективний спосіб захисту порушених прав, тобто спір щодо сімейних і спадкових прав), то слід також врахувати, що на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди також встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Окрім того, Верховний Суд постановою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18) вказав, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю. Звідси, слід прийти до висновку що сам собою факт навіть перебування у добрих (приязних) стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. Аналогічно, періодичний спільний відпочинок святкування за одним столом з гостями, проживання з дозволу співвласників у даному житлі, не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у розумінні статті 74 СК України, без наявності інших ознак сім`ї. Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). А тому, зважаючи на оцінку всіх доказів в сукупності, суд приходить до ствердного висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Інші доводи сторони позивача не потребують деталіазції та не спростовують висновок суду про недоведеність позовних вимог. На підставі наведеного, відповідно до ст. 315 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed