Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти арешти та обтяження з належного їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, автомобіля марки PEUGEOT, модель 307, тип - легковий комбі В, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я померлого [PERSON] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 08 квітня 2010 року Миронівським РЕВ при УДАІ ГУ МВС у Київській області посилаючись на те, що їй було відмовлено у реєстрації права власності у зв`язку з накладенням арешту на даний транспортний засіб згідно листа відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління МВС України в Кіровоградській області. Представник відповідача Дейкун І.О. подала до суду відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог про скасування арешту з тих підстав, що у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні. КПК України 1960 року, так само як і чинний КПК України, не передбачають застосування процесуальних норм у закритій кримінальній справі. Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Тітова М.Б. від 23 вересня 2025 року дана цивільна справа прийнята до провадження, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 7 листопада 2025 року замінено неналежного відповідача у справі із Територіального сервісного центру №3242 Регіонального сервісного центру МВС України в Київській та Чернігівській областях на Головний сервісний центр МВС, та відкладено підготовче засідання. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 4 грудня 2025 року замінено неналежного відповідача у справі із Головного сервісного центру МВС на Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, та відкладено підготовче засідання. Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 23 грудня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивачки - адвокат Орло Ю.В. подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача - Дейкун І.О. у судове засідання не з`явилася, про час, день та місце розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, додала, що заперечує проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши письмові докази, надані сторонами, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вироком Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 07 лютого 2011 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3400 гривень, без позбавлення права керувати транспортними засобами. Міру запобіжного заходу [PERSON] залишено без змін - підписка про невиїзд. Також стягнуто з [PERSON] на користь Кіровоградської обласної лікарні 3166 грн. 62 коп. витрат на лікування потерпілого, та стягнуто з Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» на користь потерпілого [PERSON] 24990 грн. матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, 5770,48 грн. витрат на лікування та 2550 грн. моральної шкоди. Стягнуто з [PERSON] на користь потерпілого [PERSON] 11884,83 грн. матеріальної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля та 8 000 грн. заподіяної моральної шкоди. Стягнуто з [PERSON] на користь НДЕКЦ при УМВС України в Кіровоградській області р/р31257272210284, код ЄДРПОУ 25575003, Банк: ГУДКУ у Кіровоградській області, МФ0 823016 судові витрати в розмірі 206,4 грн. за проведення експертизи. Речові докази: автомобіль ПЕЖО-307, державний реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль ВА3-21099, державний реєстраційний номер [NUMBER] , що зберігаються на майданчику тимчасового тримання при ДАІ м. Кіровограда передано їх власникам [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 10). 14 лютого 2025 року державним нотаріусом Богуславської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право спадщини за законом, згідно якого [PERSON] успадкувала автомобіль марки PEUGEOT, модель 307, тип -легковий комбі - В, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований на ім`я померлого [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 08 квітня 2010 року Миронівським РЕВ при УДАІ ГУ МВС у Київській області (а.с. 11-12). Листом ТСЦ №3242 РСЦ ГСЦ МВС в Київській та Чернігівській областях в межах компетенції було надано інформацію про те, що згідно архівних даних ЄДРТЗ на автомобіль марки PEUGEOT, модель 307, тип - легковий комбі - В, 2005 року випуску, накладено арешт на підставі листа відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод слідчого управління МВС України в Кіровоградській області № б-4232 від 09.12.2010 року. Згідно довідки Миронівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №51875 від 20 серпня 2025 року виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на підставі відомостей Автоматизованої системи виконавчих проваджень не перебувають. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Судом встановлено, що позивач оскаржує арешт, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України 1960 року. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Ця правова норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України 2012 року, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. Порядок щодо скасування арешту на майно було передбачено таким чином - на підставі постанови слідчого в порядку частини шостої 126 КПК України 1960 року, або судом під час попереднього судового засідання в порядку статті 253 КПК України 1960 року, під час ухвалення вироку в порядку статті 324 КПК України 1960 року, або судом в порядку виконання вироку в порядку статей 409, 411 КПК України 1960 року. Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Згідно з пунктами 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року, постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України 1960 року, суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема щодо виконання вироку у частині цивільного позову чи конфіскації майна. У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Велика Палата Верховного Суду неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та зазначала про таке. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за правилами КПК України 1960 року та завершено у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11, провадження № 14-105цс19). Залежно від суб`єктного складу учасників такого спору його потрібно розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Судом встановлено, що стосовно [PERSON] постановлено обвинувальний вирок за правилами КПК України 1960 року. Разом із тим, до суду за захистом свого порушеного права власності звернулася [PERSON] , яка не була учасником кримінального провадження та є спадкоємцем автомобіля марки PEUGEOT, модель 307, тип - легковий комбі - В, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , який належав на праві власності [PERSON] . Таким чином, суд приходить до висновку, що даний спір є приватноправовим та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції. Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватися в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною першою статті 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Частина перша статті 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Відповідно до ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що арешт майна має тимчасовий характер і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа розраховує на його припинення, а тому для захисту законних прав позивача необхідно зняти арешт з належного [PERSON] автомобіля марки PEUGEOT, модель 307, тип - легковий комбі В, 2005 року випуску, синього кольору, номер шасі (кузова, рами) VIN [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . З урахуванням викладеного та

Outcome: approved