Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа Комунальне підприємство «Жилсервіс-5», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання особи, такою що втратила право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстрації місця проживання, посилаючись на те, що 07.08.2007 р. місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: кімната [ADDRESS] , втім, більше шести місяців відповідач за вказаною адресою не проживає, що в силу ст.ст. 71 та 72 ЖК Української РСР є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач звертається до суду із даним позовом, оскільки кімната [ADDRESS] перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Дніпро, від імені якої діє позивач, як представницький орган місцевого самоврядування в силу ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування». Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2025 року позовні вимоги Дніпровської міської ради задоволено в повному обсязі. 06 листопада 2025 року відповідачем по справі [PERSON] було надано до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 04 березня 2025 року. Ухвалою від 25 грудня 2025 року заяву відповідача задоволено та заочне рішення від 04 березня 2025 року скасовано і призначено дату судового засідання. 13 січня 2026 року [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву в якій вказав що: твердження позивача про те що він не проживає в кімнаті [ADDRESS] яке підтверджено актами обстеження не відповідають дійсності, будь які обстеження його житла 20.02.2024 р., 21.05.2024 р., 26.08.2024 р. не проводились та кімната не опечатувалась. Іншого житла у власності він не має. Також відповідач зазначає що є непрацездатною особою, інвалідом ІІ групи. 27 січня 2026 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надано заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив залишити рішення без змін. Відповідач в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради в судове засідання не з`явилась, заяв чи клопотань до суду не надавала. Третя особа - Комунальне підприємство «Жилсервіс-5» в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, встановлено, що місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: кімната [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №1242 від 30.08.2024 року виданою Комунальним підприємством «Жилсервіс -5» з 01.02.2013 р. по теперішній час (а.с. 7). Актами обстеження кімнати [ADDRESS] від 20.02.2024 р., 21.05.2024 р., 26.08.2024 р. встановлено факт непроживання відповідача у зазначеній кімнаті, кімната опечатана (а.с. 8-10). Відповідно до довідки від 30.08.2024 р. (а.с. 6) КП «Жілсервіс 5» Дніпровської міської ради в гуртожитку за адресою [ADDRESS] був відкритий особовий рахунок на [PERSON] , борг за особовим рахунком станом на 01.08.2024 року складає 23947,47 грн. Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №090854 [PERSON] з 01.10.2024 року визнаний інвалідом ІІ групи у зв`язку з загальним захворюванням. (а.с.57). Відповідно до Пенсійного посвідчення № [NUMBER] [PERSON] є пенсіонером по інвалідності ІІ групи загального захворювання. Правовідносини між учасниками справи виникли із припинення права користування жилим приміщенням в будинках державного чи громадського житлового фонду та регулюються ст. 47 Конституції України, ст. 7, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК УРСР. Дослідив докази в межах заялевних суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначені у Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні». За ст. 1 вказаного закону представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЖК Української РСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих рад (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У статті 7 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку. У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер (ч. 2 ст. 61 ЖК УРСР). При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч. 1 ст. 71 ЖК України). Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку. При розгляді справи по суті необхідно звернути увагу на баланс інтересів сторін спору. Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до Закону Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, будь-яке виселення осіб з інвалідністю без надання іншого житла заборонене. Зі змісту позовної заяви та наданих доказів встановлено, що відповідач більше шести місяців добровільно не проживає у кімнаті в гуртожитку та будь-якого інтересу до спірної кімнати не проявляє, відновити своє право на користування кімнатою не намагається: кімната опечатана, борг за особовим рахунком станом на 01.08.2024 року складає 23947,47 грн. Обставини, які б свідчили про створення позивачем будь-яких перешкод відповідачу у користуванні кімнатою у гуртожитку, за судового розгляду не встановлені. Матеріали справи не містять доказів щодо створення позивачем буд-яких перешкод відповідачу у користуванні кімнатою у гуртожитку. Суд, врахував вимоги позивача про визнання припиненим права користування спірною квартирою на предмет пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, вважає, що припинення права користування відповідача спірною кімнатою відповідає такій пропорційності з огляду на те, що позивач у зв`язку із збереженням за відповідачем права користування належною йому кімнатою та реєстрацією місця проживання в ній, позбавлений можливості надати вказане житло в користування особам/особі, які його потребують. Відповідач є особою з інвалідністю що унеможливлює його виселення без надання нового місця проживання відповідно до чинного законодавства. Таким чином, у справі, що розглядається, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, не перевищують інтереси відповідача, у якого припинилися правові підстави користування чужим майном, та який тривалий час не проживає у спірній кімнаті. За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed