Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 03 травня 2024 року між ТОВ "Фінансова компанія «Кредіплюс» та відповідачем було укладено кредитний договір № 139156, відповідно до умов якого останньому було видано кредит в сумі 9334,00 грн., шляхом їх перерахування на банківську [NUMBER] . Відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, внаслідок чого в нього виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 15299,34 грн, з яких 9334,00 грн - заборгованість по тілу кредиту; 5464,34 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредиту, 501,00 грн комісія за кредитним договором. Позивач стверджує, що на підставі укладених із первісними кредиторами договору факторингу він набув права вимоги до відповідача за вказаним правочином. Оскільки відповідач не погасив заборгованість у добровільному порядку, позивач змушений звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2025 року відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. Сторони в передбачений ч. 7 ст. 279 ЦПК України строк не звернулись до суду з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Строк, визначений ч. 3 ст. 279 ЦПК України, для реалізації особами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків сплив. Відповідачем до суду не подано відзиву на позову заяву, при цьому останній належним чином повідомлявся про розгляд справи в суді, а саме за зареєстрованим в передбаченому законом порядку місцем проживання. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, суд вважає можливим розглянути спір на підставі наявних матеріалів справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 травня 2024 року між ТОВ «ФК «Кредіплюс» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит № 139156 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшов на офіційний сайт Товариства https://finx.com.ua, ознайомився з Правилами надання грошових коштів у позику, які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявив про бажання отримання коштів, подавши відповідну заявку, виконавши для відповідні дії. ТОВ «ФК «Кредіплюс», перед тим як погоджувати заявку на кредитування, не лише перевірило особисті дані відповідача, а і платіжну картку, з метою ідентифікації, тобто перевірило чи дійсно платіжна картка належить позичальнику. Відповідач підписав Кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 4е587332, який направлений на номер відповідача 0669679946 та введений 03 травня 2024 о 09:52:47, що є підтвердженням підписання договору. 03 травня 2024 р. ТОВ «ФК «Кредіплюс» ініціювало переказ коштів згідно договору безготівковим зарахуванням на платіжну картку 4149-49хх-хххх-2744. 10.10.2024 року ТОВ «ФК «Кредіплюс» та ТОВ "ФК "Ейс" уклали договір факторингу № 10102024, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «Кредіплюс» передає (відступає) ТОВ "ФК "Ейс" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Ейс" приймає належні ТОВ «ФК «Кредіплюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 101020024 від 10.10.2024 року ТОВ ФК "ЕЙС" набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 15299,34 грн. Всупереч умов договору № 139156 від 03 травня 2024 року, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, що створило заборгованість у розмірі -15299,34 грн., яка складається з: 9334,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5464,34 грн. - заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом; 501,00 комісія за кредитним договором. Розміри кредитної заборгованості та її складові відповідач не спростував. З витребуваної судом інформації вбачається, що акціонерним товариством "ПриватБанк» випущено платіжну картку № [NUMBER] на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . З руху коштів по картці з 03 травня 2024 р. по 08 травня 2024 р. вбачається, що 03 травня 2024 року на картку зараховано переказ на загальну суму 7000,50 грн. Згідно з ч. 1 ст. 509 та ст. 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах:, встановлених договором або законом. Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 15299,34 грн. Відповідно до 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що у зв`язку з задоволенням позовних вимог, на підставі ст. 141 ЦПК України, документально підтверджені судові витрати понесені позивачем, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 2422 грн. 40 коп., а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн., підлягають стягненню з відповідача, оскільки стороною позивача надано належні, допустимі та достатні докази витрат позивача на професійну правничу допомогу, а відповідачем клопотання щодо зменшення у зв`язку з неспівмірністю витрат не заявлялося.

Outcome: approved