Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник адвокат Ліпецька В.В., звернулася до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] [PERSON] , законного представника [PERSON] , за участю третьої особи: [PERSON] про виділ майна, яке складається із земельної ділянки, в натурі. На обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що матері [PERSON] та [PERSON] [PERSON] , належала земельна ділянка площею 4,17 га, кадастровий номер 5120681600:01:002:0423 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Одеська область, Балтський район, територія Гольмянської сільської ради. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті залишилося спадкове майно у вигляді вищевказаної земельної ділянки, яке позивачка та відповідачка успадкували по 1/2 (одні другій) частці. 22.04.2025 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Русских С.Б. позивачці видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку вищезазначеної земельної ділянки. Надалі позивачка зареєструвала право власності в Державному реєстрі речових прав. Відповідачка не з`являється до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку вищезазначеної земельної ділянки. Позивачка не може розпорядитися належним чином земельною ділянкою, отриманою у спадщину, оскільки її частка земельної ділянки в натурі не виділена і знаходиться в масиві всієї спадкової земельної ділянки відповідно до площі та меж, визначених технічною документацією із землеустрою. За зверненням позивача, фізична особа-підприємець [PERSON] , відповідно до чинного законодавства, розробила варіант розподілу та можливості винесення в натуру (на місцевість) меж земельних ділянок. Як вбачається з плану поділу земельної ділянки 5120681600:01:002:0423 по варіанту розподілу з виділенням в натурі (на місцевості), можливо здійснити реальний розподіл, з виділенням в натурі на місцевості кожній із сторін відокремленої частини земельної ділянки, а саме, позивачу земельна ділянка № [NUMBER] площею 2,0864 га, межі земельної ділянки описуються літ. 6ГІ, ІГ2Д, 2Д5Е, 5Е6; відповідачу земельна ділянка № [NUMBER] , що зареєстрована за померлою [PERSON] площею 2,0863 га, межі земельної ділянки описуються літ. 5В2А, 2АЗБ, 3Б4, 4В5. Позивачка не має можливості дійти згоди щодо порядку управління та володіння земельною ділянкою в натурі й не має можливості оформлення поділу спадкової земельної ділянки в натурі в нотаріальному порядку, тому вимушена звернутися до суду. Представник позивачка подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, що відповідно до ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши позов в межах заявлених вимог, вивчивши матеріали справи, надавши належну оцінку представленим доказам, судом встановлено наступне. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом [PERSON] належала земельна ділянка площею 4,17 га, кадастровий номер 5120681600:01:002:0423 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Одеська область, Балтський район, територія Гольмянської сільської ради. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 30.11.2026 року. Спадкоємцями до майна померлої [INFO] [PERSON] є її дочки: [PERSON] та [PERSON] . 22.04.2025 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Русских С.Б. позивачці [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки площею 4,17 га, кадастровий номер 5120681600:01:002:0423 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Одеська область, Балтський район, територія Гольмянської сільської ради, та видано витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі. Відповідачка із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку вищезазначеної земельної ділянки до нотаріуса не зверталася. Таким чином сторони стали співвласниками земельної ділянки, але вільно користуватися і розпоряджатися нею не можуть по причині відсутності між ними згоди. За зверненням позивачки, фізичною особою-підприємцем [PERSON] , яка має кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника № 014050 відповідно до протоколу Кваліфікаційної комісії від 30.08.2018 року № 8, розробила варіант розподілу та можливості винесення в натурі (на місцевість) меж земельних ділянок. Як вбачається з плану поділу земельної ділянки 5120681600:01:002:0423 по варіанту розподілу з виділенням в натурі (на місцевості), можливо здійснити реальний розподіл, з виділенням в натурі на місцевості земельної ділянки площею 4,1727 гектарів, кадастровий номер земельної ділянки 5120681600:01:002:0423, цільове призначення відповідно до КВЦПЗ: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно мається технічна можливість поділу земельної ділянки з виділенням в натурі на місцевості кожній із сторін відокремленої частини земельної ділянки, а саме, [PERSON] земельна ділянка № [NUMBER] площею 2,0864 га, межі земельної ділянки описуються літ. 6ГІ, ІГ2Д, 2Д5Е, 5Е6; [PERSON] земельна ділянка № [NUMBER] ., що зареєстрована за померлою [PERSON] площею 2,0863 га, межі земельної ділянки описуються літ. 5В2А, 2АЗБ, 3Б4, 4В5. Вирішуючи спірне питання суд виходить з того, що відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За приписами ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Статтею 319 ЦК України власникові гарантоване володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Власник має вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст. 361 ЦК України) Відповідно до ст.. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній частковій власності. Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. На підставі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року № 5 визначено, що спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно ( ч. 4 ст. 355 ЦК України), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364 ЦК України, Верховний Суд України дійшов висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено нерухоме майно, яке розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 року по справі № 6-12цс13. Суд, після всебічного, повного дослідження, оцінки наявних матеріалів та обставин справи, дійшов висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними.

Outcome: approved