Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [INFO] померла її матір [PERSON] , [INFO] , після смерті якої залишилась спадщина у вигляді недоотриманої за життя пенсії за період з 21.10.2021 по 30.11.2024 в сумі 100927,38 грн. Вказала, що вона прийняла спадщину після смерті матері, звернувшись у встановлений законом строк з письмовою заявою до нотаріуса, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 373/2024. Разом з тим, постановою державного нотаріуса Другої броварської державної нотаріальної контори Куценка Є.О. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, у зв`язку з ненаданням відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме нотаріусом було встановлено наявність заповіту виданого Першою Горлівською державною нотаріальною конторою 20 серпня 1993 року, який був посвідчений і зареєстрований в реєстрі за № 1-3655, зміст якого неможливо встановити, оскільки його оригінал зберігається в архіві на тимчасово окупованій території України. Стверджує, що вона є єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON] , інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. У зв`язку із чим, позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію [PERSON] , померлої [INFO] , призначеної за період з 21.10.2021 по 30.11.2024 у сумі 100927,38 грн., та стягнути її з відповідача. Позивач та її представник адвокат Миролюбова О.В. в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивача надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі та позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області Ландар Н.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. До суду надав відзив, яким просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, з огляду на те, що за матеріалами електронної пенсійної справи [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) перебувала на обліку Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області з дислокацією у м. Бахмут, як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058). Нарахування пенсійних коштів [PERSON] не проводилось з 01.10.2016 у зв`язку з відсутністю інформації про реєстрацію пенсіонера в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. [PERSON] із заявою щодо поновлення виплати пенсії на контрольованій українською владою території у встановленому порядку до органів Пенсійного фонду України не зверталася. Інформація про проходження [PERSON] фізичної ідентифікації особи в АТ «Ощадбанк» або в органах Пенсійного фонду України відсутня. Пенсійна справа знята з обліку з 01.12.2023 у зв`язку зі смертю пенсіонера [INFO] . Згідно свідоцтва про смерть від 22.05.2024 серія [NUMBER] , місце смерті [PERSON] - Донецька область, м. Горлівка. Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій від 28.02.2025 №376 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» Горлівський район є тимчасово окупованою російською федерацією територією України з 07.04.2014. Відповідач листом №0500-0215-8/117803 від 09.12.2024 на запит державного нотаріуса Другої броварської державної нотаріальної контори Київської області Куценко Є.О. помилково повідомив про наявність сум недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] в розмірі 100927,38 грн за період з 21.10.2021 по 30.11.2023. У подальшому, враховуючи вимоги пункту 144 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058, відповідачем визнано недійсним лист від 09.12.2024 №0500-0215-8/117803, про що повідомлено нотаріуса листом №0500-0215-8/62230 від 23.06.2025 щодо відсутності недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю [PERSON] . З огляду на викладене просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити повністю. Представник відповідача Горлівської міської ради будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. Суд, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи встановив наступне. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.05.2024, [PERSON] , [INFO] померла [INFO] у місті Горлівка Донецької області, в Україні. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується Витягом № 00044574944 від 17.04.2024 та Витягом № 00044575282 від 17.04.2024. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 81632948 від 24.06.2025, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , Другою броварською державною нотаріальною конторою 22.05.2024 була заведена спадкова справа № 373/2024, у спадковому реєстрі № 72472175. Як вбачається з копії матеріалів спадкової справи № 373/2024, які були витребувані судом у державного нотаріуса, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, яка прийняла спадщину до майна померлої [INFO] [PERSON] шляхом звернення із заявою до нотаріуса у встановлений законом строк. Окрім позивача із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса ніхто більше не звертався, з чого суд робить висновок про те, що інші спадкоємці після смерті [PERSON] , які б прийняли спадщину відсутні. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 77209381 від 05.06.2024, встановлено наявність запису про заповіт [PERSON] , посвідчений Першою Горлівською державною нотаріальною конторою 20 серпня 1993 року, який був посвідчений і зареєстрований в реєстрі за № 1-3655. Згідно листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 1122/1188-27-25/15.1 від 10.01.2025, територія Горлівського району Донецької області з 07.04.2014 віднесена до тимчасово окупованої російською федерацією території України. Правонаступником Першої Горлівської державної нотаріальної контори була Горлівська державна нотаріальна контора, які ліквідована згідно з наказом Міністерства юстиції України № 1686/5 від 05.05.2023. Документи нотаріального діловодства та архіву, у тому числі спадкові справи, Першої Горлівської державної нотаріальної контори до правонаступника або Донецького обласного державного нотаріального архіву не передавались, встановити їх місцезнаходження та стан збереження наразі неможливо. Як вбачається з листа Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 6704/7017-27-25/15.1 від 21.02.2025, документи нотаріального діловодства та архіву Першої Горлівської державної нотаріальної контори о 2000 року були передані до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який знаходиться у місті Донецьк. Вся територія Донецького району з 07.04.2014 віднесена до тимчасово окупованих російською федерацією територій України. Документи нотаріального діловодства та архіву, які зберігались у Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, що знаходився у м. Донецьку, не були вивезені на підконтрольну Уряду України територію. Згідно Листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 0500-0215-8/117803 від 09.12.2024, недоотримана пенсія [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] за період з 21.10.2021 по 30.11.2024 складає 100927,38 грн. Постановою державного нотаріуса Другої броварської державної нотаріальної контори Куценка Є.О. № 641/02-31 від 28.03.2025, позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на недоотриману пенсію, у зв`язку з ненаданням відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, через неможливість встановити зміст заповіту виданого Першою Горлівською державною нотаріальною конторою 20 серпня 1993 року, який був посвідчений і зареєстрований в реєстрі за № 1-3655 та кола спадкоємців, які фактично прийняли спадщину. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. До складу спадщини, як це передбачено статтею 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України). Відповідно до ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що: - цією правовою нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та не отриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини; - право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом; - право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1217 ЦК України, за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат, та випадки, за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати. Відповідно до ст. 52 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Уразі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. За змістом цієї норми, можна дійти висновку, що законодавцем встановлено альтернативний механізм набуття права власності на недоотриману пенсію померлого пенсіонера, а саме пріоритет наданий членам сім`ї спадкодавця, які проживали з ним на момент смерті, та непрацездатним членам сім`ї, які перебували на його утриманні. Зазначені особи мають звернутися за виплатою цих грошових коштів протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Якщо такі особи відсутні або не звернулися у встановлений строк із заявами, недоотримана пенсія входить до складу спадщини і успадковується спадкоємцями померлого на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії. Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України. Однак, відповідно до статті 92 Конституції України (норми якої є нормами прямої дії та водночас мають найвищу юридичну силу) виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6). Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20.10.2014 №1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб. Так, внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення пенсії, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної особи, не проходження фізичної ідентифікації особи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 243/3505/16-ц, постанові Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 243/5697/16-ц, постанові Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 227/2802/16-ц та у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 638/8368/19 зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України. Крім того, згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19 (провадження № 61-7985св20), суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Виходячи з вищевикладеного, аналізуючи надані у справі докази у їх сукупності та кожний доказ окремо, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач [PERSON] , будучи спадкоємцем за законом, у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , отже успадкувала належні спадкодавцю суми пенсії відповідно до статті 1227 ЦК України у тому розмірі, в якому спадкодавець мала право на їх виплату на момент своєї смерті. Разом з тим, позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права на отримання спадщини, що належала спадкодавцю [PERSON] у зв`язку із відсутністю доступу до змісту заповіту складеного за життя [PERSON] через тимчасову окупацію рф частини території України, а також у зв`язку із невизнанням відповідачем ГУПФУ в Донецькій області права спадкодавця на спадкове майно. Суд вважає, що відсутність доступу до оригіналу заповіту, складеного спадкодавцем [PERSON] , за встановлених в судовому засіданні обставин прийняття позивачем як спадкоємцем першої черги за законом спадщини після смерті матері [PERSON] , та відсутністю інших спадкоємців, унеможливлює реалізацію позивачем своїх спадкових прав, що безпосередньо порушує її право власності. Як зазначається представником позивача за змістом позовної заяви та визнається відповідачем ГУПФУ в Донецькій області за змістом відзиву на позов, спадкодавець [PERSON] була пенсіонером та перебувала на обліку в ГУПФУ Донецької області як внутрішньо переміщена особа з тимчасово окупованої території. Згідно зі статтею 49 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду припиняється, зокрема, у разі смерті пенсіонера. Рішення стосовно припинення виплати пенсії [PERSON] з інших підстав суду не надано, в той час як відповідач зазначає про припинення виплати пенсії спадкодавцеві з 01.10.2016 та вказує, що за поновленням виплати пенсіонер не зверталася, тому пенсія їй не нараховувалася. Отже, посилання відповідача ГУПФУ в Донецькій області, що спадкодавець за життя не виявила бажання поновити виплату своєї пенсії та не зверталася з відповідною заявою до відповідача, тому пенсія не отримана з вини пенсіонера, не заслуговують на увагу з вищевказаних підстав. З аналогічних підстав не заслуговують на увагу також посилання відповідача ГУПФУ в Донецькій області про скасування довідки про суму недоотриманої [PERSON] пенсії, яка була надана на запит державного нотаріуса. Спадкодавець [PERSON] у період часу з 21.10.2021 по 22.11.2023 пенсійні виплати не отримувала, проте мала право на їх отримання в зазначений період, а тому суд приходить до висновку про те, що позивач, як спадкоємець має право на отримання суми недоотриманої пенсіонером пенсії, яка входить до складу спадщини. Таким чином, не визнання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області права спадкодавця [PERSON] на спадкове майно є безпідставним. При таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі, визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію [PERSON] , померлої [INFO] , за період з 21.10.2021 по 22.11.2023 у сумі 100927,38 грн., та стягнути її з відповідача ГУПФУ в Донецькій області. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь [PERSON] суму судового збору, сплаченого останньою при зверненні до суду із зазначеним позовом в розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved