Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

30 жовтня 2025 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 914171 від 31.07.2023 року у розмірі 18252 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 31 липня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №914171, відповідно до умов якого відповідачу було надано відповідачу грошові кошти у розмірі 3600,00 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним в порядку та строки передбачені Договором. Згідно п.9.2. кредитного договору, договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань за ним. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Однак, відповідач не виконав належним чином умов кредитного договору. 01 лютого 2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу №01022024. Згідно вищевказаного Договору ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до [PERSON] за кредитним договором №914171 від 31 липня 2023 року. Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 18252 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 3600 грн.; заборгованість за процентами 14652 грн. У зв`язку з вищевикладеним, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» вирішило звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. Ухвалою суду від 30 жовтня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 23.12.2025 витребувано інформацію, яка містить банківську таємницю. Представник позивача надав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 13.11.2025 року представник відповідачки [PERSON] [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву. Згідно якого вважає, що зазначений позов не підлягає задоволенню з таких підстав: відповідачка [PERSON] кредитний договір № 914171 від 31.07.2023 року з ТОВ «Селфі Кредит» в електронному вигляду не укладала та не підписувала, електронного підпису або електронного цифрового підпису не отримувала. Матеріали справи містять копію договору № 914171 від 31.07.2023, де позивачем зазначено, що його підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису одноразовим паролем. Проте позивачем не долучено до матеріалів справи будь-яких доказів які прямо чи опосередковано свідчать, що електронний підпис (або ідентифікатор) належить саме відповідачці. В позовній заяві позивач стверджує, що 31.07.2023 між відповідачкою та ТОВ «Селфі Кредит» було укладено кредитний договір № 914171. Також на підставі якого відповідачкою отримано грошові кошти в сумі 3600 грн строком на 363 дні. Як стверджує позивач, вказаний договір підписаний відповідачкою за допомогою одноразового ідентифікатора. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про електронні довірчі послуги» є різні види електронних підписів: (кваліфікований, удосконалений, простий). Одноразовий ідентифікатор (SMS-пароль) зазвичай не є кваліфікованим електронним підписом, який має презумпцію рівнозначного власноручному підпису. Тобто для доведення його юридичної сили потрібні додаткові послуги. Однак позивачем до позовної заяви не додано доказів про те, що особа була належним чином ідентифікована під час реєстрації в системі фінансової установи ( наприклад через BankID, не надано фото ідентифікаційних документів, введення персональних даних, що відповідають паспорту), що допомогло б встановити, що саме ця особа створила обліковий запис, з якого відбувалося подальше укладення договору. Крім того позивачем, на підтвердження позовних, не надано до суду технічних доказів, а саме: лог-файлів (журналів дій), доказів відправки та отримання SMS-повідомлення, доказів того, що одноразовий ідентифікатор був надісланий саме на фінансовий номер телефону, який належить особі, скріншотів та записів екрану. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження реєстрації відповідачки в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, отримання нею логіну та паролю в системі, подання заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договорів. Відсутні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачці від ТОВ «Селфі Кредит» за кредитним договором № 914171 від 31.07.2023 та отримання саме відповідачкою вищезазначених коштів. Представник звертає увагу, що на підтвердження переходу права грошової вимоги позивач надав копію договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024. На теперішній час відсутні будь-які підтвердження отримання відповідачкою повідомлення про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором, відповідно до договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024, укладеним між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК « Кредит-Капітал», відповідно до умов якого позивач набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Відповідно до п. 13.7 договору факторингу № 01022024 від 01.02.2024 вказано, що всі додатки та додаткові угоди до договору становлять його невід`ємну частину, а саме: Додаток № 1, Додаток № 2, Додаток № 3, Додаток № 4, Додаток № 5, Додаток № 6 та Додаток № 7. Однав при детальному вивченні матеріалів справи встановлено, що вищезазначені додатки у матеріалах справи відсутні. Надана позиваче до суду електронна копія кредитного договору № 914171 від 31.07.2023 з додатками, відповідачкою взагалі не підписані. Належних доказів використання грошових коштів відповідачкою позивач не надав, тому вважає позовні вимоги недоведеними. Матеріали справи не містять також і доказів фактичного користування відповідачкою кредитними коштами (рух коштів на особовому рахунку позичальника). Звертає увагу, що розрахунки заборгованості за договором, копію якого додано до позовної заяви є внутрішніми документами фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31 липня 2023 року між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено договір №914171 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», відповідно до якого, Товариство надало відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сторони погодили наступні умови: сума кредиту 3 600,00 грн., тип кредиту - кредит; строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів; тип процентної ставки фіксована; стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. цього Договору; 1.6. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. 1.7. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає: 1.7.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 47541.10% річних. 1.8. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає: 1.8.1. за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 32112 грн.»; згідно до п.2.1 кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст.207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми. З п.10 договору вбачається, що відповідач підписав договір електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е143 (а.с.18 на звороті - 28). Того ж дня, тобто 31 травня 2023 року, [PERSON] було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Е143 Паспорт споживчого кредиту (а.с.17-18). Згідно довідки ТОВ «Селфі Кредит» про ідентифікацію (а.с. 30), відповідач [PERSON] ідентифікована ТОВ «Стар Файненс Груп», як позичальник за укладеним договором № 914171 від 31.07.2023, оскільки акцептував підписавши 31.07.2023 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефону, кредитний договір. Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, вбачається, що на ім`я [PERSON] в банку емітовано карту № [NUMBER] , на яку здійснено зарахування коштів 31.07.2023 у розмірі 3600 грн. (а.с. 104). 01.02.2024 ТОВ «Селфі кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір факторингу № 01022024, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Селфі кредит», включно і до [PERSON] за кредитним договором № 914171 від 31.07.2023. Сума та розрахунок заборгованості за Кредитним договором № 914171 від 31.07.2023 станом на дату звернення до суду з позовною заявою становить: 18252 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 3600 грн; заборгованість за відсотками 14652 коп. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч.6 ст.11 Закону України №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір (далі Договір), який підписаний електронним підписом відповідача шляхом використання одноразового ідентифікатора. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як було зазначено вище, сторонами погоджено розмір процентів і порядок їх нарахування, який відповідно до розрахунку заборгованості, складає 14652 грн, що в рази перевищує суму отриману відповідачем у кредит 3600,00 грн, Слід звернути увагу, що відповідач, як пересічний споживач кредитних послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не змогла ефективно здійснити свої права бути поінформованою про дійсні умови кредитування ТОВ «ФК Кредит- Капітал», які викладені в декількох значних за об`ємом документах, які не містять прозорості та зрозумілості, зокрема щодо дійсного періоду та розміру нарахувань за кредитом. А тому на думку суду, укладення договору перетворюється на непомірний тягар для відповідача, як споживача та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором. Щодо нарахування та сплати відсотків, які є явно завищені, та не відповідають передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення кредитного договору на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз.3 пп.3.2 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11 липня 2013року № 7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 та ч.1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами. Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020року у справі № 132/1006/19 (провадження № 61-1602св20). Також, відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Відповідно до пункту 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика палата Верховного Суду дійшла до висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. Застосовуючи аналогію та враховуючи те, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за нарахованими процентами в розмірі 14652 грн., не є спів розмірною сумі кредиту у 3600 грн. за договором, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів після закінчення пільгового періоду кредитування, суд дійшов висновку про те, що необхідно зменшити розмір процентів за вказаним договором до розміру отриманих відповідачем кредитних коштів. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України) Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Судом встановлено, що між Адвокатським об`єднанням «Апологет» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 року від 01.07.2025 року, відповідно до умов яких виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику визначену цим Договором правову допомогу щодо представництва та захисту прав, свобод та законних інтересів клієнта. Згідно Детального опису наданих послуг від 08.10.2025 року та Акту наданих послуг № 409 від 08.10.2025 року, підписаного сторонами Договору про надання правничої допомоги № 0107 року від 01.07.2025 року, адвокатом наведено перелік наданих юридичних послуг та їх вартість щодо вирішення спору про стягнення заборгованості з [PERSON] . При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial