Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №ABH0CT155101334188 від 17.09.2024 року у загальному розмірі 12567,48 грн., а також судові витрати. В обґрунтування вимог позивач вказав на те, що відповідач приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг. 17.09.2024 року як клієнт банку відповідач уклала з банком кредитний договір АВН0СТ155101334188, щодо надання останній кредиту в розмірі 10000 грн. строком на 36 місяців (тобто до 16.09.2027) зі сплатою процентів у розмірі 75.00 щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту). Відповідно до п. 3-5 Кредитного договору (Заяви клієнта, далі кредитний договір), ліміт цього договору: 10000 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 16.09.2027, терміном на 36 місяців. Згідно з п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 75.00 річних. Станом на 26.09.2025 року заборгованість Відповідача за даним кредитним договором складала суму в розмірі 12567,48 грн., яка складається з: 9324,81 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 3053,56 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 189,11 грн - загальний залишок заборгованості за пенею, що й стало підставою для звернення Акціонерним товариством «Акцент-банк» до суду для стягнення з відповідача суми заборгованості. Відповідно до автоматизованого розподілу справ справа надійшла в провадження судді Кожевник О.А. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 03 жовтня 2025 року прийнято заяву та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. В позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності. Відповідачу позивачем направлено копію позовної заяви з додатками, та судом направлено рекомендованим листом копія ухвали суду за адресою реєстрації, однак поштова кореспонденція повернулась до суду без отримання з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою». Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлена про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з договором про надання банківських послуг до його укладання і згодна з його умовами. 17.09.2024 року як клієнт банку відповідач уклала з банком кредитний договір № АВН0СТ155101334188, щодо надання останньому кредиту в розмірі 10000 грн. строком на 36 місяців (тобто до 17.09.2027) зі сплатою процентів у розмірі 75.00 щорічно На підтвердження укладення даного кредитного договору позивач надає паспорт споживчого кредиту «Швидка готівка», заяву про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101334188 від 17.09.2024. Так, відповідно до Паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» відповідач повідомлена про основні умови кредитування з кредиту, а саме: тип кредиту - беззалоговий; сума/ліміт кредиту 10000 грн.; мета отримання кредиту придбання товару/здійснення платежу/оплата послуг; спосіб надання кредиту безготівковим шляхом; процентна ставка, відсотків річних 75%; тип процентної ставки фіксована; порядок зміни процентної ставки не передбачено; загальні витрати за кредитом 15596 грн. 21 коп.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 25596 грн. 21 коп.; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 109.03%. У пункті 6 Паспорта зазначено наслідки прострочення та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. Згідно з заявою про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101334188 від 17.09.2024 відповідач отримала строковий кредит на придбання товару/здійснення платежу/оплату послуг у розмірі 10000 грн. з 17.09.2024 по 17.09.2027 (включно) з розміром щомісячного платежу 711 грн. 01 коп. З меморіального ордеру № TR.39672602.30642.6156 від 17.09.2024 року вбачається, що [PERSON] видано кредит у розмірі 10000 грн. згідно з договором № АВН0СТ155101334188 від 17.09.2024. З таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит вбачається, що, чиста сума кредиту/сума платежу за розрахунковий період становить 25596 грн. 21 коп.; сума кредиту за договором 10000 грн.; проценти за користування кредитом 15596 грн. 21 коп. За положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII. Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Отже, правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про електронний цифровий підпис». Судом встановлено, що [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Також встановлено, що 17.09.2024 відповідач з використанням електронного підпису підписала заяву про надання послуги та паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка». Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписанням анкети-заяви та інших електронних документів [PERSON] засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним їй відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладання електронного підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно цього договору. Після підписання у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачці, а у відповідачки виникло зобов`язання повернути кредитні кошти та оплатити інші погоджені сторонами платежі, що виникають в результаті укладеного між сторонами договору. Відповідно до змісту ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даними договором. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Доказів того, що відповідач виконала взяті на себе зобов`язання та сплатила заборгованість за укладеним кредитним договором, суду не надано. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 265 ЦК України). Згідно з розрахунком АТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором № АВН0СТ155101334188 від 17.09.2024, станом на 26.09.2025 року, складає 12567,48 грн., у тому числі: 9324,81 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 3053,56 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 189,11 грн - загальний залишок заборгованості за пенею. Оцінюючи надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що належними та допустимими доказами знайшло своє підтвердження порушення прав позивача, яке виражається в неналежному виконанні відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним кредитним договором, щодо повернення кредитних коштів. Однак, суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога щодо стягнення заборгованості за пенею, з огляду на наступне. 17 березня 2022 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 р., яким, зокрема, було внесено зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань. Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи вищезазначене, вимога позивача про стягнення 189 грн. 11 коп. загального залишку заборгованості за пенею задоволенню не підлягає. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (12378,37 *100 % :12567,48 *2422,40 = 2385,95 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial