Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

ТзОВ «Новий Колектор» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №30.12.2020-100007159 в розмірі 15000 грн. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Між ТОВ "Споживчий Центр" та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» укладено Договір факторингу № СЦ-091024-14 від 09.10.2024. Між ТОВ "Споживчий Центр", правонаступником якого є ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» та [PERSON] 30.12.2020 року укладено Кредитний договір № 30.12.2020-100007159. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 5000 грн. Первинний період користування кредитом - 14 днів з дати надання, проценти в розмірі 1400,00 грн. сплачуються до 12.01.2021 року. Відповідно до п. 2.8. Договору, ОРРПС (орієнтовна реальна річна процентна ставка) за кредитом становить 881,64% . Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 15 000 грн. 00 коп. В свою чергу Позичальник свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, що підтверджується карточкою субконто за договором № 30.12.2020-100007159 від 30.12.2020р у зв`язку з чим станом на 05.11.2025 утворилась заборгованість у розмірі 15 000.00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 5000.00 грн. та за відсотками 10 000.00 грн., чим порушуються права та інтереси Позивача. Також свої вимоги викладено у додаткових поясненнях від 24.12.2025. Представник позивача зазначає, що твердження відповідача про «неукладеність» договору є юридично неспроможними. Щодо факту видачі кредитних коштів Позивач надав суду належні та допустимі докази перерахування кредитних коштів відповідачу, а саме квитанцію Fondy №338966934 від 30.12.2020 на суму 5000 грн та карточку субконто договору, де відображено списання коштів на користь відповідача. Кредитний договір містить умови про необмежену кількість пролонгацій та встановлює максимальний розмір процентів 10 000 грн. Саме цей розмір і був нарахований позивачем. Нарахування процентів у сумі 10 000 грн є повністю правомірним та відповідає умовам договору. Відзив відповідача не містить жодного належного доказу, який би спростовував позовні вимоги. Усі твердження відповідача ґрунтуються на неправильному тлумаченні закону та ігноруванні наданих позивачем доказів. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов від 11.12.2025. У задоволенні позову просить відмовити. Свої заперечення на позов мотивує тим, що додаткових угод щодо зміни строку кредитування та зміни фіксованої процентної ставки матеріали справи не містять. Доказів про сплату відповідачем тіла кредиту чи відсотків за користування коштами позивачем не надано, а тому пролонгація строку кредитування не відбулася, тобто нарахування відсотків має здійснюватися в межах первинного строку кредитування ( 14 днів), розмір яких згідно графіку платежів становить 1400,00 грн. Відтак нарахування та стягнення процентів за користування позикою та кредитом поза визначеними строками суперечить вимогам ЦК України та умовам кредитного договору. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами в розмірі 10 000,00 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 5 000,00 грн. Також представник відповідача зазначає, що вимога про стягнення 6000 грн за підготовку типового позову є завищеною. Зазначає про не співмірність витрат на правничу допомогу. У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначивши про розгляд справи за відсутності представника позивача. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги визнала частково, у розмірі тіла кредиту на 1400 грн нарахованих відсотків у межах строку кредитування. Ухвалою судді від 12.11.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Заслухавши пояснення представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий Центр» та [PERSON] 30.12.2020 укладений кредитний договір №30.12.2020-100007159, шляхом підписання заявки та паспорту споживчого кредиту. Позичальником ці документи підписані шляхом накладення електронного підпису (одноразового ідентифікатора) «U777». Відповідно до умов договору та заявки відповідачу наданий кредит у розмірі 5000 грн. Квитанцією Fondy №338966934 від 30.12.2020 на суму 5000 грн та карточку субконто договору, де відображено списання коштів на користь відповідача підтверджено перерахування коштів сумі 5000 грн. на карту за призначенням: видача за договором №30.12.2020-100007159. В паспорті споживчого кредиту від 30.12.2020, підписаному відповідачем одноразовим ідентифікатором «U777», зазначені основні умови кредитування, інформацію щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту, зокрема, сума кредиту: 5000 грн, строк, на який надається кредит: 14 календарних днів з дати надання, графік платежів: сума кредиту у розмірі 5000 грн та проценти у розмірі 1400 грн сплачуються до 12.01.2021. Відповідно до довідки про розмір заборгованості за кредитним договором №30.10.2020-100007159 від 30.12.2020 заборгованість відповідача складає 15000 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн., за відсотками 10000 грн, відсотки нараховані за період з 30.12.2020 по 23.10.2025. 09.10.2024 між ТОВ «Споживчий Центр» та позивачем укладений договір факторингу № СЦ-091024-14, згідно з яким позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №30.12.2020-100007159 від 30.12.2020, відповідно до Переліку №1, який є додатком до договору факторингу. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Всупереч умовам кредитного договору відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 1, 3, 4, 7статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку передбаченому Цивільним таГосподарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію»визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис»за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналогу власного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналогу власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідач підписав договір одноразовим ідентифікатором, надісланим кредитодавцем з цією метою, тим самим підтвердив наявність його волевиявлення на укладення такого договору на таких умовах. Відповідно до ст.526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦКУ, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст.1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України). Згідно викладеного Великою Палатою у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 правового висновку, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Подібні правові висновки викладено також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19). Верховний Суд зазначив, що очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Відповідно до умов кредитного договору № 30.12.2020-100007159 від 30.12.2020 строк кредитування сплив 12.01.2021. Згідно з умовами договору пролонгація строку користування кредитом здійснюється позичальником шляхом сплати ним процентів за весь попередній строк користування кредитом, що надає право позичальнику повернути кредит в останній день пролонгованого строку зі сплатою процентів за цей пролонгований строк. Пролонгований строк дорівнює первинному строку та обраховується з дня сплати процентів. Поряд з цим умовами укладеного між сторонами кредитного договору у формі заявки чітко обумовлено, що строк на який надається кредит становить 14 календарних днів. Цією ж заявкою визначено графік платежів: сума кредиту у розмірі 5000 грн. та проценти у розмірі 1400 грн. сплачуються до 12.01.2021. Строк кредитування у 14 днів визначений п. 2 Паспорту споживчого кредиту підписаного сторонами та заявці. З дослідженого розрахунку, викладеного у довідці про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором, та карточки субконто (даних бухгалтерського обліку) встановлено, що розрахунок заборгованості за процентами проведено поза межами чотирнадцятиденного строку кредитування, що суперечить як умовам узятих на себе сторонами зобов`язань, так і ст. 526 ЦК України. Оскільки позивачем не надано доказів пролонгації кредитного договору позичальником, шляхом сплати процентів за весь попередній строк кредитування, відтак нараховувати проценти поза межами строку кредитування ні первісний кредитор ТОВ «Споживчий Центр» ні позивач не мали права. Таким чином сума до стягнення в частині основного боргу та процентів складає 6400 грн. (5000 грн. сума кредиту + 1400 грн. проценти). Саме такий розмір заборгованості, на переконання суду, відповідає закону та існуючій домовленості сторін. Доказів погашення заборгованості ні позивачу ні попередньому кредитору відповідачем не надано. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 81, ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК). За правилами ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені витрати на оплату судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 1033,55 грн. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України). На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано копію договору про надання правничої допомоги, копію додаткової угоди №4 до договору про надання правничої допомоги, копію додаткової угоди №17 до договору про надання правничої допомоги, копію додаткової угоди №19 до договору про надання правничої допомоги, копію довіреності, копію платіжної інструкції про оплату правничої допомоги. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача належить стягнути на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2560 грн.

Outcome: approved