Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "ІННОВА НОВА" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 14 грудня 2024 року між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (після зміни назви - ТОВ «ІННОВА НОВА») та [PERSON] було укладено Договір про надання грошових коштів у позику № 6345601224, за умовами якого позикодавець надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. шляхом перерахування на поточний рахунок позичальника, на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти на умовах, передбачених договором. Умовами договору передбачено строк кредиту (строк дії договору) 360 днів, тип процентної ставки фіксована, стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного у п.2.5 цього договору. Договір був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документу, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію». Всупереч умовам договору позики та вимог ст.ст.525,530,536,610,612 ЦК України відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконав, суму позики не повернула, проценти за користування грошовими коштами не сплатила. Загальна заборгованість відповідача перед позивачем за договором №6345601224 від 14.12.2024 складає 16831,89 грн., у тому числі: 9557,84 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 7274,05 грн. заборгованість за процентами. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 16831,89 грн., а також судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просить зменшити розмір нарахованих відсотків та пені до мінімального, розумного та справедливого розміру та надати розстрочку. Зазначає, що не погоджується з позовними вимогами в частині стягнення відсотків та пені, а також загальною сумою позову, яка є явно неспівмірною з основною сумою боргу. Звертає увагу суду, що загальна сума нарахованих відсотків та пені майже дорівнює 100% від тіла кредиту та є неспівмірним із збитками позивача. Вона здійснювала часткові оплати, що свідчить про добросовісність та намір погасити борг. Зобов`язання перед позивачем перестали виконуватися приблизно з червня 2025 року через скрутне матеріальне становище відповідача, викликане втратою стабільного доходу/роботи. Ухвалою суду від 30.10.2025 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив на позов. Ухвалою суду від 25.12.2025 за клопотанням представника позивача витребувано у АТ КБ «Приват Банк» докази. В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність з урахуванням доводів, викладених у відзиві на позов. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, так як розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи. Дослідивши письмові докази, повно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог. Судом встановлено, що 14.12.2024 між ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» і відповідачем [PERSON] було укладено Договір надання грошових коштів у кредит №6345601224 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» надало відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. на споживчі потреби, а відповідач зобов`язалася повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до п.2.5 кредитного договору строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до договору. Відповідно до п.2.6 кредитного договору тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 цього договору (п.2.6.1 кредитного договору). Знижена процентна ставка становить 0,5% в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо позичальник 13.01.2025 сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного у Графіку платежів позичальник, як учасник програми лояльності, отримає від Товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити позичальник за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою (п.п.2.6.2 кредитного договору). Комісія за надання кредиту становить 15% від суми наданого кредиту та нараховується на суму виданого за цим договором кредиту у день надання кредиту. Відповідно до п.3.1, п.3.2 кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Позичальника, уключаючи використання реквізитів платіжної картки [NUMBER] . Дата надання кредиту - 14.12.2024 або наступний за ним календарний день. Кредитний договір та додаток до кредитного договору (Графік платежів), а також паспорт споживчого кредиту були підписаний відповідачем [PERSON] 14 грудня 2024 року з використанням одноразового ідентифікатора 9064, направленого відповідачці на номер телефону, зазначеному у кредитному договорі. ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало останній кредит у сумі 10 000 грн. шляхом перерахування через ТОВ «Контрактовий дім» 14.12.2024 кредитних коштів у розмірі 10 000 грн. на банківську картку відповідача №[NUMBER] , зазначену відповідачем у кредитному договорі та анкеті клієнта, що підтверджено квитанцією до платіжної інструкції №20071-1354-17247823 від 14.12.2024, а також листом АТ КБ «Приват Банк» від 16.01.2025, відповідно до якого на ім`я [PERSON] в банку емітовано зазначену банківську картку, та випискою по рахунку відповідача, відкритому в АТ КБ «Приват Банк» за період з 14.12.2024 по 17.12.2024, згідно якого 14.12.2024 на картку було зараховано 10 000 грн. Факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів у зазначеній сумі на свій картковий рахунок відповідачем не заперечується. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконувала неналежним чином, платежі за кредитним договором сплачувала несвоєчасно та не у повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 25.09.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором №6345601224 від 14.12.2024 становить 16831,89 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 9557,84 грн., заборгованість за процентами 7274,05 грн. 08.09.2025 назву ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» було змінено на ТОВ «ІННОВА НОВА», що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 10.09.2025. Згідно зі ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Так, відповідно до ч.ч. 1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позивачем ТОВ «ІННОВА НОВА» доведено факт укладення 14.12.2024 з відповідачем кредитного договору №6345601224 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування та взяла на себе відповідні зобов`язання. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 10 000 грн., у свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконувала та допустила виникнення заборгованості. Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 25.09.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 16831,89 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 9557,84 грн., заборгованість за процентами 7274,05 грн. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачкою спростований не був. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позичальник [PERSON] належним чином виконувала кредитні зобов`язання. Судом встановлено, що за кредитним договором №6345601224 від 14.12.2024 нарахування відсотків здійснювалось позивачем за ставками, передбаченими кредитним договором та в межах встановленого строку кредитування і узгодженій вартості кредиту, з огляду на наступне. Так, за умовами укладеного сторонами кредитного договору №6345601224 від 14.12.2024, ТОВ «ІННОВА ФІНАНС» (після зміни назви ТОВ «ІННОВА НОВА») надало відповідачці кредит у розмірі 10000 грн., а остання зобов`язалася повернути гроші в повному обсязі протягом 360 днів (відповідно до графіку платежів), тобто до 09.12.2025. Відповідно до ст.562 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 611 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки порушення грошового зобов`язання боржником визначені у статтях 625, 1050 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника та зобов`язують його сплатити суму боргу кредитору. При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц). Відповідно до п.2.5 кредитного договору строк кредиту (строк дії договору) - 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, останній платіж з періодом внесення 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком №1 до договору. Відповідно до п.2.6.1 кредитного договору, за користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 цього договору (п.2.6.1 кредитного договору). Крім того пунктом 2.10 кредитного договору передбачено орієнтовну загальну вартість кредиту за стандартною відсотковою ставкою за весь строк користування кредитом, яка складає 45160 грн. та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом. Таким чином, сторонами було погоджено процентну ставку, яку має сплатити [PERSON] у межах строку кредитування з 14.12.2024 по 09.12.2025 за користування кредитними коштами. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №6345601224 від 14.12.2024 відсотки нараховані за період 15.12.2024 по 04.08.2025, тобто у межах строку дії кредитного договору та у розмірах, передбачених кредитним договором. Вказаний розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором №6345601224 від 14.12.2024, містить детальне визначення нарахованої заборгованості, з урахуванням часткового погашення відповідачем тіла кредиту, комісії та відсотків за користування кредитом у загальному розмірі 15121,47 грн., яким підтверджується неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором. Крім того, відповідно до вищезазначеного розрахунку, пеня за порушення виконання грошового зобов`язання відповідачу не нараховувались. Підписавши електронним підписом кредитний договір №6345601224 від 14.12.2024, відповідач [PERSON] підтвердила, що вона ознайомилася і погодилася з умовами договору, тобто сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі і з розміром відсотків. Вказаний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником. Крім того, відповідач не скористався встановленим пунктом 5.3.2 кредитного договору правом протягом 14 календарних днів з дня укладення договору відмовитися від договору без пояснення причин. Отже нарахування процентів за користування кредитом є правомірним, яке підтверджується умовами кредитного договору та доказами кредитної заборгованості. Враховуючи, що проценти згідно з частиною 1 статі 1048 ЦК України визначаються сторонами у договорі позики (кредиту) і, відповідно, входять до основного зобов`язання за кредитним договором, а не є правовим наслідком порушення зобов`язання, зокрема сплатою неустойки (пункт 3 частини 1 статті 611, частини 1 статті 549 ЦК України), до них не застосовуються приписи статей 11, 18 Закону Україна «Про захист прав споживачів», а тому суд відхиляє доводи відповідача про неспіврозмірність нарахованих процентів сумі кредиту та не вбачає підстав для зменшення їх розміру. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №6345601224 від 14.12.2024 у загальній сумі 16831,89 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 9557,84 грн., заборгованості за нарахованими процентами 7274,05 грн. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст.267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1 ст.435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Згідно ч. 3 ст.435 ЦПК України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ч. 4 ст.435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої чи членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Згідно ч. 5 ст.435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Статтею 33 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. У постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018 зазначено, що підставою для застосування ст.435 ЦПК України і ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними та такими, що не залежать від волі сторін. Підстави, які зумовлюють необхідність розстрочки виконання рішення, мають оціночний характер, так як законодавцем не надано його вичерпного переліку. Відповідач, заявляючи клопотання про розстрочення виконання рішення, не вказує на обставин, які мають характер особливих або виняткових, оскільки обставини, на які посилається заявник, такого характеру не носять, а тому і не можуть бути прийняті судом до уваги для надання розстрочення виконання рішення суду. Також відповідачем не надано суду жодного документу, який підтверджує обставини що утруднюють виконання рішення суду. Складне матеріальне становище не може вважатися винятковою обставиною, що ускладнює виконання рішення суду, і не є достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду. Поряд з тим, рішення суду по даній справі, на момент його ухвалення не набрало законної сили, виконавчий лист не видавався, що також свідчить про передчасність заявленого клопотання про розстрочення виконання рішення суду. Суд звертає увагу, що норми чинного законодавства допускають розстрочення виконання рішення лише у виняткових випадках. Безпідставне розстрочення виконання рішення суду підриває правовий принцип своєчасного та повного виконання судового рішення у цивільній справі, що являється складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. З огляду на зазначене, на даний час відсутні правові підстави для розстрочення виконання рішення. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на підставі вищевикладеного та відповідно до документів, які міститься в матеріалах справи, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн. Датою ухвалення рішення, у відповідності до ч.5 ст. 268 ЦПК України та правової позиції ОП КЦС ВС у справі 1519/2-5034/11 від 05.09.2022, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved