Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернувся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.07.2017 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та [PERSON] укладено Договір № 010/0443/82/0505773 (1275849600). Відповідно до умов кредитного договору, банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 15900,00 грн. Строк кредиту 48 місяців з 26.07.2017 (дата надання кредиту) по 26.07.2021 (дата повного погашення кредиту). Також умовами кредитного договору передбачено тип та розмір процентної ставки за користування кредитом. Підписавши кредитний договір, Клієнт підтвердив, що перед підписанням Заяви-договору він повідомлений про усі умови споживчого кредитування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовну вартість кредиту, що підтверджується підписом клієнта про його ознайомлення з паспортом споживчого кредиту «Кредитна картка» та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана інформація клієнту є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною. Також сторонами узгоджено, що до правовідносин пов`язаних з укладанням та виконання умов цього договору застосовується строк позовної давності тривалістю 70 років. Ознайомившись з паспортом кредиту та підписавши його, відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних ним умов кредитування. Підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченими умовами договору, що підтверджується відповідними доказам. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені договором. 20.09.2019 було укладено договір № 114\\2-19-F відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 010/0443/82/0505773 (1275849600). 28.12.2022 було укладено договір № 28-12/2022 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 010/0443/82/0505773 (1275849600). Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до відповідача за договором № 010/0443/82/0505773 (1275849600). Станом на сьогоднішній день заборгованість за договором відповідачем не погашається, проценти за користування кредитними коштами не сплачуються, у зв`язку з чим у відповідача обліковується прострочена заборгованість. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за Договором № 010/0443/82/0505773 (1275849600) від 26.07.2017, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 72488,67 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 43240,65 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 25742,45 грн., інфляційні збитки 2748,57 грн та нараховані 3% річних 757,00 грн. Оскільки на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням законних прав та інтересів банку, позивач звернувся до суду з даним позовом. Виходячи з вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 72488,67 грн., понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 25 000,00 грн. Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 10.12.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позові міститься клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.4 зі зворотньої сторони). Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації та розміщенням оголошення на веб-сайті суду. Повідомлення про причину неявки в судове засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 26.07.2017 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 010/0443/82/0505773 (1275849600), відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15900,00 грн. строком на 48 місяців по26.07.2021, зі сплатою відсотків 42,0 % річних. Договір укладений у письмовій формі та підписаний особистим підписом відповідача (а.с.6-10). Також 26.07.2017 сторонами було підписано Додаток № 1 до кредитного договору «Кредитна картка № 010/0443/82/0505773 від 26.07.2017. Сукупна вартість кредиту, в якому визначено умови видачі кредиту: сума кредитного договору 15900,00 грн.; строк кредиту 48 місяців; відсоткова ставка 42,0 %; орієнтовний щомісячний платіж за умови користування кредитом в межах пільгового періолду 795,00 грн., за умови користування кредитом поза межами Пільгового періоду 1854,17, розмір щомісячного платежу 5%. Відповідно до виписки по рахунку за період 01.08.2017-17.03.2020 (а.с.11-22), відповідач [PERSON] користувалася кредитною карткою з 31.03.2018, знімала готівку, поповнювала рахунок і тим самим підтверджувала свою згоду з умовами банку щодо укладеного кредиту. Згідно з розрахунком заборгованості по картковому кредиту [PERSON] за договором № 010/0443/82/0505773 від 26.07.2017 проведеного АТ «Райффайзен Банк», заборгованість [PERSON] станом на 17.03.2020 складає 44303,95 грн., яка складається з: заборгованість за дозволеним овердрафтом 36500,00 грн., заборгованість за недозволеним овердрафтом 6740,65 грн., заборгованість за відсотками 1063,30 грн.. 20.09.2019 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F, відповідно до якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передало (відступило) на користь ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Вердикт Капітал» приймає належні АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 20.09.2019 до Договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019, ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 010/0443/82/0505773 від 26.07.2017 у сумі 44303,95 грн., з яких: 43240,65 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 1063,30 грн. сума заборгованості за відсотками. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 010/0443/82/0505773 від 26.07.2017 проведеного ТОВ «Вердикт Капітал», заборгованість [PERSON] станом на 28.12.2022 складає 72488,67 грн., яка складається з: заборгованість по основній сумі кредиту 43240,65 грн., заборгованість за відсотками 25742,45 грн., інфляційні збитки 2748,57 грн та нараховані 3% річних 757,00 грн.. 28.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено договір № 28-12/2022про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступає шляхом продажу ТОВ «Коллект Центр» належні ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Коллект Центр» набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» до боржників, зазначених у Додатковій угоді № 4 до цього Договору. 04.02.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» було укладено додаткову угоду № 4 до договору № 28-12/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого у зв`язку з виявленням технічної помилки (описки) сторони вирішили внести зміни в Реєстр Боржників. Відповідно до змін в Реєстрі Боржників до договору № 28-12/2022 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 28.12.2022, ТОВ «Коллект Центр» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 010/0443/82/0505773 у сумі 72488,67 грн., з яких: 43240,65 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням, 25742,45 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами, інфляційні збитки 2748,57 грн та нараховані 3% річних 757,00 грн.. Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 010/0443/82/0505773 проведеного ТОВ «Коллект Центр», заборгованість [PERSON] станом на 01.12.2025 складає 72488,67 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 43240,65 грн., заборгованість за відсотками 25742,45 грн., інфляційні збитки 2748,57 грн. та нараховані 3% річних 757,00 грн. Вказана сума заявлена позивачем до стягнення. Згідно з п.1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторін. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. У відповідності до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. У свою чергу під збитками законодавець у ст. 22 ЦК України розуміє витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Укладений між сторонами кредитний договір від26.07.2017 містить всі істотні умови, проте всупереч вищевказаним нормам цивільного законодавства та умов угоди відповідач свої зобов`язання перед позивачем щодо повернення, сплати кредиту та нарахованих інших платежів, у тому числі процентів не дотримується, тим самим порушує умови договору. Заборгованість [PERSON] за договором станом на 26.07.2017 становить 72488,67 грн. Доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед банком та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з вказаними положеннями закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.09.2020 при розгляді цивільної справи № 200/5647/18. З виписки по рахунку відповідача вбачається, що відповідач використовував надані йому позивачем кредитні кошти, однак не сплачував заборгованість за договором № 010/0443/82/0505773 від 26.07.2017 у встановлені договором строки. Відтак з наданої виписки по особовому рахунку, а також з розрахунків заборгованості за кредитом вбачається, що відповідач належним чином не виконала свої зобов`язання за договором № 010/0443/82/0505773 від 26.07.2017, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість, яка станом на 01.12.2025 становить 72488,67 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відтак, прострочення відповідачем щомісячного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором свідчить про те, що позикодавець вправі вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відповідних процентів. В свою чергу, відповідач не надав суду як жодного доказу на спростування вказаної заборгованості та її розміру, так і доказів, що прострочення виконання грошового зобов`язання сталося не з його вини. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було кредитний договір, згідно з яким банк надав клієнту грошові кошти у кредит. Відповідач скористався кредитними коштами, але свої зобов`язання за договором не виконав у повному обсязі. Загальна сума нарахованого банком боргу складає 72488,67 грн. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на спростування вимог позивача. Як вбачається зі ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У порушення умов угоди та закону відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконала, а тому у останньої виникла заборгованість в розмірі 72488,67 грн., яку слід стягнути на користь позивача, як нового кредитора, який набув права вимоги за вказаним кредитним договором на підставі договорів відступлення прав вимоги. Суд приймає розрахунки заборгованості надані стороною позивача та вважає їх належними та допустимими доказами, які підтверджують суми, які підлягають стягненню, в зв`язку з порушенням відповідачем своїх зобов`язань, а також звертає увагу на те, що з боку відповідача не було надано суду будь-яких доказів на спростування доводів та розрахунків позивача. Враховуючи викладене, та приймаючи до уваги те, що судом достовірно встановлено, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за договором, що свідчить про неналежне виконання останнім умов укладеного договору, а також позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Позивач на підставі ст. 137 ЦПК України також просить стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в сумі 25 000,00 грн. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Оцінюючи розмір заявлених стороною позивача вимог для компенсації витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 17.09.2019 у справі №810/3806/18 зазначив, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу мають бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування останніх. Позивач просив компенсувати йому за рахунок відповідача витрати з оплати правової допомоги адвоката в сумі 25000,00 грн, що підтверджується договором про правову допомогу №01-07/2024 від 01.07.2024, заявки на надання юридичноъ допомоги №2117 від 01.10.2025, витягом з акту про надання юридичною допомоги. Надаючи оцінку зазначеним вимогам в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат, суд виходить з наступного. Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За змістом ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом з тим, суд враховує, що позовні вимоги ґрунтуються на праві грошової вимоги, що виникли з правочину, укладених у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною. Справа є малозначною, її розгляд здійснено судом в судовому засіданні без присутності учасників справи. Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 25000,00 грн. є необґрунтованою, оскільки не відповідає критеріям співмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу позивача з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та критерію реальності таких витрат. Враховуючи обсяг та зміст позовних вимог, складність справи, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми понесених ним витрат в розмірі 7000,00 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи та зміст процесуальних дій, вчинених представником позивача. У зв`язку з викладеним суд стягує на користь позивача з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved