Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

18 листопада 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява [PERSON] , у якій останній прохає шлюб між ним та нею [PERSON] зареєстрований 29 квітня 2025 року Цифровим офісом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Київ, актовий запис № 3899, - розірвати; після розірвання шлюбу прізвище позивача залишити без змін. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 квітня 2025 року між ними укладено шлюб, який зареєстрований у Цифровому офісі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального цправління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 3899, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу сторони спільних дітей не мають. Відносини з відповідачкою поступового погіршувалися, а останнім часом стосунки взагалі розладились, почали виникати сімейні негаразди, які переростали у сварки, що були викликані несумісністю їхніх характерів. В результаті чого між ними зникли взаємоповага та взаєморозуміння. Спроби примиритися не дали бажаних результатів, оскільки в них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Кожен з подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. За таких обставин збереження подружніх відносин з відповідачкою є неможливим та суперечить інтересам позивача. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, зокрема вагітність або ж недосягнення дитиною одного року, - відсутні. Звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачкою позивач змушений, оскільки припинити шлюб за взаємною згодою подружжя неможливо через неможливість спільного звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Заходи досудового врегулювання спору не проводилися. Заходи забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалися. За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями 18.11.2025 справу передано на розгляд головуючому судді Макарчуку С.М. Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Білицької селищної ради Полтавського району, Полтавської області, відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 22 грудня 2025 року позов прийнятий до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, призначено судове засідання на 03 лютого 2026 року. У судове засідання 03 лютого 2026 року сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Позивачем до суду подано заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та прохає задовольнити. Відповідачкою до суду подано заяву відповідно до якої остання прохає справу розглянути за її відсутності, позов визнає в повному обсязі. За змістом речення 2 ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частин 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. За змістом частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 29 квітня 2025 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.04.2025, виданим Цифровим офісом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 3899 (а.с.4). Відомостей про наявність спору про поділ майна між сторонами позовна заява не містить. Позивач не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачкою. Позивач прохає задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки, це суперечило б інтересам сторін. Статтею 24 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Примушування жінки чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має суттєве значення. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Суд, вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони припинили шлюбні стосунки і відновлювати їх позивач не має наміру. В зв`язку з вищевикладеним, враховуючи, що шлюб ґрунтується на вільній згоді подружжя, а позивач не бажає продовжувати шлюбні стосунки, тому збереження шлюбу суперечитиме його інтересам, в зв`язку з чим, шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч. 3 ст. 115 СК України). Сторони не виявили бажання змінювати прізвища після розірвання шлюбу. Питання розподілу судових витрат сторонами не ставилося.

Outcome: approved