Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У листопаді 2025 року до Київського районного суду м. Одеси за підсудністю з Хаджибейського районного суду м. Одеси надійшов позов Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі також позивач, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») до [PERSON] (далі також відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1049499 від 10.10.2023 в розмірі 24 063,99 грн, з яких: 3 999,99 грн за тілом кредиту, 20 064 грн за процентами. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі кредитного договору первісним кредитором відповідачу надано кошти (кредит). У подальшому право вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу передано позивачу. Оскільки відповідачем не виконано обов`язок з повернення тіла кредиту та процентів за користування ним, товариство звернулося з цим позовом до суду. Ухвалою суду від 12.11.2025 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. У відзиві на позов представник відповідача Сікорська І.С. зазначила, що перерахування кредитних коштів первісним кредитором відповідачу не підтверджено належними доказами. Також відсутні належні та допустимі докази переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача. Розмір нарахованих процентів значно перевищує розмір тіла кредиту, що є несправедливим. Водночас, будь-яких заперечень щодо отримання кредитних коштів відповідачем відзив не містить. У відповіді на відзив представник позивача Усенко М.І. зазначив, що укладення кредитного договору забезпечено шляхом його підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором, який був направлений на його мобільний термінал після акцептування умов кредитного договору. Факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідача підтверджується листом-довідкою платіжної системи та випискою про рух коштів за банківським рахунком відповідача. Факт передачі права вимоги також підтверджено належними доказами. Заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача не надходило. Фактичні обставини справи Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що 10.10.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1049499 в електронній формі шляхом його підпису відповідачем електронним одноразовим ідентифікатором, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 4 000 грн шляхом перерахування на його банківський рахунок (банківську картку) на умовах строковості, зворотності та платності. Строк надання кредиту 360 днів, розмір денної процентної ставки диференційований 0,01 %, 2,2 %. Згідно паспорту споживчого кредиту підписаного сторонами визначено вартість кредиту з урахуванням диференційованих процентних ставок в розмірі 29 052 грн. Зарахування коштів на платіжну картку відповідача підтверджено випискою про рух коштів за картковим рахунком № [NUMBER] , відкритим в АТ «Універсал Банк» за 10.10.2023, а також листом ТОВ «Пейтек» (платіжної системи) від 25.03.2025 за № 20250325-10. 21.06.2024 між ТОВ «Селфі Кредит» (клієнт) та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (фактор) укладено договір факторингу № 21062024 відповідно до якого позивачу відступлено право грошової вимоги за рядом кредитних договорів, зокрема до відповідача за кредитним договором № 1049499 від 10.10.2023. Факт відступлення права вимоги підтверджено договором факторингу, украденим в письмовій формі, копія якого долучена до матеріалів справи, актом приймання-передачі реєстру боржників б/н від 21.06.2024, витягом з реєстру боржників щодо відповідача, а також платіжною інструкцією від 21.06.2024 № 3392 про оплату клієнту фактором права вимоги. Згідно наданого розрахунку первісного кредитора станом на 21.06.2024 розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 24 063,99 грн, з яких: 3 999,99 грн за тілом кредиту, 20 064 грн за процентами. Застосовані норми права Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він уважається укладеним в письмовій формі. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону). Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону) Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України). Згідно з приписами ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору чи вимог закону. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за цим договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Мотиви прийнятого рішення З аналізу позицій сторін у цій справі та наданих доказів на їх підтвердження суд доходить висновку, що кредитний договір укладений шляхом його підписання зі сторони відповідача одноразовим ідентифікатором. Після підписання договору на картковий рахунок відповідача перераховані обумовлені кредитні кошти. Водночас будь-яких доказів, що картка, на яку здійснювалося перерахування кредитних коштів не належить відповідачу, не надано. Факт такого перерахування відповідачем також не спростовано. Контррозрахунку розміру заборгованості відповідачем не надано. У відзиві відсутнє заперечення факту отримання кредитних коштів відповідачем. Відтак суд приймає як належний та допустимий доказ факту перерахування кредитних кошів виписку про рух коштів за картковим рахунком відповідача № [NUMBER] , відкритим в АТ «Універсал Банк» за 10.10.2023, а також лист ТОВ «Пейтек» (платіжної системи) від 25.03.2025 за № 20250325-10. Факт укладення договору факторингу та оплатного відступлення права вимоги до відповідача також підтверджено належними доказами. Розрахунок розміру заборгованості наданий первісним кредитором вчинено відповідно до умов кредитного договору, із зазначенням сум перерахованих відповідачем в рахунок погашення кредиту платежів. Водночас, нарахування процентів після прострочення виплати за кредитом за означеним кредитним договором в порядку ст. 625 ЦК Україна не здійснювалося. Доводи представника відповідача були б частково слушними у разі заперечення факту отримання кредиту, спростування перерахування коштів первісним кредитором на картковий рахунок відповідача, а також спростування перерахування коштів відповідачем в рахунок погашення заборгованості. Оскільки відповідачем узгоджено розмір реальної вартості кредиту в урахуванням застосованих процентних ставок в паспорті споживчого кредиту, суд не вбачає підстав для визнання несправедливими будь-яких умов означеного кредитного договору. Висновки суду Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню та зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до вимог ч. 3, 4 ст. 12, ч. 1, 2 ст. 13, ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України). При оцінці доказів у цивільній справі суд застосовує такий стандарт доказування як «перевага більш вагомих доказів» (баланс ймовірностей), коли висновок про існування cтверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним (переконливим), аніж протилежний. Натомість, застосування у цій справі надмірного стандарту доказування буде мати ознаку свавільності судового рішення, що може призвести до порушення права на справедливий суд. Відтак, проаналізувавши заяви по суті справи та надані сторонами докази, у поєднанні із застосованими правовими нормами, враховуючи мотиви, покладені в основу рішення, суд доходить висновку, що позивачем доведено перед судом належними та допустимими доказами факт надання кредиту первісним кредитором позивачеві, перехід права вимоги за кредитним договором до позивача та наявність заборгованості згідно з наданим розрахунком. Відтак позов підлягає до задоволення. Судові витрати Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім судового збору, до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до вимог ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України). Так, між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та Адвокатським бюро «Апологет» укладено договір про надання правничої допомоги № 0107 від 01.07.2025. Обсяг наданих послуг адвоката та їх вартість відображено в акті прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 285 від 05.08.2025 в розмірі 8 000 грн. Даних про оплату наданих послуг не надано. Аналізуючи подані представником позивача документи про сплату витрат на правничу допомогу в частині обґрунтованості розміру, заявленого до сплати, суд виходить з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Відтак, позивач повинен підтвердити, що витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Оцінюючи предмет позову у цій справ суд доходить висновку, що наразі існує усталена судова практика щодо стягнення факторами кредиторської заборгованості за договорами споживчого кредиту. Отже предмет позову не вимагає витрачання значної кількості часу для формування позиції позивача, вивчення великого обсягу документів та нормативно-правових актів. Ураховуючи викладене та беручи до уваги обсяг наданих послуг представником, їх складність, наявність усталеної судової практики зі спірного питання, суд уважає, що стягнення з відповідача суми в розмірі 3 000 грн буде пропорційним обсягу та складності наданих послуг, достатнім для відшкодування понесених витрат на правничу допомогу та відповідатиме критеріям розумності та справедливості. Водночас, означена сума відшкодування не буде нести надмірний тягар для відповідача у порівнянні із сумою заборгованості за кредитним договором, що підлягає до стягнення. На підставі викладеного,

Outcome: approved