Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

До Теофіпольського районного суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором з ціною позову 90 046,51 грн. Позовні вимоги обґрунтовано укладенням відповідачкою як позичальником, проте невиконанням обов`язку з повернення позичених грошових коштів за кредитним договором № 2023178580_CARD від 15.03.2023, укладеного з Акціонерним товариством «ОТП Банк». Права вимоги кредитора за зазначеним вище договором у зв`язку з невиконанням позичальницею обов`язку з повернення позичених грошових коштів, як стверджує позивач, було передано ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу № 14/03/25 від 14.03.2025, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідачки сукупно 90 046,51грн, з них 41 513,60 грн заборгованості за основною сумою боргу, 48 532,91 грн заборгованості за нарахованими процентами. Ухвалою судді Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 20.11.2025 провадження у справі відкрито, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено учасникам строк для подання заяв по суті справи. 02.12.2025 представник відповідачки адвокат Чубенко М.С. надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог. У відзиві представник відповідачки зазначає, що сторона відповідачки визнає факт укладення кредитного договору № 2023178580 від 15.03.2019, однак, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, відповідачка виконала зобов`язання з повернення позичених грошових коштів 05.07.2019, оскільки за період з 18.03.2019 по 05.07.2019 позичальниця повернула 6909,35 грн по операціях «погашення кредиту (покупки)» та «погашення відсотків за кредит з ОКР». Крім цього, представник відповідачки зазначає, що прострочені проценти нараховані незаконно, оскільки з 24.02.2022 Указом Президента України на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і діє по теперішній час, відтак усі нарахування, здійснені поза межами строку кредитування, мають характер відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не можуть застосовуватися під час воєнного стану. 03.12.2025 представниця позивача Пер`ян А.А. подала до суду відповідь на відзив, у якій заперечила проти доводів представника відповідачки, зазначила, що кредитний договір № 2023178580 від 15.03.2019 за своєю правовою природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток, що підтверджується умовами кредитного договору, зокрема паспортом споживчого кредиту, де в розділі 3 «Основні умови кредитування з урахуванням побажань Споживача» зазначено тип кредиту, а саме Кредит та Кредитна Лінія та безпосередньо зазначено окремими реквізитами для погашення заборгованості за Кредитом та Кредитною лінією. Відтак, представниця позивача просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Ураховуючи, що клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін чи інших клопотань від сторін до суду не надійшло, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами на підставі поданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. За змістом ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Із урахуванням фактичних обставин справи, змісту позовних вимог, позицій сторін та їх представників, викладених у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про наявність такого, що підлягає судовому розгляду, спору між сторонами, що виник з відносин договору кредиту та договору факторингу. При вирішенні питання про наявність підстав для стягнення з відповідачки грошових коштів, зазначених у позові, суд, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши правову позицію сторін, висловлену у наявних у справі заявах по суті справи, виходячи із змісту спірних правовідносин, встановив такі фактичні обставини справи. 1. Факт укладення договору кредиту. Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері регламентує Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, який набрав чинності 10.06.2017. Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, договір про споживчий кредит вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. За змістом ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та/або супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Суд встановив, що 15.03.2019 між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 2023178580, на підставі якого банк надав позичальнику кредит, а позичальник отримав його на умовах, передбачених договором. Відповідно до умов кредитного договору, [PERSON] отримала два типи кредиту одночасно, а саме: кредит у розмірі 7570,15 грн, з яких 6747,80 грн на придбання товару у продавця, 472,35 грн на сплату комісійної винагороди за видачу кредиту, 350,00 грн на сплату додаткових послуг банку (послуга «СМС+Довідка») на строк до 15.03.2022 (відповідно до п. 1 кредитного договору), та кредитну лінію зі встановленим розміром процентної ставки 5% на місяць та 0,01% річних протягом пільгового періоду (відповідно до п. 2 кредитного договору заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 2023178580_CARD від 15.03.2019). На підставі зазначеної заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD від 15.03.2019, яка є невід`ємною частиною Договору про надання банківських послуг (п. 2 кредитного договору), відповідачка отримала картку INSTANT CARD № [NUMBER] з терміном дії до 11/21, що підтверджується розпискою, підписаною [PERSON] власноручно. Як вбачається з копії паспорта споживчого кредиту, сума кредиту становить 7570,15 грн, строк кредитування 24 місяці, процентна ставка (фіксована) становить 0,01% річних, сума кредитної лінії 2500,00 грн, строк кредитування 36 місяців (з правом пролонгації), процентна ставка становить 0,01% річних та діє протягом пільгового періоду до 55 днів, 5% в місяць процентна ставка, що діє після закінчення пільгового періоду, мета отримання кредиту споживчі цілі. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Зі змісту договору вбачається, що кредитний договір № 2023178580 підписано 15.03.2019 власноручним підписом [PERSON] . Крім цього, факт укладення зазначеного кредитного договору визнається представником відповідачки у відзиві. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про належне укладення кредитного договору № 2023178580 від 15.03.2019, невід`ємною частиною якого є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD, між АТ «ОТП Банк» та позичальницею [PERSON] . 2. Факт отримання грошових коштів у позику. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг») до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті. У матеріалах справи відсутні відомості про відмову споживача від договору про споживчий кредит. До відносин за кредитним договором застосовуються положення § 1 Глави 71 ЦК України (позика), якщо інше не встановлено § 2 Глави 71 ЦК України (кредит) і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На вимогу ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Факт надання АТ «ОТП Банк» позичальниці [PERSON] кредитних коштів відповідно умов кредитного договору № 2023178580 від 15.03.2019 підтверджується копіями специфікації до кредитного договору № 2023178580, видаткової накладної № 7ФТ-1091-29303786 від 15.03.2019, рахунку-фактури № 7ФТ_1091-4158741 від 15.03.2019, якими підтверджується купівля [PERSON] товарів магазині «Фокстрот» на загальну суму 6747,80 грн. Крім цього, зазначений факт підтверджується копією розписки про отримання [PERSON] картки INSTANT CARD № [NUMBER] , підписаної [PERSON] власноручно, копіями фінансових транзакцій за рахунком за період з 15.03.2019 по 16.02.2022, виданих АТ «ОТП Банк». Факт отримання відповідачкою [PERSON] кредитних коштів також знайшов своє підтвердження у копіях виписок з рахунка № [NUMBER] приватного клієнта [PERSON] за договором № 2023178580_CARD за розрахунковий період з 15.03.2019 по 14.03.2025, з якої вбачається, що відповідачка користувалася кредитною лінією в період з 18.03.2019 по 15.02.2023. Відтак, матеріалами справи підтверджено, що первісний кредитор АТ «ОТП Банк» зобов`язання перед [PERSON] , взяті на себе за кредитним договором № 2023178580 від 15.03.2019, невід`ємною частиною якого є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD, виконав у повному обсязі. З огляду на вказане, суд вважає факт виконання кредитодавцем умов договору з передачі грошових коштів доведеним, та на цій підставі, виниклим обов`язок відповідача повернути позичені грошові кошти в порядку та на умовах, визначених договором кредитування. 3. Факт невиконання позичальником обов`язку з повернення кредиту. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору № 2023178580, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у додатку № 1 до кредитного договору. Крім цього, порядок повернення кредиту та сплати процентів за кредитом та кредитною лінією визначено у паспорті споживчого кредиту. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Як вбачається із копій виписок з рахунка № [NUMBER] приватного клієнта [PERSON] за договором № 2023178580_CARD, за розрахунковий період з 15.03.2019 по 14.03.2025, копій фінансових транзакцій за рахунком за період з 15.03.2019 по 16.02.2022, [PERSON] користувалася кредитними коштами, здійснювала покупки, знімала готівку в банкоматах, здійснювала оплату в закладах громадського харчування, у різні проміжки часу повертала кредитні кошти, проте з 15.02.2023 припинила сплачувати заборгованість за договором. Відповідно до розрахунку заборгованості АТ «ОТП Банк», долученого позивачем, станом на 14.03.2025 заборгованість [PERSON] перед первісним кредитором становила 90 046,51 грн. Суд відхиляє доводи представника відповідачки щодо повного виконання відповідачкою зобов`язання з повернення позичених грошових коштів 05.07.2019, оскільки відповідачка користувалася коштами кредитної лінії до 16.02.2022. Щодо тверджень сторони відповідача про те, що усі нарахування процентів здійснені поза межами строку кредитування, суд зауважує, що відповідно до паспорта споживчого кредиту, підписаного відповідачкою власноручно, строк кредитування за кредитною лінією становить 36 місяців (з 15.03.2019 по 15.03.2022) із правом пролонгації. Виписка по банківському рахунку є належним доказом, що відображає рух коштів та доводить активне користування відповідачкою кредитними коштами в період з 18.03.2019 по 15.02.2023 (дата останнього погашення частини заборгованості відповідачкою) та неналежне виконання нею своїх обов`язків з погашення кредиту. Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пунктів 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, виписка з банкового рахунку є первинним документом, що підтверджує здійснені по банківському рахунку операції. Верховний Суд у справі № 554/4300/16-ц наголосив, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки по картковим рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Таким чином, суд відхиляє заперечення представника відповідачки з приводу неправомірного нарахування процентів та вважає, що наявними в матеріалах доказами належним чином підтверджено факт одержання відповідачкою [PERSON] кредитних коштів, користування ними та їх несвоєчасне повернення, що призвело до утворення заборгованості. У цивільному процесі кожна сторона спору доводить ті обставини, про які стверджує. У матеріалах справи відсутні належні, достовірні, допустимі, достатні докази, які б спростовували отримання відповідачкою грошових коштів за кредитним договором № 2023178580 від 15.03.2019. Належні і допустимі докази повного виконання позичальницею [PERSON] взятих на себе за кредитним договором № 2023178580 від 15.03.2019, невід`ємною частиною якого є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD, обов`язків з повернення позичених грошових коштів та процентів, у матеріалах справи відсутні. 4. Факт переходу права вимоги від клієнта до фактора. У ході дослідження факту права на позов у контексті переходу права вимоги щодо боржника [PERSON] від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі кредитного договору № 2023178580 від 15.03.2019, невід`ємною частиною якого є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD, укладеного між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] , суд встановив таке. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). Виконання боржником грошової вимоги факторові звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом (ст. 1082 ЦК України). За змістом ст. 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Матеріалами справи підтверджено наявність у позивача статусу фінансової установи. Суд встановив, що 14.03.2025 між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/03/25, відповідно до умов якого АТ «ОТП Банк» як клієнт (первісний кредитор) передає, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» як фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, в розмірі портфеля заборгованості. Відповідно до п. 1.2., 1.3., 1.4. договору факторингу, фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату відповідно до умов цього договору. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов?язань за кредитними договорами. Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі. Згідно з п. 6.1. договору факторингу, у відповідності до умов цього договору фактор передає грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників в розмірі портфеля заборгованості, яке виникло у клієнта внаслідок укладення з боржниками кредитних договорів та надання клієнтом боржникам кредитних коштів. Загальний розмір портфеля заборгованості боржників, право вимоги до яких відступається, згідно Реєстру Боржників № 1 та Реєстру Боржників № 2 складає 203 367 862,50 грн станом на дату підписання сторонами цього договору. Відповідно до 6.2.3. договору факторингу, право вимоги переходить до фактора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання фактором та клієнтом умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення права вимоги. Додаткового оформлення відступлення права вимоги у цих випадках не вимагається. Як вбачається з п. 16 договору факторингу, зазначений договір підписаний представниками АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» 14.03.2025. Згідно з п. 7.2.1 договору факторингу, сторони домовились, що ліміт фінансування по Реєстру Боржників № 2 від загальної суми заборгованості становить 4 893 746 гривень 34 копійки без ПДВ, станом на дату підписання сторонами цього договору. На підставі п. 7.2.1 фактор здійснює фінансування клієнта шляхом одноразового перерахування суми, що вказана в п. 7.1.2 цього Договору, протягом одного банківського дня з дати підписання сторонами цього договору. Відповідно до копії платіжної інструкції в національній валюті № 676 від 14.03.2025, ТОВ «ФК «ЄАПБ» сплатило на користь АТ «ОТП Банк» 4 893 746,34 грн, призначення платежу: оплата згідно п. 7.2.1 договору факторингу № 14/03/25 від 14.03.2025. У матеріалах справи наявний витяг з реєстру боржників №2 від 14.03.2025 до договору факторингу № 14/03/25 від 14.03.2025, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 90 046,51 грн. Суд вважає доведеною обставиною перехід 14.03.2025 на підставі договору факторингу № 14/03/25 прав вимоги щодо боржника [PERSON] від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі укладеного між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] кредитного договору № 2023178580 від 15.03.2019, невід`ємною частиною якого є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD. Отже, судом встановлено факти укладення кредитного договору № 2023178580 від 15.03.2019, невід`ємною частиною якого є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD, між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] ; виконання АТ «ОТП Банк» зобов`язання перед [PERSON] , взятих на себе за кредитним договором № 2023178580 від 15.03.2019, невід`ємною частиною якого є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD, у повному обсязі; невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором № 2023178580 від 15.03.2019, невід`ємною частиною якого є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD; переходу на підставі договору факторингу № 14/03/25 від 14.03.2025 прав вимоги щодо боржника [PERSON] від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» у кредитних правовідносинах, що виникли на підставі укладеного між АТ «ОТП Банк» та [PERSON] кредитного договору № 2023178580 від 15.03.2019, невід`ємною частиною якого є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Стаття 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми позичених коштів в будь-який час. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору № 2023178580, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів на рахунок погашення боргових зобов`язань, реквізити якого визначені у додатку № 1 до кредитного договору. Крім цього, порядок повернення кредиту та сплати процентів за кредитом та кредитною лінією визначено у паспорті споживчого кредиту. Із розрахунку заборгованості за договором № 2023178580_CARD від 15.03.2019, картковий рахунок [NUMBER] про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) по клієнту 3223407984 [PERSON] станом на 14.03.2025 вбачається, що [PERSON] частково повертала кредитні кошти, проте з 14.02.2022 припинила вносити платежі, відтак, станом на 14.03.2025 заборгованість відповідачки перед позивачем становить 90 046,51 грн. Відповідно до копій виписок з рахунка № [NUMBER] приватного клієнта [PERSON] за договором № 2023178580_CARD за розрахунковий період з 15.03.2019 по 14.03.2025, копій фінансових транзакцій за рахунком за період з 15.03.2019 по 16.02.2022, [PERSON] користувалася кредитними коштами, знімала готівку в банкоматах, здійснювала покупки в магазинах, поповнювала карту на певні суми. Відтак суд відхиляє доводи представника відповідачки щодо виконання відповідачкою зобов`язання з повернення позичених грошових коштів 05.07.2019, оскільки, сплативши суму кредиту, відповідачка продовжувала користуватися кредитною лінією, умови якої визначені кредитним договором № 2023178580, невід`ємною частиною якого є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD. Як встановлено судом, відповідачка [PERSON] не виконала у встановлений договором строк свого обов`язку із повернення грошових коштів первісному кредитору, отриманих нею за умовами кредитного договору № 2023178580 від 15.03.2019, невід`ємною частиною якого є заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №2023178580_CARD, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» у розмірі 90 046,51 грн, з яких 41 513,60 грн заборгованості за тілом кредиту та 48 532,91 грн заборгованості за процентами. На підставі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частинами 1, 2, 3, 4 та пунктом 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частини 1, 5 ст. 81 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні, оціненими кожен по окремості, а також у сукупності та взаємозв`язку, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального права, з дотриманням вимог процесуального права, суд дійшов висновку, що майнові права позивача підлягають захисту в судовому порядку, позов підлягає задоволенню, а порушене право відновленню шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача 90 046,51 грн, з яких: 41 513,60 грн становить заборгованість за основною сумою боргу (за тілом кредиту), 48 532,91 грнстановить заборгованість за нарахованими процентами. Щодо питання про розподіл судових витрат, яке підлягає вирішенню відповідно ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення, то на підставі ст. 141 ЦПК України, в разі задоволення позовних вимог, судові витрати покладаються на відповідача. Розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду позивача відповідно до поданої копії платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 135184 від 16.09.2025, становить 3028 грн, відтак, зазначена сума підлягає стягненню з відповідачки. На підставі наведеного та

Outcome: approved