Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

адвокат Скрима Валерія Анатоліївни, яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Дніпровського районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, треті особи Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування, [PERSON] , [PERSON] про визнання права на приватизацію квартири та зобов`язання провести приватизацію за відсутності ордера на житло, і передачі у власність. Згодом представник позивача уточнила позовні вимоги. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] отримавши ордер про надання жилої площі, а саме: квартири [ADDRESS] , вселилася до приміщення. З 19 вересня 1991 року зареєстрована та фактично проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується паспортом серії [NUMBER] виданий Ленінським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області 09.08.2013року. [PERSON] подала заяву до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району з питання приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , з усіма наявними та зібраними документами. Проводячи підготовчі дії до приватизації житла, [PERSON] звернулася до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради про надання копії державного ордера на квартиру [ADDRESS] , виданого в 1968 році. Однак, Департаментом з управління Житлово-комунальним господарством ЗМР надано відповідь від 19.06.2024 за Вих. № А-1131 та повідомлено, що корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року. Також, [PERSON] замовила у ТОВ «Компанія «Земельно-кадастровий проектно-будівничий центр» технічний паспорт на квартиру, який був виготовлений та виданий 18 квітня 2024 року. В подальшому, [PERSON] подала заяву до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району з питання приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , з усіма наявними та зібраними документами.. 01.07.2024 року позивач отримала від районної адміністрації по Дніпровському району письмову відповідь про відмову у приватизації квартири через ненадання ордеру на житло. Позивач вважає, таку відмову неправомірною, оскільки її вселення у квартиру відбулося на законних підставах та право на зазначене житло ніким не оспорювалось, і зараз не оспорюється. Позивач зазначає, що ордер на житлове приміщення не зберігся через обставини, які від неї не залежали, та він і не підлягає зберіганню у наймача, а після вселення у надане житлове приміщення здавався у житлово-експлуатаційну організацію, що позбавляє його можливості надати органу приватизації копію ордера та унеможливлює вирішення питання про право на приватизацію у позасудовому порядку. Отже, враховуючи те, що до повноважень районної адміністрації по Дніпровському району належить здійснення приватизації державного житлового фонду, що включає оформлення та реєстрацію документів про право власності на житло, позивач вважає достатнім і ефективним способом захисту порушеного його права, зобов`язання відповідача вчинити передбачені законодавством дії щодо передачі квартири у його власність (оформити та видати документ про право власності на житло). Просить визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири [ADDRESS] та зобов`язати Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Дніпровському району провести приватизацію квартири [ADDRESS] за відсутності ордеру про надання житлової площі у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 06.01.2025 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 28.05.2025 представником відповідача поданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 21.01.2026 ухвалою судді закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті . Представник позивача - адвокат Скрима В.А. в судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає та просить їх задовольнити. Представник відповідача районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, у тому числі і як орган опіки та піклування, у судове засідання не з`явилася, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просила винести рішення з урахуванням відзиву, який наявний в матеріалах справи. Треті особи у судове засідання не з`явилися, надали пояснення щодо позовних вимог та просили розглянути справу з урахуванням інтересів малолітньої дитини. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 47 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що [PERSON] з 19 вересня 1991 року зареєстрована в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується паспортом серії [NUMBER] виданий Ленінським РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області 09.08.2013 року. Згідно відповіді Департаменту адміністративних послуг від 28.04.2025 №06.4-02/02/1352 у квартирі за адресою: [ADDRESS] крім позивача зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , з 08.01.2008 по теперішній час; [PERSON] , [INFO] , з 08.07.2019 по теперішній час. [PERSON] звернулася до Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради про надання копії державного ордера на квартиру [ADDRESS] , виданого в 1968 році. Однак, Департаментом з управління Житлово-комунальним господарством ЗМР надано відповідь від 19.06.2024 за Вих. № А-1131 та повідомлено, що корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року. [PERSON] замовила у ТОВ «Компанія «Земельно-кадастровий проектно-будівничий центр» технічний паспорт на квартиру, який був виготовлений та виданий 18 квітня 2024 року. В подальшому, [PERSON] подала заяву до районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району з питання приватизації житла за адресою: [ADDRESS] , з усіма наявними та зібраними документами. У позивача відсутній ордер на квартиру [ADDRESS] 01.07.2024 року позивач отримала від районної адміністрації по Дніпровському району письмову відповідь про відмову у приватизації квартири через ненадання ордеру на житло. Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідниках, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) віднесення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Квартира за адресою: [ADDRESS] , яка знаходиться у користуванні позивача, до зазначеного переліку не відноситься. Згідно ч. 10, 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають право відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. З моменту заселення у спірну квартиру до теперішнього часу жодним власником будинку або балансоутримувачами не пред`являлося до позивача претензій щодо незаконності його мешкання у квартирі. З огляду на вказані обставини, відповідно до приписів Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивач має право на приватизацію жилого приміщення квартири, у якій він мешкає. Згідно зі ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Відповідно до змісту ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації. Відповідно до п. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396 зареєстрованому у Міністерстві юстиції України від 29.01.2010 за №109/17404 громадянином до органу приватизації подаються: заява на приватизацію, довідка про склад сім`ї, копія ордеру, документ, що підтверджує про невикористання такого права. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 15 ЖК України, до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад народних депутатів віднесено видача ордерів на жилі приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. За змістом ст. 58 ЖК України, ордер є єдиною підставою для вселення у жиле приміщення. Відповідно до п. п. 69, 70, 72 Постанови ради Міністрів Української РСР від 11.12.1984 року №470 «Про затвердження Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» (розділ IV), ордер на жиле приміщення видається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів та є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення, дійсний протягом 30 днів. Ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктами 2 і 5 статті 2 цього Закону. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду приватизація державного житлового фонду, це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», об`єктом приватизації є квартири, які перебувають в віданні місцевих рад, державних підприємств, установ, організацій, незалежно від їх відомчої належності. Відповідно до ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», - приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону за громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 345 ЦК України, фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Таким чином, дії відповідача порушують конституційне право позивача на приватизацію житла у встановленому законом порядку. Згідно з правовою позицією Верховного Суду висловлені в постанові від 12 березня 2020 року у справі № 483/731/19 (провадження № 61-1845св20) Верховний Суд застосував такий спосіб захисту у справі про приватизацію квартири державного житлового фонду, як визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру державного житлового фонду з покладанням обов`язку на останнього оформити право власності на приміщення. При цьому у цій справі було зроблено правовий висновок, що не є належним способом захисту визнання права власності на квартиру. Тобто, суд не може визнати право власності, він може лише визнати безпідставною відмову і зобов`язати орган оформити цю приватизацію. Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловлені в постанові від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19 (провадження № 61-836св21) Верховний Суд вважав обґрунтованими вимоги про зобов`язання державного департаменту житлового господарства міської ради як органу приватизації державного житлового фонду провести приватизацію квартири. Тобто, був обраний спосіб захисту - зобов`язати провести приватизацію квартири. Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18) було визнано неправомірною відмову департаменту житлового господарства міської ради у приватизації і зобов`язано департамент провести приватизацію квартири. Тобто, судова практика передбачає такі способи захисту, які зводяться до визнання безпідставною відмови органу приватизації і зобов`язання органу приватизації здійснити приватизацію житла. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним, розширеному тлумаченню не підлягає і вбачається, що на квартиру в даному випадку не розповсюджується. З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер це документ, що має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення. Матеріалами справи також встановлено, що зазначений ордер втрачено і отримання його копії не вбачається можливим. Тому, суд приходить до висновку, що позивач має право на приватизацію квартири, в якій він зареєстрований і мешкає. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Питання щодо стягнення з відповідача судових витрат позивачем не ставиться.

Outcome: approved