Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

До Соборного районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , відповідно до якої позивачка просить суд шлюб, зареєстрований 20 серпня 2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 783, між позивачем та відповідачем розірвати. Зазначає, на сьогодні шлюб між сторонами не розірвано, водночас позивач мусить констатувати, що їх фактичні зареєстровані відносини не відповідають наведеним вище засадам: сторони вже багато років (починаючи з 03 березня 2022 року) не проживають разом, не ведуть спільного господарства, спільна донька [PERSON] постійно мешкає разом із матір`ю, та спору щодо зміни місця проживання дитини поміж сторонами не існує. Можна констатувати, що станом на сьогодні у сторін не існує жодних ознак притаманних сімейним відносинам. Вказує, що позивач протягом усього періоду спільного життя дбала про побудову нормальних сімейних відносин, плекала домашній затишок, тощо, тобто як могла берегла сім?ю, та дбала про доньку та чоловіка. Проте наразі, з урахуванням того, що так склалось життя, і сторони вже тривалий час не підтримують шлюбні відносини притаманні нормальній сім?ї, не проживають разом - позивач не вбачає необхідності у збереженні шлюбу. У зв`язку із зазначеним просить суд розірвати шлюб. Ухвалою суду від 30 грудня 2025 року відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Крім того відповідачу запропоновано надати пояснення по суті справи та усі наявні докази. Позивачка у судове засідання не з`явилась, розгляд справи просила проводити за її відсутності. Позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав до суду заяву, у якій повністю визнав вимоги позовної заяви та просив проводити розгляд справи без його участі. З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з огляду на таке. Судом установлено, що між [PERSON] та [PERSON] 20 серпня 2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 783, та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Після одруження дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». За період шлюбу у подружжя [INFO] народилась донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 березня 2014 року. Спір про її місце проживання відсутній. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов належить задовольнити, оскільки примирення між сторонами неможливе, сторони подружніх відносин не підтримують, сім`я фактично не існує та подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. При укладенні шлюбу позивачка змінила прізвище. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище « [PERSON] ». Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. З огляду на викладене, на підставі статей 104, 105, 110 СК України,

Outcome: approved