Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач КП "ХТМ" звернулось до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить стягнути з [PERSON] , заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2010 по 31.01.2022 у розмірі 101230,51 грн, та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог представник вказує, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Як виконавець послуг КП «Харківські теплові мережі» відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» має право на стягнення вартості наданих споживачам послуг. Відповідачі були споживачами послуг, які надавались КП «Харківські теплові мережі», отримували та користувалась послугами опалення та гарячого водопостачання, але за отримані послуги у повному обсязі не сплачували, що привело до утворення заборгованості. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 позовну заяву задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з опалення та гарячої води за період з 01 серпня 2010 року по 31 січня 2022 року у розмірі 101 230 (сто одну тисячу двісті тридцять) гривень 51 копійку. Також стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» судовий збір у рівних частках по 1342, 00 грн. з кожного. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 15.08.2024 заяву представника відповідача [PERSON] адвоката Плахтій Олени Володимирівни про перегляд заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 по цивільній справі №643/3992/23 за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання задоволено. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року у справі №643/3992/23 за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання скасовано. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 27.10.2025 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Від представника позивача КП «ХТМ» Давидова В`ячеслава Олександровича через систему «Електронний суд» надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 03.11.2025 продовжено розгляд справи. Від представника відповідача [PERSON] , адвоката Плахтій Олени Володимирівни, надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначено, що позивачем при позові не надано доказів того, що позивач є суб`єктом господарювання виконавцем, предметом діяльності якого є надання споживачам житлово -комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, зокрема споживачам будинку [ADDRESS] . Позивачем не надано доказів нарахування за період з 01.08.2010 по 31.01.2022 плати за послуги з теплопостачання з урахуванням опалювальних періодів, розмір цін/тарифів на комунальні послуги та розміру опалювальної площі квартири за о/рах 346 споживача [PERSON] . Позивач не надав копій актів про підключення будинку [ADDRESS] до опалення з дати початку опалювальних періодів на протязі періоду з 01.01.2010 по 31.01.2022. У зв`язку із чим просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. До відзиву на позовну заяву представником відповідача надано копію свідоцтва про смерть відповідача [PERSON] , який помер [INFO] . 19.11.2025 від представника відповідача [PERSON] , адвоката Плахтій О.В., надійшла заява про застосування строку позовної давності по цивільній справі №643/3992/23, в якій просить застосувати строк позовної давності з 01.08.2010 по 02.04.2020 у розмірі 77628,47 грн. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 26.11.2025 позовну заяву КП «ХТМ» залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. На виконання ухвали суду представником позивача КП «ХТМ» через систему «Електронний суд» надано уточнену позовну заяву, в якій просить стягнути з [PERSON] заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.08.2010 по 31.01.2022 в сумі 101230,51 грн. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 02.12.2025 продовжено розгляд цивільної справи та прийнято уточнену позовну заяву. Представником позивача подані додаткові пояснення у справі, відповідно до змісту яких представник позивача заперечує проти застосування наслідків позовної давності, оскільки на його думку позовна давність переривалась у зв`язку з частковою сплатою відповідачами заборгованості. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин, строк якого неодноразово продовжувався до 30.06.2023 року. Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» який набрав чинності, 02 квітня 2020 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за період з 12 березня 2017 року закінчувався 12 березня 2020 року, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені ст. 257 ЦК України, продовжуються на час дії такого карантину, окрім цього, враховуючи введений в країні воєнний стан, представник позивача вважає що строк позовної давності не був пропущеним. При цьому, враховуючи, що відповідачі оплату за надані послуги сплачують не регулярно, до оплати призначалась одна сума, а сплачувалась, або менша, або більша сума, то період заборгованості з 01.08.2010 року по 31.01.2022 року не виходить за строки позовної давності. При цьому, розгляд справи просив суд проводити без його участі. Від представника відповідача [PERSON] , адвоката Плахтій О.В., надійшли клопотання про виключення з числа доказів, наданих позивачем, копій Актів про підключення/ відключення споживачів будинку [ADDRESS] до опалення/гарячого водопостачання та клопотання про витребування у позивача оригіналів Актів про підключення/ відключення споживачів будинку [ADDRESS] до опалення/гарячого водопостачання. Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 08.01.2026 розглянуто клопотання та витребувано у позивача оригінали Актів про підключення/ відключення споживачів будинку [ADDRESS] до опалення/гарячого водопостачання. Від представника позивача на адресу суду надійшли витребувані матеріали. Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив розглядати справу за його відсутністю. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали заяву, в якій просили судове засідання провести без їх участі. У відповідності до ч.1, 3, 4 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону». Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. За приписом ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 2 ст.13 та ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи. Кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п.2, п.4, п.6 - п.7 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Відповідно до ч. 1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Згідно із ч. 4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч.8 ст.279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи і докази, надані до суду. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Крім договорів і інших угод цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, згідно Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року №630, які діяли на час спірних правовідносин між сторонами, позивач надає послуги з централізованого опалення та підігріву води для потреб гарячого водопостачання. Згідно вимог п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 09 червня 2018 року № 2189-VIII (далі - Закон 2189) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії, або до затверджених нормативів (норм) споживання. У відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 31 березня 2015 року №1171 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» встановлені тарифи на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню КП «Харківські теплові мережі». Відповідно до п.1 ч. 1 ст.10 Закону №2189-VIII ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Крім того, статтею 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними. Частиною 1 ст.639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною та вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товар, надала послуги, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця діє є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відтак, між сторонами виникли правовідносини з приводу надання послуг з теплопостачання здійснюється на підставі Типового договору, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово - комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пунктом першим частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 вказаного Закону, споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. На підставі викладеного, у відповідача виникли зобов`язання щодо сплати заборгованості за надані позивачем комунальні послуги. Не укладення письмового договору про надання послуг не є підставою для звільнення відповідача як споживача від оплати відповідних послуг. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 221/515/15-а, згідно з якою, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному розмірі, а також в постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , будинок оснащений єдиною централізованою системою опалення, отже відповідач користується наданими позивачем послугами з теплопостачання, у зв`язку з чим, сторони перебувають у зобов`язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов`язки. Постачання позивачем теплової енергії за адресою: [ADDRESS] підтверджується актами про підключення/відключення споживача № 175/15739 від 07.10.2017, № 175/17368 від 06.04.2018, № 175/19151 від 09.10.2018, № 175/20661 від 08.04.2019, № 175/22805 від 07.10.2019, № 175/24889 від 09.04.2020, № 175/26461 від 10.10.2020, №175/29734 від 12.04.2021, №175/34601 від 07.10.2022. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Згідно з пунктом 25 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. За даними відомості про нарахування та оплату за послуги з централізованого теплопостачання та постачання гарячої води заборгованість відповідача перед позивачем становить 101230 гривень 51 копійки та виникла за період з 01.08.2010 року по 31.01.2022 року. Доказів відключення зазначеної вище квартири від мереж централізованого опалення в період з 01.08.2010 року по 31.01.2022 року, або ненадання таких послуг у вказаний період, відповідачем не надано, як і не надано доказів не отримання ними послуг КП «Харківські теплові мережі» або отримання таких послуг неналежної якості в період з 01.08.2010 року по 31.01.2022 року. Отже, позивачем виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з централізованого опалення, а відповідач по справі зобов`язан оплатити надані послуги. Така правова позиція викладена в ухвалах ВССУ від 20 листопада 2013 року по справі № 6-29503св13, від 17 вересня 2014 року по справі № 6-6707св14 та в ухвалі від 15 жовтня 2014 року по справі № 6-29394св14. Як встановлено вище, позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з централізованого опалення, що підтверджено матеріалами справи. Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) у період з 12.03.2020 до 22.05.2020 встановлений карантин на всій території України, який в подальшому був продовжений до 30.06.2023. Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»). Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон набув чинності 02.04.2020. У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Ураховуючи наведене та продовження (зупинення) строків позовної давності на строк дії карантину, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за період з 01.04.2017 по 01.01.2022 заявлені з дотриманням строків позовної давності, встановлених ст. 257 ЦК України. З доводів заяв позивача по суті справи та наданих позивачем доказів суд позбавлений можливості встановити наявність поважних причин пропущення позовної давності до вимог, які заявлені за період до 01.04.2017. Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги, пред`явлені до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.04.2017 по 01.01.2022. Як вбачається із наданих позивачем розрахунків, розмір заборгованості за період з 01.04.2017 по 01.01.2022 складає 60684,48 грн. У стягненні іншої частини заборгованості, що виникла до 01.04.2017, суд відмовляє у зв`язку із спливом позовної давності. Щодо доводів представника відповідача відносно того, що позивач не надав доказів здійснення діяльності з надання послуг з теплопостачання, зокрема ліцензій, свідоцтва про державну реєстрацію та інших документів. Суд зазначає, що надані Відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 10.10.2025, згідно з яким позивач здійснює діяльність в тому числі з постачання пари та гарячої води, довідка про взяття на облік платника податків щодо позивача. Що стосується доводів представника відповідача відносно розміру опалювальної площі квартири 50,2 кв.м за О/рах 346 споживача [PERSON] . Суд зазначає, що пунктом 2.47 Правил №630 визначено, що опалювана площа (об`єм) квартири (будинку садибного типу) це - загальна площа (об`єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас. Якщо у споживача протягом розрахункового періоду змінювався розмір опалюваної площі (об`єму), розрахунок плати та визначення середньої температури зовнішнього повітря проводиться окремо за кожен період з урахуванням відповідного розміру площі (об`єму). Також, чинними нормами передбачено, що споживач надає виконавцю інформацію про опалювану площу (об`єм) приміщення. У разі зміни опалюваної площі (об`єму) приміщення споживач надає у місячний строк виконавцю інформацію про таку зміну разом з копією технічного паспорта приміщення з метою подальшого внесення змін до договору. Матеріали справи не містять технічний паспорт на об`єкт нерухомості для підтвердження фактичного розміру опалювальної площі, а сторона відповідача, у свою чергу, з клопотанням про витребування доказів до суду не зверталася. Також, суду не надано доказів звернення до позивача із заявою про зміну розміру опалювальної площі. Щодо посилання представника відповідача [PERSON] , адвоката Плахтій О.В. на ті обставини, що позивачем не надано доказів надання послуг з опалення та гарячої води суд зазначає наступне: Як встановлено у судовому засіданні квартира в [ADDRESS] є невід`ємною частиною житлового будинку, у який здійснено підключення опалення. Тобто, відповідач є споживачем наданих послуг КП «ХТМ». Згідно ч.6 ст.26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», у разі зникнення потреби в отриманні послуги або відмови споживача від користування послугою виконавця/виробника споживач має право розірвати договір у порядку, встановленому законом. Як вбачається з положень ст.24 Закону України «Про теплопостачання», який є спеціальним до спірних правовідносин, споживач теплової енергії має право на вибір одного або декількох джерел теплової енергії чи теплопостачання, якщо це можливо за існуючими технічними умовами. Відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що відбулось відключення квартири, розташованої в багатоквартирному будинку, від теплопостачання. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Позивачем заявлено вимогу про стягнення судових витрат у виді судового збору у розмірі 2684,00 грн. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 1608,78 грн. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позову. На підставі викладеного і

Outcome: partial