Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У листопаді 2025 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай). Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, вказує, що 16 червня 1995 року на підставі рішення Вишнопільської сільської ради народних депутатів №1 від 28 лютого 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка с. Вишнопіль Старокостянтинівського району Хмельницької області (далі КСП ім. Шевченка) передано у колективну власність 2343,4 гектарів землі. 16 червня 1995 року КСП ім. Шевченка видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №009. Зазначає, що станом на 16 червня 1995 року вона була членом КСП ім. Шевченка та включена до Списку громадян-членів КСП, який є Додатком №1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №009. Проте, сертифікат на право на земельну частку (пай) вона не отримувала. З огляду на це, просить визнати за нею право на земельну частку (пай) в КСП ім. Шевченка у розмірі 2,98 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Також просить врахувати, що вона дізналась про своє право на земельну частку (пай) лише 13 серпня 2025 року, коли отримала повідомлення з Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про те, що її включено до Списку громадян-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Тому вважає, що саме з цього часу у неї виникло право звернення до суду з вимогою про захист свого права. У судове засідання позивачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, не з`явилась, надавши повноваження на представництво своїх інтересів адвокату Захаркевичу О.В. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] адвокат Захаркевич О.В. позов підтримав, просить його задовольнити. Вказує, що на час видачі КСП ім. Шевченка Державного акта на право колективної власності на землю [PERSON] була членом цього КСП, що підтверджується Списком громадян-членів КСП, який є Додатком №1 до вказаного Державного акта, де під номером 463 значиться її прізвище. Тому вважає, що ці обставини є достатніми для визнання за позивачкою права на земельну частку (пай). Відповідач Староостропільська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не подавала, своїм правом на подачу відзиву у визначений судом строк не скористалась. Заслухавши представника позивачки, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Вишнопільської сільської ради народних депутатів №1 від 28 лютого 1995 року КСП ім. Шевченка с. Вишнопіль передано у колективну власність для вирощування сільськогосподарської продукції 2343,4 га землі. 16 червня 1995 року КСП ім. Шевченка отримало Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №009. За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №1703/281-25 від 13.08.2025 відповідно до розпорядження Старокостянтинівської райдержадміністрації №386-р від 06 травня 1996 року середній розмір земельної частки (паю) по КСП ім. Шевченка с. Вишнопіль складає 2,98 в умовних кадастрових гектарах. Також за інформацією Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №1573/281-25 від 24.07.2025, за даними Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Старокостянтинівською райдержадміністрацію, даних щодо реєстрації та видачі [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) у КСП ім. Шевченка с. Вишнопіль не встановлено. Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Положення цього конституційного принципу кореспондуються з приписами статті 5 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), згідно яких акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до статті 5 Земельного кодексу України (в редакції Закону від 13 березня 1992 року), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. За змістом статті 23 цього Кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. В силу пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Указ №720/95) паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 Указу №720/95 визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року №899-ІV (далі Закон №899-ІV) право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Із положень статті 2 Закону №899-ІV слідує, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 16 квітня 2004 року №16 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. З огляду на зазначене, особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта. Тобто, за умов відсутності трьох складових одночасно, а саме перебування особи в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання підприємством державного акта на право колективної власності на землю та включення особи до списку, доданого до цього акту, особа не має права на земельну частку (пай). Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі №274/3394/20. Питання набуття та припинення членства в колективному сільськогосподарському підприємстві регулюється статутом підприємства. Список громадян, які мають право на земельну частку (пай), як додаток до державного акту, формується самим підприємством відповідно до статуту, розглядається і затверджується загальними зборами (зборами уповноважених) членів підприємства, підписується головою сільськогосподарського підприємства та головою місцевої ради. Верховний Суд неодноразово наголошував, що включення до списку членів КСП не є автоматичною та єдиною підставою для визнання права на земельну частку (пай). Право на пай виникає лише за сукупності трьох умов: членство в КСП на час паювання, включення до списку, що додається до держакта, та одержання КСП цього акта. У спірних правовідносинах основою набуття статусу члена й виникнення відповідних прав, пов`язаних з членством у колективному підприємстві, є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до складу членів колективного сільськогосподарського підприємства та його трудова участь у діяльності цієї організації. Як убачається із Додатку №1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії №009 від 16 червня 1995 року, у списку громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства, під номером 463 значиться [PERSON] . У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] вказував, що на момент отримання КСП ім. Шевченка Державного акта на право колективної власності на землю [PERSON] була членом цього КСП, доказом чого є внесення її прізвища до Списку громадян членів КСП, що є Додатком №1 до цього Державного акта. Проте, жодних доказів, які б свідчили, що [PERSON] на час отримання КСП ім. Шевченка Державного акту на право колективної власності на землю (16 червня 1995 року) була членом цього КСП суду не надано. Твердження представника позивачки про те, що сам факт включення [PERSON] до Списку громадян-членів КСП доводить її належність до членів цього КСП є необґрунтованими, оскільки підставою набуття статусу члена й виникнення відповідних прав, пов`язаних із членством у колективному підприємстві, є прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття особи до складу членів КСП та трудова участь цієї особи у діяльності КСП. Представник позивачки зазначив, що [PERSON] є пенсіонеркою та особою з інвалідністю 2 групи, а тому у неї відсутні докази її трудової участі у вказаному КСП. Зі змісту пенсійного посвідчення № [NUMBER] виданого 28 червня 2023 року на ім`я [PERSON] вбачається, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи довічно. За змістом статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки позивачкою не доведено, що вона була членом КСП ім. Шевченка на час розпаювання землі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання за нею права власності на земельну частку (пай). З огляду на викладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed