Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

В жовтні 2025 року [PERSON] звернулась до Березанського районного суду Миколаївської області із позовною заявою до Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту її постійного проживання на території України станом на 24.08.1991. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона народилась [INFO] в м. Херсон Херсонської області Україна. При народженні мала прізвище « [PERSON] », в подальшому двічі укладала шлюб, в зв`язку з чим змінювала прізвище на « [PERSON] » та остаточно на « [PERSON] ». З часу народження і дотепер постійно проживає на території України, за кордон ніколи не виїжджала, однак була документована лише паспортом громадянина УРСР, який намагалась замінити на паспорт громадянина України в 1996 році, проте отримала відмову. За час проживання на території України заявник народила сімох дітей, офіційно працювала, що підтверджується долученими до заяви письмовими доказами. На теперішній час вона є внутрішньо переміщеною особою та проживає в с. Коблеве Миколаївської області. Однак [PERSON] позбавлена можливості оформити вказаний статус офіційно, оскільки не документована паспортом громадянина України. При зверненні до УДМС України в Миколаївській області з проханням видати їй паспорт громадянина України [PERSON] було відмовлено та запропоновано звернутись із відповідним позовом до суду. Посилаючись на викладене, оскільки отримання паспорта громадянина України необхідно [PERSON] для можливості реалізації її прав та захисту законних інтересів, вона звернулась із даною позовною заявою до суду. Згідно ухвали Березанського районного суду Миколаївської області від 31.10.2025 цивільну справу за позовною заявою [PERSON] передано за підсудністю до Інгульського районного суду м. Миколаєва. Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 10.12.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 14.01.2026 від представника відповідача Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначає про те, що встановлення факту постійного проживання на території України не матиме для позивача будь-якого юридичного значення, у тому числі не є підставою для документування її паспортом громадянина України Щодо показань свідків на підтвердження факту проживання на території України - вказує на те, що спірні обставини мали місце більше ніж тридцять років тому, а тому достовірність таких показів є сумнівною. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Радкевич В.М. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивачку з дитинства, оскільки вони разом жили у [ADDRESS] , позивач у кв. [ADDRESS] , а свідок у кв. [ADDRESS] . Свідок знає її дівоче прізвище « [PERSON] », знала її батьків та бабу, також розповіла де позивач навчалась, де працювала, підтвердила під присягою, коли позивач вперше вийшла заміж за [PERSON] , та що від цього шлюбу у позивача народився перший син [PERSON] . Також назвала коли позивач вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на « [PERSON] », назвала по іменам ще 6 дітей позивача від другого шлюбу, підтвердила факт та період перебування позивача в місцях позбавлення волі. Вислухавши пояснення позивача та його представника, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. У відповідності до свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] в м. Херсон Херсонської області (а.с. 16). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу для підтвердження прізвища 03.03.1979 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 17). Шлюб зареєстровано Суворівським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 06.12.1985 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 18). Шлюб зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні. Згідно повідомлення Березанського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління юстиції від 11.03.2025 наявні відомості про наступні актові записи: актовий запис про народження [PERSON] № 775 від 04.04.1961, складений відділом ДРАЦС у м. Херсоні; актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON] № 122 від 03.03.1979,складений відділом ДРАЦС Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні; актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON] № 712 від 06.12.1985, кладений відділом ДРАЦС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні; актовий запис про народження [PERSON] № 3228 від 26.07.1979, складений відділом ДРАЦС у м. Херсоні; актовий запис про народження [PERSON] № 902 від 14.12.1982, складений відділом ДРАЦС Суворівського районного управління юстиції у м. Херсоні; актовий запис про народження [PERSON] № 654 від 23.08.1983, складений відділом ДРАЦС Суворівського районного управління юстиції у м. Херсоні; актовий запис про народження [PERSON] № 841 від 03.10.1985, складений відділом ДРАЦС Суворівського районного управління юстиції у м. Миколаєві; актовий запис про народження [PERSON] № 782 від 08.09.1987, складений відділом ДРАЦС Суворівського районного управління юстиції у м. Херсоні; актовий запис про народження [PERSON] № 682 від 20.09.1988, складений відділом ДРАЦС Суворівського районного управління юстиції в м. Херсоні; актовий запис про народження [PERSON] № 372 від 22.03.1990, складений відділом ДРАЦС Суворівського районного управління юстиції в м. Херсоні (а.с. 43). Відповідно до наказу начальника ХОЗО УВС Херсонського облвиконкому від 29.08.1984 № 37 л/с [PERSON] зараховано нянею - прибиральницею ясел садочка УВС «Зірочка» (а.с. 39). Згідно наказу начальника ХОЗО УВС Херсонського облвиконкому від 09.03.1987 № 15 л/с [PERSON] звільнено за власним бажанням (а.с. 40). У відповідності до повідомлення Управління Державної міграційної служби України в Херсонській області від 05.05.2025 [PERSON] , [INFO] , за обліками УДМС значиться документованою паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, оформленим 27.03.1986 Суворівським РВВС м. Херсон (а.с. 36). Згідно акту від 05.09.2025 , складеного та підписаного [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , дійсно проживала з 05.12.1961 по 1995 рік за адресою: [ADDRESS] (а.с. 32). Відповідно до повідомлення Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області від 11.07.2024 [PERSON] відмовлено в оформленні паспорта громадянина України та рекомендовано надати рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання на території України станови на 24.08.1991. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що вона народилась [INFO] в м. Херсон Херсонської області Україна. При народженні мала прізвище « [PERSON] », в подальшому двічі укладала шлюб, в зв`язку з чим змінювала прізвище на « [PERSON] » та остаточно на « [PERSON] ». З часу народження і дотепер постійно проживає на території України, за кордон ніколи не виїжджала, однак була документована лише паспортом громадянина УРСР, який намагалась замінити на паспорт громадянина України в 1996 році, проте отримала відмову. За час проживання на території України заявник народила сімох дітей, офіційно працювала, постійно проживала в Україні на момент проголошення незалежності. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу. Згідно зі статтею 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017) суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК (ст. 315 ЦПК згідно змін від 15.12.2017) та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути, зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України». Згідно із пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»). Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України. Таким чином, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 (з подальшими змінами) визначено, що встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України; б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Таким чином для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку). Тобто, у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року. Пунктом 25 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а»-«в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Підсумовуючи, належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час, а такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення. Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18, від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У поданій позовній заяві [PERSON] , посилаючись на статтю 3 Закону України «Про громадянство України», просить суд встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Цей факт має значення для встановлення належності [PERSON] до громадянства України та в подальшому отримання паспорта громадянина України. На переконання суду, позивачем на підтвердження своїх вимог надано достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності свідчать про постійне проживання на території України в момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). При цьому відомостей про те, що [PERSON] залишала територію України чи є громадянином іншої держави матеріали справ не містять. Враховуючи викладене, дослідивши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про встановлення факту постійного проживання позивача на території України станом на 24.08.1991. Оскільки [PERSON] не заявлено вимог про стягнення з відповідача на її користь сплаченого судового збору, суд вважає за можливе не здійснювати розподіл судових витрат - виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Outcome: approved