Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати та пені. Свої вимоги мотивує тим, що 30 листопада 2020 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Прислуч Агро» укладено договір оренди землі, об`єктом оренди якого є земельна 5625455700:08:003:0424, площею 0,65 га строком на 7 років. Згідно умов Договору, орендна плата вноситься Орендарем у грошовій формі або у безготівковий спосіб (за домовленістю сторін), в розмірі 975 гривень за один рік користування земельною ділянкою. Орендна плата нараховується та виплачується у щорічно з 01 по 31 грудня поточного року оренди земельної ділянки. Відповідач не здійснив виплати орендної плати за 2023-2024 року, за два роки. Заборгованість за вказаним договором складає 1950 грн. Зазначив, що систематична несплата орендної плати є підставою для розірвання договору оренди землі, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. Представник позивача позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином. Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. 30 листопада 2020 позивач уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прислуч Агро» договір оренди землі, в пункті 2 якого зазначено, що в оренду передається земельна ділянка, з кадастровим номером 5625455700:08:003:0424, площею 0,65 га строком на 7 років, орендна плата встановлена в розмірі 975 грн. Пунктом 10 договору встановлено, що орендна плата вноситься у такі строки: щорічно з 01 по 31 грудня поточного року оренди земельної ділянки, починаючи 2021 року. Відповідно до п.15 договору за несплату орендної плати з вини орендаря в строки, передбачені даним договором, нараховується пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний календарний день прострочення у його сплаті. Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, позивач обґрунтовував заявлені позовні вимоги систематичним невиконанням орендарем своїх зобов`язань щодо сплати орендної плати (за 2023 та 2024 роки) за укладеним договором оренди. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2021 у справі № 910/2861/18, від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини 2 статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати. Головна ідея, на якій ґрунтується правило частини 2 статті 651 ЦК України, полягає у тому, що не будь-яке, а лише істотне порушення умов договору може бути підставою для вимоги про його розірвання або зміну. Неістотні (незначні) порушення умов договору є недостатніми для обґрунтованого та правомірного застосування такого крайнього заходу, як розірвання договору або його зміна в судовому порядку. Ця ідея спирається на принцип, який називається принципом збереження договору (preservation of contract). Договірні відносини мають підтримуватися, допоки це можливо й економічно доцільно для сторін. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору. Ураховувати істотність порушення важливо, оскільки протилежне тлумачення норм права може призвести до того, що одна сторона договору, яка має відповідно до закону або договору право на відмову від нього або розірвання, може ним скористатися за найменший відступ від умов договору. Таке становище є неприпустимим, оскільки може порушити стабільність цивільного обороту і є надзвичайно несправедливим нехтуванням правовим принципом пропорційності між тяжкістю порушення договірних умов і відповідальністю, яка застосовується за таке порушення. Незастосування критерію істотності порушення позбавляє другу сторону договору можливості заперечувати проти розірвання договору і провокує сторону відмовлятися від договору (розривати його) за найменшого порушення. Розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 у справі № 199/3846/19). Отже, законодавство в питанні розірвання договору дбає про інтереси обох сторін договору, оскільки розірвання договору може завдати значних збитків стороні, яка допустила незначне порушення, тобто законодавець прагне досягти справедливого балансу між інтересами сторін договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»). Вказане право орендодавця кореспондується з обов`язком орендаря земельної ділянки своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку (частина друга статті 25 Закону України «Про оренду землі»). Підстави припинення договору оренди землі це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин. Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі №910/2861/18 та від 13.07.2022 року в справі № 363/1834/17, зазначено, що суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати. Ця ідея сприяє принципу збереження договору. Розірвання договору має бути крайнім заходом задля мінімізації витрат, пов`язаних з укладенням та виконанням договору. Під час оцінки істотності порушення умов договору як підстави для його розірвання, приймається до уваги наскільки сторона, яка порушила договір, реально заінтересована у збереженні договору, а також те, чи не спричинить розірвання договору для неї значної шкоди. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19). Звертаючись до суду з даним позовом, позивачем не надано доказів звернення до ТОВ «Прислуч Агро» з заявою про виплату орендної плати чи досудового врегулювання спору. Не довів про те, що не сплата орендної плати в розмірі 1740 грн. є настільки значною, що потребує застосування крайнього заходу вирішення даного спору. Пунктом 15 договору оренди землі передбачено, що за несплату орендної плати з вини орендаря в строки, передбачені даним договором, нараховується пеня у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний календарний день прострочення у його сплаті. Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач не звертався з вимогою про стягнення пені протягом двох років. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме: про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 1950 грн., в частині розірвання договору оренду землі року слід відмовити. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1937,92 грн. Оскільки, позов задоволено на 50% стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 968,96 грн.

Outcome: partial