Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

26 вересня 2025 року, позивач - ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС» через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення [PERSON] на їх користь заборгованість за кредитними договором № 102139908 від 23 березня 2021 у розмірі 23 000 грн та, крім того, судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 23.03.2021 р. в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСЮ «МІЛОАН» Плетньовою О.В. подано Заявку на отримання кредиту № 102139908. [PERSON] уклала Договір про споживчий кредит № 102139908 від 23.03.2021 р. із ТОВ «МІЛОАН» та на підставі платіжного документа Відповідачу перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5 000 грн. 23.06.2021р. згідно умов Договору відступлення права вимоги №03Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 102139908 від 23.03.2021р. на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до Відповідача. Згідно Договору відступлення сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС») є обґрунтованою та документально підтвердженою, становить 23000грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн.; - заборгованість за відсотками становить 18000грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 29 вересня 2025 року прийнято в провадженні судді Стоматова Е.Г. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 13 жовтня 2025 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. В якому зазначено, що позовні вимоги ТОВ « ДІДЖИ ФІНАНС» не визнає. Відносно вказаних вимог сплив строк позовної давності. 23.03.2021 року між [PERSON] та ТОВ МІЛОАН був укладений споживчий кредит № 102139908., та їй було перераховані кошти на картковий рахунок в сумі 5000 грн. Згідно по п.п. 1.3 Договору кредит надавався строком на 15 днів з 23.03.2021 р. п.п. 1.4 Договору термін повернення кредиту і комісії з надання кредиту 07.04.2021 року. 23.06.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу №03 Т. відповідно до якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступило на користь ТОВ «МІЛОН» права грошової вимоги до неї як боржника за споживчим кредитом № 102139908 від 23.03.2021 року, що був укладений між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» та [PERSON] . Ні яких вимог про погашення кредитної заборгованості вона не отримувала ні від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» ні від ТОВ «МІЛОАН». З 07.04.2021 року позивачу відомо про порушення їхніх прав. Отже, з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду з позовом, про стягнення заборгованості. Так, останнім днем погашення зазначених кредитів є 07.04.2024 року, а з позовними вимогами позивач звернувся до суду 26 вересня 2025року як вказано у ухвалі суду , тобто з пропуском строку позовної давності. Тому вважає, що у задоволенні даного позову повинно бути відмовлено у зв`язку з тим, що позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності. 21 жовтня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. В якій зазначено, щодо заяви про сплив строку позовної давності. Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби», яким розділ 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України був доповнений п.12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Карантин на підставі коронавірусної хвороби (COVID-19), діяв на території України з 11.03.2020 року до 30.06.2023 року на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України без перерв. Крім цього, 17.03.2022 року набув чинності Закон України від 15.03.2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», відповідно до якого розділ 12 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України був доповнений п.19, відповідно до якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102- IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Поряд з цим, Законом від 14.05.2025 №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» (далі - Закон №4434) передбачено відновлення строків позовної давності Закон №4434 передбачає виключення з Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення». Саме цей пункт передбачає зупинення перебігу позовної давності, передбаченої ЦКУ, на період дії воєнного стану. Закон №4434 набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування. Закон був надрукований в офіційному виданні «Голос України» від 03.06.2025 №108. Тому, він набрав чинності 04.09.2025, саме із цієї дати відновлено обчислення строків позовної давності. 23.03.2021 між [PERSON] та ТОВ «МІЛОАН» був підписаний Кредитний договір № 102139908. Як випливає з умов кредитного договору строк на який надавався кредит становив 15 днів, тобто до 07.04.2021, але, в цей період вже діяло призупинення строків позовної давності. Тому, в цій ситуації строк позовної давності ще не почав обчислюватися. Отже, 3-річний строк позовної давності у цій ситуації спливає 04.09.2028. З матеріалів справи вбачається, що Позивач для захисту свого порушеного права, звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, що зареєстрована судом першої інстанції 26.09.2025, тобто в межах строків позовної давності та цілком міг та може заявляти вимоги до Відповідача щодо стягнення заборгованості. Відповідач просила суд відмовити у задоволені позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності, що можливо виключно при повному визнанні позовних вимог, а відтак це надає суду можливість підтвердити як сам факт надання кредиту 23 березня 2021 р. відповідачеві [PERSON] , так і факт отримання його у розмірі, зазначеному у позовній заяві, що склало 23 000,00 грн. з відповідними цілями отримання кредиту. Також, надано пояснення, щодо факту перерахування кредитних коштів та розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит № 102139908 від 23 березня 2021 року. Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 04 листопада 2025 року витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК»: наступні докази: - інформацію чи було емітовано на ім`я [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; - виписку про рух грошових коштів з карткового рахунку, відкритого до платіжної картки № [NUMBER] в період з 23.03.2021 по 26.03.2021 з відображенням часу зарахування коштів; - ідентифікаційні дані власника карткового рахунку № [NUMBER] , у тому числі, прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, серію та номер паспорта, адресу місця проживання, контактні дані (номер телефону, адреса електронної пошти тощо) та усі інші наявні відомості щодо даної особи. 28 листопада 2025 року від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшли витребувані докази. У судове засідання представник позивача не з`явився, але в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі; у разі повторної неявки відповідача у судове засідання просить ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Литвиненко Т.М. зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме в частині розміру заборгованості за тіло кредиту та відсотки в розмірі 3000 грн.. Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, взявши до уваги заяву представника позивача, вислухавши пояснення відповідача, взявши до уваги відзив та відповідь на відзив, приходить до наступного. 23 березня 2021 між ТОВ «МІЛОАН» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит №102139908. 23 червня 2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги №03Т, ТОВ «МІЛОАН» відступлено право вимоги за Кредитним договором №102139908 від 23 березня 2021 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуто права вимоги до відповідача. Мотиви суду. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав. 23 березня 2021 року за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «МІЛОАН», [PERSON] подано Заявку на отримання кредиту №102139908. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті Товариства. Відповідно до пунктів 1.1. - 1.5.2 договору, відповідач отримав у позику 5 000,00 грн строком кредитування на 15 днів, проценти за користування кредитом 3000,00 грн, загальна вартість кредиту 8000,00 грн. Відповідні умови продубльовано у паспорті споживчого кредиту, який є додатком до договору. Відповідно до додатку 1 «Графік платежів» до договору сума кредиту 5 000,00 грн; дата платежу 07 квітня 2021 року; проценти за надання кредиту 3000,00 грн; сукупна вартість кредиту 8000,00 грн. Судом також встановлено, що 23 червня 2021 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» уклали договір № 03Т про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 23 березня 2021 року № 102139908. Відповідно до витягу з додатку до договору факторингу від 23 червня 2021 року № 03Т ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 23 березня 2021 року № 102139908 складає в розмірі 323000грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 5000 грн.; - заборгованість за відсотками становить 18000грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 0 грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн. На підтвердження укладення договору між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] позивач надав анкету - заяву на кредит від 23 березня 2021 року № 102139908, договір про споживчий кредит від 23 березня 2021 року № 102139908 та паспорт споживчого кредиту № 102139908, які містять ім`я [PERSON] її особисті дані, номер телефону, дані паспорта, електронну пошту та місце проживання. У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Суд першої інстанції не взяв до уваги, що сторонами в кредитному договорі було погоджені всі істотні умови договору. Крім того, місцевим судом не враховано, що оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. Таким чином, відповідачу було направлено від первісного кредитора електронне повідомленням (SMS) на номер телефону [NUMBER] , який особисто вказаний відповідачем у договорі про споживчий кредит № 102139908 від 23 березня 2021 року, одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтвердила прийняття умов договору, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті товариства. На підтвердження укладення договору між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] позивач надав анкету - заяву на кредит від 23 березня 2021 року № 102139908, договір про споживчий кредит від 23 березня 2021 року № 102139908 та паспорт споживчого кредиту № 102139908, які містять ім`я [PERSON] його особисті дані, номер телефону, дані паспорта, електронну пошту та місце проживання. Також на підтвердження перерахування коштів, витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» виписку за договором № б/н за період з 23.03.2021 року по 26.03.2021 року [PERSON] , відповідно до якої вбачається 23.03.2021 року зарахування на картку [NUMBER] грошових коштів у розмірі 5000 гривень, та відомості про щоденні нарахування та погашення за договором від 23 березня 2021 року № 102139908, які є належними доказами, що підтверджують факт виконання первісним кредитором свого обов`язку із видачі кредитних коштів. Ці докази є належними та достатніми для висновку про виконання первісним кредитором ТОВ «Мілоан» свого обов`язку за кредитним договором № 102139908. Таким чином, позикодавець належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договорами, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитних договорів. Натомість відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, заборгованість не повернула. Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 дійшла висновку про те, що припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Ця правова позиція в подальшому застосована Верховним Судом при вирішені інших судових справ, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 300/438/18. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Суд наголошує, що позивач безпідставно нарахував відсотки за договором № 102139908 за межами строку кредитування. Такі нараховані кредитодавцем проценти є очевидно не співмірними із сумою кредитних коштів, які отримала відповідач у позику, і створюють умови надмірного боргового тягаря для відповідача. З огляду на викладене, суд вважає, що розмір заборгованості за відсотками, який підлягає стягненню з відповідача складає 3 000,00 грн, та розрахований в межах строку кредитування до 07 квітня 2021 року. Згідно зі ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину. Надані позивачем договір № 03Т про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 23 березня 2021 року № 102139908 та витяг з додатку до договору факторингу від 23 червня 2021 року № 03Т підтверджують факт передачі ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором від 23 березня 2021 року № 102139908. Щодо розподілу судових витрат апеляційний суд зазначає таке. Згідно з частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Нормами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). За змістом частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підтвердження понесення витрат на професійну правову допомогу позивач надав акт № 102139908 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом від 29 липня 2025 року на загальну суму 5 000,00 грн (правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій - 1000,00 грн, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості, в тому числі попередній розрахунок суми судових витрат - 3 000,00 грн, формування додатків до позовної заяви - 500,00 грн), детальний опис робіт, виконаних адвокатом Міньковською А.В. від 29 липня 2025 року, договір про надання правової допомоги від 05 травня 2025 року № 42649746, додаткову угоду до договору від 05 травня 2025 року № 102139908. Оскільки позивачем під час розгляду справи понесено витрати на правничу допомогу, а відповідачем їх розмір належним чином не спростований, суд констатує їх реальність та обґрунтованість. Разом з цим, так як суд дійшов висновку про часткове задоволення, то понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в силу приписів статті 141 ЦПК України також підлягають стягненню пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 1739 гривень 13 копійок. При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 842 гривні 57 копійок, пропорційно розміру задоволених вимог. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи. На підставі викладеного та

Outcome: partial