Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що її батьки [PERSON] та [PERSON] , проживали у житловому будинку [ADDRESS] . Двір відносився до суспільної групи колгоспних дворів. Станом на 15 квітня 1991 року склад двору був таким: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - дочка, [PERSON] - онука. При реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на [PERSON] . Батько позивача [PERSON] помер [INFO] . Мати позивача [PERSON] померла [INFO] . Після смерті батьків позивач прийняла спадщину, своєчасно звернулася до Теплицької державної нотаріальної контори, де відкрито спадкові справи № 163/2015 після смерті [PERSON] та № 227/2019 після смерті [PERSON] , однак у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкового майна спадкодавцям, позивач не оформила спадщину на частину житлового будинку, належну батькам. Після виготовлення технічного паспорту, 18 листопада 2025 року позивач звернулася до державного нотаріуса Лужанської Т.В., з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, на належні її батькам частини житлового будинку, однак оформити право власності на спадкове майно не має можливості, так як правовстановлюючі документи, що засвідчують право власності на будинок по [ADDRESS] відсутні. Реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок, було проведено згідно законодавства, що діяло на той час, шляхом внесення запису до погосподарської книги. Позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на частини житлового будинку з господарськими будівлями після смерті батьків, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності цього майна спадкодавцям, що змусило звернутися до суду. У зв`язку із зазначеними вище обставинами, позивачу видано постанови державного нотаріуса від 18 листопада 2025 року, якими відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітами на дане спадкове майно. Належність при житті [PERSON] та [PERSON] по частині житлового будинку з господарськими будівлями і володіння підтверджується довідкою № 138, від 06.10.2025, виданою Соболівською сільською радою на підставі погосподарської книги № 3, особовий рахунок [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] . Ухвалою судді від 01.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі. Ухвалою суду від 29.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача Соболівської сільської ради у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Судом отримано заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, при ухваленні рішення покладаються на розсуд суду. Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Процесуальне право учасників справи про розгляд справи за їх відсутності врегульовано ч. 3 ст. 211 ЦПК України, водночас, якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З огляду на викладене, розгляд справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та правовідносини, які врегульовані нормами права, що їм відповідають, та дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 12.01.2015. [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 04.04.2019. Позивач є дочкою померлих [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, [NUMBER] , виданого 17.06.1972 в с. Орлівка Теплицького району Вінницької області. [PERSON] 06 травня 1993 року уклала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. 09 січня 2015 року в с. Орлівка Теплицького району Вінницької області [PERSON] зробив заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було, і з чого б не складалося, та все те, що буде належати йому на час смерті , а також те, на що він за законом матиме право, заповів своїй дочці [PERSON] . [INFO] в с. Орлівка Теплицького району Вінницької області [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким все своє майно, де б воно не було, і з чого б не складалося, та все те, що буде належати їй на час смерті, а також те, на що вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці [PERSON] . [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на належне померлим батькам майно. Інших спадкоємців немає. Після смерті батьків позивача залишилось спадкове майно, а саме по частині житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] . Належність при житті [PERSON] та [PERSON] по частині житлового будинку з господарськими будівлями і володіння підтверджується випискою № 138, від 06.10.2025, виданою Соболівською сільською радою на підставі погосподарської книги № 3, особовий рахунок [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] . Власник та голова двору [PERSON] , [INFO] ; дружина [PERSON] , [INFO] ; дочка [PERSON] , [INFO] ; онука [PERSON] , [INFO] . Після смерті батьків, позивач своєчасно прийняла спадщину, звернувшись до Теплицької державної нотаріальної контори, де відкрито спадкові справи № 163/2015 після смерті [PERSON] та № 227/2019 після смерті [PERSON] , однак у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують право власності цього майна спадкодавцям, позивач не оформила спадщину на належні батькам частки житлових будинків. В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснюється, що положення статтей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюється на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбано до 15 квітня 1991 року мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, частки осіб, які проживали в будинку станом на 15.04.1991 року є рівними, а саме по 1/4 частині. Після виготовлення технічного паспорту, 18 листопада 2025 року позивач звернулася до державного нотаріуса Лужанської Т.В., з проханням видати свідоцтва про право на спадщину, на належні її батькам частини житлового будинку, однак оформити право власності на частки житлового будинку не має можливості, так як правовстановлюючі документи, що засвідчують право власності на будинок по [ADDRESS] відсутні. Реєстрацію права власності на нерухоме майно - житловий будинок, було проведено згідно законодавства, що діяло на той час, шляхом внесення запису до погосподарської книги. Позивач не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину на частини житлового будинку з господарськими будівлями після смерті своїх батьків, оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності цього майна спадкодавцям. У зв`язку із зазначеними вище обставинами, позивачу видано постанови державного нотаріуса № 327/02-14 та № 328/02-14 від 18 листопада 2025 року, якими відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане спадкове майно. В постановах зазначається, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем. Державна реєстрація об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, була введена Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року, і стосувалась реєстрації будинків та домоволодінь виключно у містах і селищах міського типу. Такою реєстрацією займались відповідні БТІ при виконавчих комітетах міських або селищних рад. Таким чином, за життя померлих [PERSON] та [PERSON] виникнення права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, діяли норми, які не пов`язували набуття права власності на нерухоме майно в сільській місцевості з державною реєстрацією цих прав в відповідних БТІ. Їх право власності на житловий будинок підтверджується записом в погосподарській книзі по с. Орлівка. За таких обставин у позивача відсутня можливість оформлення свого права на спадкове майно у позасудовому порядку. За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов до суду про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Стаття 1216 ЦК України, передбачає, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Нормами ст. 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права судом. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. У відповідності до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», за яким документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, є рішення суду щодо права власності на нерухоме майно. Об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору по суті, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з метою захисту спадкового права позивача, суд дійшов висновку про задоволення позову. Враховуючи викладене та

Outcome: approved