Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

20 червня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ДВА ПЛАТАНИ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у якій позивач просить стягнути з [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 63 326,92 гривень, здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 червня 2025 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано позивачеві 15-ти денний строк для подання відзиву. 30 червня 2025 року до суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Павленко Альони Леонідівни, у якій заявник просив долучити до матеріалів справи копію квитанції про сплату правової допомоги та акт надання правової допомоги. 19 серпня 2025 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення, яким позовну заяву задоволено частково. Відповідно до зазначеного рішення з [PERSON] стягнуто заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 43 029,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 7 862,92 грн, три відсотки річних у розмірі 1 835,51 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 2 519,29 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. 22 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника [PERSON] адвоката Колеснікова Івана Леонтійовича про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2025 року у справі №522/13903/25, у якій заявник просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2025 року у справі №522/13903/25та здійснити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року заяву прийнято до розгляду. Ухвалою суду від 03 листопада 2025 року заяву представника [PERSON] адвоката Колеснікова Івана Леонтійовича про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19.08.2025 року у справі №522/13903/25 задоволено частково, заочне рішення скасовано, встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 20 листопада 2025 року від представника [PERSON] адвоката Колеснікова Івана Леонтійовича надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Будь-яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ДВА ПЛАТАНИ» було створене власниками квартир та приміщень багатоквартирного будинку [ADDRESS] , задля забезпечення та захисту прав його членів, що підтверджується копією статуту. У п. 2.1 Розділу ІІ Статуту зазначено, що метою створення об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, щодо користування, володіння і розпорядження спільним майном будинку, збереження і поліпшення техніко-економічних характеристик будинку з метою камфорного проживання співвласників житлових та нежитлових приміщень, зниження вартості витрат і втрат ресурсів на у тримання спільного майна і на споживання ЖКП, благоустрою прибудинкової території та побутового обслуговування населення (а.с.15). Відповідач [PERSON] є власником нежитлового приміщення [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 10.04.2025 року №422192407 (а.с.10). Тобто ОСББ «ДВА ПЛАТАНИ» надає послуги з управління будинку де, зокрема, розташоване майно [PERSON] . Згідно зі статтею 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто положення статті 322 ЦК України встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. У ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вказано, що до житлово-комунальних послуг належать: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. У постанові КЦС ВС від 23.11.2022 у справі № 761/43664/18 вказано, що частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом п.5 ч.2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а тому факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. У ч. 1 ст. 10 Закону вказано, що ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). На підставі наданих суду доказів, було встановлено, що ОСББ «ДВА ПЛАТАНИ» надає послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: [ADDRESS] , де, зокрема, розташовано майно [PERSON] , тоді як остання належним чином не виконує свої обов`язки, які є похідними від належних їй, як абсолютному володарю майна, правомочностей володіння, користування та розпорядження майном, не вносячи плати за спожиті житлово-комунальні послуги. Протоколом загальних зборів ОСББ «ДВА ПЛАТАНИ» від 08.04.2021 року затверджено розмір внесків на утримання будинку ОСББ «ДВА ПЛАТАНИ» згідно наступного розрахунку: - квартири 1 поверху 7,51 гривень; - квартири 2-12 поверхів 8,16 гривень; - нежитлові приміщення 7,51 гривень; - бібліотека ОНМедУ 3,63 гривень. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, загальний розмір заборгованості [PERSON] за спожиті житлово-комунальні послуги в період з 01.06.2022 року по 31.05.2025 року становить 63 326,92 гривень, що складається з: - основна сума боргу 43 029,19 гривень; - 3% річних 3 872,63 гривень; - інфляційні втрати 16 425,10 гривень. Суд не погоджується із зазначеним розрахунком з огляду на наступне. Щодо основної суми боргу, суд зазначає наступне. Відповідачка у відзиві на позовну заяву зазначає, що нею було здійснено оплату житлово-комунальних послуг, що підтверджується відповідними банківськими виписками з рахунку, зокрема: - від 23.09.2022 року 50 000 грн (призначення платежу: номер док-та: 1799; За комунальні послуги зг. рахунку за 08.2022 о/р 233 ., без ПДВ); - від 29.08.2023 року 20 000 грн (призначення платежу: номер док-та: 2013; За комунальні послуги зг. рахунку за 07.2023 о/р 233 ., без ПДВ); - від 22.04.2025 року 30 000 грн (призначення платежу: Номер док-та: 2543; За комунальні послуги зг. рахунку за 12.2024 о/р 233 ., без ПДВ). Усі вищезазначені платежі здійснювалися на рахунок ОСББ «Два Платани» (код ЄДРПОУ 36796376), Код ID НБУ 305299, рахунок № [NUMBER] . Тобто, загальна сума сплачених коштів становить 100 000,00 гривень. Проте, позивач при здійсненні розрахунку заборгованості не врахував частину сплачених коштів. Зокрема, із загальної суми оплати у розмірі 100 000,00 позивачем було зараховано лише 92 234,90 грн, унаслідок чого сума 7 765,10 грн залишилася безпідставно неврахованою. Також відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що зазначене у позові ОСББ сальдо станом на 01.06.2022 року у розмірі 71 114,54 грн не підтверджене жодними належними доказами, зокрема розрахунками чи бухгалтерськими документами. На думку відповідача, позивач не надав суду розшифровки та обґрунтування походження вказаної суми. Крім того, у позовній заяві визначено період заборгованості з 01.06.2022 року по 31.05.2025 року, у зв`язку з чим посилання на будь-яке попереднє сальдо є безпідставним, недоречним та таким, що вводить суд в оману щодо фактичного обсягу заявлених вимог. Проте, як вбачається з матеріалів справи, зазначене у позовній заяві сальдо станом на 01 червня 2022 року відображає фактичний залишок непогашеної заборгованості відповідача, який сформувався внаслідок неналежного виконання ним зобов`язань зі сплати житлово-комунальних послуг у попередні розрахункові періоди. Вказане сальдо є початковим показником бухгалтерського обліку та використовується виключно для визначення загального розміру заборгованості за період, заявлений у позові. Визначення у позовній заяві періоду стягнення заборгованості з 01 червня 2022 року по 31 травня 2025 року не позбавляє позивача права зазначати початкове сальдо, оскільки воно не є самостійною позовною вимогою, а слугує складовою розрахунку загальної суми боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. Наданий позивачем розрахунок заборгованості у сукупності з іншими матеріалами справи дає можливість суду встановити наявність та розмір заборгованості відповідача, тоді як доводи відповідача не спростовують самого факту існування боргу станом на 01 червня 2022 року. Посилання відповідача на те, що до позовної заяви долучено неналежний розрахунок заборгованості за надані послуги, є безпідставними, оскільки у передбаченому законом порядку вказаний розрахунок не спростований, а відтак вважається дійсним. Аналогічні висновки викладені в постанові Одеського апеляційного суду від 15 січня 2026 року у справі № 522/6171/23 (провадження № 22-ц/813/1260/26). З огляду на викладене, суд доходить висновку, що зазначення у позовній заяві сальдо заборгованості станом на 01 червня 2022 року є правомірним, обґрунтованим та не вводить суд в оману щодо фактичного обсягу заявлених позовних вимог, а посилання відповідача на вказану обставину спрямовано виключно на ухилення від цивільно-правової відповідальності. Тому, враховуючи те, що в розрахунку заборгованості ОСББ «ДВА ПЛАТАНИ» не врахувало сплачений відповідачем розмір заборгованості у повному обсязі, розмір основної суми боргу повинен становити 35 264,07 гривень. Щодо трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних здійснюється позивачем за період з 01.06.2022 року по 31.05.2025 року. Проте постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 р. № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» установлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024 та № 469/2024 від 23.07.2024, яким строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб. Кабінет Міністрів України своєю Постановою № 1405 від 29 грудня 2023 р. скасував заборону на припинення житлово-комунальних послуг, нарахування штрафів та пені, а також на стягнення заборгованості населення за житлово-комунальні послуги. У ч.1 ст. 58 Конституції України вказано, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно ч.ч.2-3 ст.5 ЦК України вказано, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Рішення Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року № 6-рп/2000 містить положення про те, що суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи. Зазначені вище положення закону узгоджуються з підходами Європейського суду з прав людини, який вважає, що принцип унеможливлення зворотної дії закону в часі не застосовується, коли нове законодавство ставить особу в сприятливіший стан (Scoppola v. Italy, заява № 126/05, п. 102-111). Враховуючи те, що позивачем нараховані суми штрафних санкцій в період запровадження військового стану, суд приходить до висновку, що вимоги щодо стягнення 3% річних, індексу інфляції не підлягають стягненню в період з 24.02.2022 року, тобто, з моменту запровадження воєнного стану по 29.12.2023 року, тобто, по дату скасування заборони нараховувати штрафні санкції на заборгованість по житлово-комунальні послуги. Тому на думку суду, розрахунок заборгованості за послуги з управління комплексом повинен виглядати наступним чином: - основна сума боргу 35 264,09 гривень; - 3% річних за період з 30.12.2023 року по 31.05.2025 року 1 504,27 гривень (35 264,09 (сума заборгованості)*3 (проценти)/100/365 (кількість днів у році)*519 (кількість днів прострочення); - інфляційні втрати за період з 30.12.2023 року по 31.05.2025 року 6 443,96 гривень; - загальний розмір заборгованості 43 212,32 гривень. За таких обставин, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з [PERSON] на користь ОСББ «ДВА ПЛАТАНИ» заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 43 212,32 гривень. Щодо суми сплаченого судового збору суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить здійснити розподіл судових витрат. Згідно копії платіжної інструкції від 19.06.2025 року №2107, ОСББ «ДВА ПЛАТАНИ» сплатило в якості судового збору грошову суму у розмірі 3 028,00 гривень. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Ціна позову 63 326,92 гривень. Розмір задоволених позовних вимог 43 212,32 гривень. Питома вага 0,682 (43 212,32/63 326,92). Розмір судового збору, пропорційного розміру задоволених позовних вимог 2 065,09 гривень (3 028*0,682). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовної заяви, сума сплаченого судового збору, яка буде пропорційна задоволеним позовним вимогам та підлягає стягненню з відповідача становить 2 065,09 гривень. Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. 25 квітня 2025 року між ОСББ «ДВА ПЛАТАНИ» та адвокатом Павленко Альоною Леонідівною було укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №22/04, за яким виконавець зобов`язався за завданням замовника надати йому послуги, пов`язані з юридичним обслуговуванням діяльності замовника, а Замовник зобов`язується оплатити виконані виконавцем юридичні послуги у строк та в порядку, встановленому чинним законодавством та умовами договору або додатковою угодою до договору (а.с.37). У п.1.2. Договору вказано, що перелік юридичних послуг, які є завданням замовника визначаються додатковою угодою до Договору. 19 червня 2025 року між ОСББ «ДВА ПЛАТАНИ» та адвокатом Павленко Альоною Леонідівною було укладено додаткову угоду №3 до договору від 25.04.2025 року №22/04, за яким сторони домовилися про те, що адвокат взяв на себе наступне доручення: складення проекту, узгодження, підготовка додатків подання позову до суду для стягнення заборгованості, ведення справи в суді, отримання судового рішення щодо боржника [PERSON] . У п.2 додаткової угоди сторони встановили наступну вартість послуг: - підготовка позовної заяви 4 000,00 гривень (а.с.42). Згідно копії акту наданого обсягу правової допомоги від 30.06.2025 року №2, адвокатом були надані наступні види послуг: - складення проекту, узгодження, підготовка додатків подання позову до суду, вартість послуги 4 000,00 гривень. Відповідно до копії платіжної інструкції від 24.06.2025 року №2060, ОСББ «ДВА ПЛАТАНИ» сплатило на користь [PERSON] грошову суму у розмірі 4 000,00 гривень на виконання умов договору. У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Також, суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (п. 49 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Наталія Михайленко проти України», від 30 травня 2013 року, заява 49069/11). Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 07.11.2019 р. по справі №905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial