Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

07.03.2025 року представник позивача [PERSON] адвокат Колесник О.В. звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг», [PERSON] , в якому просить стягнути з Товариства з додатковою відповідальність «Страхова Група «Оберіг» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 160 000 гривень 00 копійок; стягнути з Товариства з додатковою відповідальність «Страхова Група «Оберіг» на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати страхового відшкодування у розмірі 10 167 гривень 79 копійок; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 111 372 гривень 27 копійок; стягнути з відповідачів пропорційно задоволеним вимогам на користь [PERSON] судові витрати згідно попереднього розрахунку суми судових витрат. Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025 року зазначену справу розподілено судді Гниличенко М.В. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 26.03.2025 року провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. 14.04.2025 року від представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» - Микитюка Д.О. надійшов відзив на позов, яким просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі./а.с.31/ 19.05.2025 року від представника позивача адвоката Колесник О.В. надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, у зв`язку з тим, що 20 березня 2025 року відповідачем ТДВ «Страхова Група «Оберіг» було частково сплачено страхове відшкодування у розмірі 143682,61 грн., тому залишок страхового відшкодування в розмірі 16317,39 грн. підлягає стягненню з ТДВ «Страхова Група «Оберіг»./а.с.73/ 08.07.2025 року від представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» - Алєксєєва В.В. надійшли додаткові пояснення у справі./а.с.89/ 27.01.2026 року від представника позивача адвоката Колесник О.В. через канцелярію суду надійшла заява про залишення позову без розгляду в частині стягнення страового відшкодування з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група» Оберіг», у зв`язку з виплатою страхового відшкодування в повному обсязі. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 28.01.2026 року заяву представника позивача [PERSON] адвоката Колесник О.В. про залишення частини позовних вимог без розгляду по цивільній справі №947/9079/25 було задоволено. Залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача ТОВ «Страхова група «Оберіг», страхового відшкодування в розмірі 160000 грн., пеню за прострочення сплати страхового відшкодування у розмірі 10167,79 грн. та судових витрат пропорційно задоволеним позовним вимогам. Продовжено розгляд позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.ст.128, 131 ЦПК України. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, належним чином повідомлялась, в її інтересах адвокат Колесник О.В. надав до канцелярії письмову заяву, якою просить розглянути справу за його відсутності та позивача, позовні вимоги до відповідача [PERSON] підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Група «Оберіг» Алєксєєв В.В. до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, належним чином повідомлявся, причини неявки суду невідомі. Суд вважає, що докази, які є в матеріалах справи є повними та достатніми для розгляду справи по суті за відсутності Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Судом встановлено, що 09.09.2024 року о 21:15 годин, [PERSON] , керуючи автомобілем «Kia Cerato», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаясь по пр. Небесної Сотні в м. Одесі, де біля будинку № 6/9, не був уважним, не обрав безпечну швидкість руху та дистанцію, що призвело до зіткнення з автомобілем «Lexus ES 300H», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси від 05.11.2024 року по справі № 947/29504/24 [PERSON] , [INFO] , було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 850,00 грн./а.с.8/ Вказану постанову суду сторонами не було оскаржено та 18.11.2024 року вона набрала законної сили. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Із матеріалів справи вбачається, що автомобіль «Lexus ES 300H», 2021 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , на праві власності належить позивачу, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 14.07.2022 року./а.с.7/ Для проведення оцінки з визначення вартості матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля «Lexus ES 300H», реєстраційний номер [NUMBER] , позивач звернулась до судового експерта Крутих Є.В. та отримала Висновок експерта №172-24 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу «Lexus ES 300H», реєстраційний номер [NUMBER] від 30.09.2024 року. Відповідно до вищевказаного висновку експерта, експертом було зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Lexus ES 300H», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 09.09.2024року, визначається рівною 170 694 гривень 30 копійок, а вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Lexus ES 300H», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 09.09.2024 року, визначається рівною 271 372 гривень 27 копійок./а.с.9/ За складання вказаного Висновку експерта було сплачено суму в розмірі 5000,00 грн., що вбачається із квитанції від 17.09.2024 року./а.с.20/ На час вказаної дорожньо-транспортної пригоди, цивільна-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг» відповідно до полісу № 220023454, який був діючий на момент ДТП, оскільки страховик припинив членство в МТСБУ та позбавлений права укладати договори страхування з 03.01.2025 року./а.с.21/ 10.09.2024 року позивачем [PERSON] було подано до відповідача ТДВ «СГ«Оберіг»» заяву на виплату страхового відшкодування з усіма необхідними документами, які передбачені ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до полісу серії № 220023454 року ліміт відповідальності страховика складає 320 000 гривень за шкоду заподіяну життю та здоров`ю потерпілого, 160 000 гривень за шкоду заподіяну майну потерпілого. Таким чином позивач зазначив у позові, що відповідач ТДВ «СГ «Оберіг», з урахування вищевикладених норм права повинен сплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі: 160 000,00 грн. Судом встановлено, що після звернення позивача до суду 07.03.2025 року, представником відповідача ТДВ «СГ Оберіг» було надано відзив на позов від 14.04.2025 року, додатком до якого було надано платіжна інструкція № 7508 від 20.03.2025 року. Як вбачається із вказаної платіжної інструкції позивачу [PERSON] було перераховано страхове відшкодування в розмірі 143682,61 грн. У подальшому представник позивача подавав заяву про зменшення позовних вимог, мотивуючи тим, що ліміт страхової компанії складає 160000 грн., а сплачено було лише 143682,61 грн., тому різницю в розмірі 16317,39 грн. просив стягнути зі страхової компанії. Однак, у подальшому позивачем до канцелярії суду було подано заяву про залишення позовних вимог без розгляду в частині стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії, мотивуючи тим, що страхове відшкодування було виплачено у повному обсязі. Ухвалою суду від 28.01.2026 року заява позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду була задоволена. Продовжено розгляд позову [PERSON] до [PERSON] про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Тому, представник позивача вказує, що на відповідача [PERSON] покладається обов`язок по відшкодуванню різниці між реальними збитками та виплаченим страховим відшкодуванням. Зокрема, зазначає, що відповідач [PERSON] повинен сплатити позивачу різницю між страховим відшкодування та реальною вартістю втраченого майна (витрати на відновлюваний ремонт), що складає: 111372,27 грн. ( 271372,27 грн. (реальна вартість втраченого майна) - 160 000 грн. (страхове відшкодування). Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як роз`яснено у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно із частинами першою, другою статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно зі статтею 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням). Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі - Закон № 1961-IV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1. статті 9 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 36.4 статті 36 Закону № 1961-IV виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), Згідно зі статтею 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу та інше. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. За таких обставин саме особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплати таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладено такі висновки щодо застосування норм права: «У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.» Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) виснувала, що відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Згідно висновку експерта, експертом було зроблено висновок, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Lexus ES 300H», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 09.09.2024 року, визначається рівною 170 694 гривень 30 копійок, а вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Lexus ES 300H», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 09.09.2024 року, визначається рівною 271 372 гривень 27 копійок./а.с.9/ Даний висновок експерта складений уповноваженим судовим експертом, при його складенні дотримані вимоги законодавства, сторонами він не оспорюється. Відтак, наданий позивачем висновок експерта є належним та допустимим доказом по справі. Як вбачається із заяви представника позивача, страове відшкодування позивачу сплачено у повному обсязі. Оскільки вартість майнового збитку завданого позивачу шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із [PERSON] , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди у вигляді відновлювального ремонту в розмірі 271372,27 грн. та отриманим страховим відшкодуванням у розмірі 160000 грн., що складає різницю в розмірі 111372,27 грн. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складаються із суми судового збору в розмірі 1113,72 грн. Судом встановлено, що чинним законодавством передбачено право сторін після ухвалення рішення суду, однак до закінчення судових дебатів у справі зробити заяву про відшкодування судових витрат на підставі ч.8 ст.141 ЦПК України, представник позивача у позові повідомив, що заява на відшкодування правничої допомоги та остаточного її розміру буде подано протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення. Таким чином, питання щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу буде вирішено окремо у додатковому рішенні.

Outcome: approved