Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить винести рішення про визнання правочину недійсним, а саме спадковий договір від 23.08.2018 року. Позов обґрунтовує тим, що в 23.08.2018 року між [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] було укладено спадковий договір, відповідно до якого, [PERSON] передає після своєї смерті відповідачу належну йому трьох кімнатну квартиру [ADDRESS] . Спадковий договір посвідчено державним нотаріусом Красилівської державної нотаріальної контори Хмельницької області Тиховською В.В. Відповідно до п. 2.1. договору відповідач зобов`язується виконувати такі дії: - виконувати прибирання квартири щоденно; - за кошти Набувача забезпечити щоденне триразове харчування (сніданок, обід, вечеря); - за кошти Набувача забезпечувати належними лікувальними засобами, вартість яких визначається на підставі виданих лікарями рецептів. 16.09.2023 року [PERSON] переїхав жити до сина (позивача по справі), [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, похорони батька здійснив позивач. З моменту переїзду [PERSON] до сина та до його смерті доглядав і піклувався за батьком син позивач, що підтверджується актами обстеження господарства сина від 16.09.2023 року та 01.10.2023 року. З моменту прибуття до сина і до кінця життя потребність в послугах [PERSON] відпала, і він їх не потребував, тобто зобов`язання, які передбачені п. 2.1. цього договору відповідачем не виконуються. За життя [PERSON] вислав заяву про розірвання спадкового договору від 03.10.2023 року, яка була повернута адресату. Також позивач зазначив про те, що спадковий договір було укладено під впливом тяжких обставин для [PERSON] та на вкрай невигідних умовах, а тому маються підстави передбачені ч. 1 ст. 233 ЦК України для визнання судом такого правочину недійсним. Враховуючи викладене позивач просить суд позов про визнання правочину недійсним задовольнити в повному обсязі. Аргументи учасників справи. Відповідач відзив на позов суду не подав. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Проте на запитання головуючого по справі, стосовно того, чому сторонами не ініцюювалося раніше питання про розірвання (чи про визнання правочину недійсним), а саме спадкового договору, який було укладено ще у 2018 році, і в чому проявляються тяжкі обставини для [PERSON] під час укладення правочину, надати чіткої відповіді не зміг (письмові докази відсутні). Також представник позивача зазначив, що визнання правочину недійсним скоріш за все ініціюється з метою отримання спадщини позивачем на вказану вище трикімнатну квартиру в м. Красилів, однак йому не відомо чи скористався своїм правом відповідач щодо оформлення квартири на себе йому не відомо. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи на пізнішу дату суду не надав. Суд приходить до висновку про можливість розглянути справи без участі відповідача на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Позиція суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання належним чином повідомленого учасника справи не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень з боку позивача проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши у сукупності надані докази, суд дійшов наступного висновку. Короткий зміст фактичних обставин справи. Судом встановлено, що 23.08.2018 року було укладено спадковий договір між [PERSON] та відповідачем [PERSON] . Відповідно до договору Відчужувач передає після своєї смерті у власність належну йому квартиру, взамін чого Набувач зобов`язується виконати розпорядження Відчужувача, зазначені у п. 2 даного договору, а саме: за життя Відчужувача на Набуваача за цим договором покладається обов`язок виконувати такі дії: прати, готувати їжу, прибирати квартиру, забезпечувати належними лікувальними засобами згідно рецептів лікарів, сплачувати у встановлені строки комунальні платежі за вказану квартиру. (а.с. 9-10, 155-156). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження квартира, яка зазначена в Спадковому договорі, а саме, за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . (а.с. 11, 157). Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі здійснено реєстрацію спадкового договору державним нотаріусом Тиховською В.В. (а.с. 12, 158). Відповідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 08.01.2024 року визначена вартість квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] . (а.с. 13-14). Згідно свідоцтва про смерть від 15.11.2023 року [PERSON] помер [INFO] . (а.с. 16). Відповідно довідки виданої Новодунаєвецькою селищною радою від 05.12.2023 року № 455 [PERSON] за власний рахунок провів поховання свого батька [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . (а.с. 18). Згідно актів обстеження від 16.09.2023 року та від 01.10.2023 року комісія встановила те, що [PERSON] , [INFO] проживає в сім`ї сина [PERSON] з 16 вересня 2023 року. (а.с. 23-24). Мотиви з яких виходить суд і застосовані норми права. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктом 2 частини першої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 1302, 1304 ЦК України, за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача. Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Позивач, спадкоємець [PERSON] посилається на недійсність спадкового договору, укладеного між його батьком [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку з тим, що такий правочин укладений під впливом тяжкої для [PERSON] обставини, його хвороби, та на вкрай невигідних для [PERSON] умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Разом з цим, жодного доказу суду з даного приводу не надано. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Частиною першою статті 233 ЦК України визначено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. Разом з тим правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Наявність тяжкої обставини, що змусила особу вчинити правочин, має довести сторона, яка такий правочин оспорює. Предметом доказування також є той факт, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було би вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Тяжкі обставини мають вплинути на особу таким чином, що спонукають її вчинити правочин на вкрай невигідних для неї умовах. Умови мають бути очевидно невигідними для особи, яка уклала цей правочин, і бути наявними саме в момент вчинення правочину (постанова Верховного Суду від 19.08.2020 року у справі № 520/12674/14-ц). Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах (постанова Верховного Суду від 01.11.2022 року у справі № 265/4292/17-ц). Для визнання правочину недійсним підлягають доведенню наступні обставини: 1) факт застосування до потерпілої сторони правочину фізичного чи психологічного тиску з боку іншої сторони чи з боку третьої особи; 2) вчинення правочину проти справжньої волі; 3) наявність причинного зв`язку між фізичним або психологічним тиском і вчиненням правочину, який оспорюється (постанова Верховного Суду від 23.09.2020 року у справі № 127/7945/18). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Пунктом 1 глави 3 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій, (тут і далі в редакції, чинній на час посвідчення нотаріусом оспорюваного договору), при вчиненні нотаріальної дії нотаріус установлює особу, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії. Відповідно до пункту 1 глави 4 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій, дієздатність громадянина, що звернувся за вчиненням нотаріальної дії, перевіряється нотаріусом на підставі наданих документів, передбачених статтею 43 Закону України «Про нотаріат», що підтверджують його вік, а також на підставі переконаності нотаріуса в результаті проведеної розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії у здатності цієї особи усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії, її наслідків та змісту роз`яснень нотаріуса, а також відповідності волі і волевиявлення особи щодо вчинення нотаріальної дії. Згідно з пунктом 6 глави 3 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій, у разі якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати правочин і заяву або інший документ, підписує інша фізична особа, нотаріус установлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації»), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Як вбачається зі спадкового договору, зміст ст.ст. 182, 1302-1308 ЦК України, ст. 65 СК України, сторонам роз`яснені (п. 4.2, 4.3 та інші умови Договору), своїми підписами під текстом цього договору сторони ствердили, що зміст документа та його правові наслідки їм зрозумілі, а правочин повністю відповідає їхньому волевиявленню. Договір підписано сторонами у присутності нотаріуса. Особи сторін встановлено, їх дієздатність перевірено. За таких обставин, суд приходить до висновку, що укладення оспорюваного договору відповідало вільному волевиявленню [PERSON] , а тому у задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо визнання недійсним спадкового договору з підстав укладення його під впливом тяжких обставин для [PERSON] не підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позову, тому підстави для стягнення судового збору стягненню з відповідача, виходячи зі змісту статті 141 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed