Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до [PERSON] , за участю третіх осіб: Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, Відділу «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради Полтавської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною і визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 24 липня 2020 року він з [PERSON] перебував в зареєстрованому шлюб, від якого вони мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . Через повномасштабну війну в Україні, наявність реальної загрози життю та здоров`ю, з 19 березня 2022 року відповідач разом з дитиною виїхали за межі України, та станом на сьогодні проживають на території Федеративної республіки Німеччина. Переїзд до іншої держави було спільним рішенням батьків дитини задля збереження її від наслідків воєнних дій. За період з 2022 по 2025 роки відповідач з дитиною періодично приїжджала в Україну, майбутнє проживання дитини планувалось в Україні. Через різні погляди на життя рішенням суду від 07 травня 2025 року шлюб між сторонами було розірвано. Орієнтовно з липня 2025 року відповідач перешкоджає будь-якому спілкуванню з дитиною, безпідставно не бажає, щоб позивач брав участь у вихованні дитини, усуваючи будь-яку участь батька у процесі фізичного, емоційного, соціального та інтелектуального розвитку власного сина. На всі телефонні дзвінки відповідач не відповідає, заблокувала позивача в усіх месенджерах, не надаючи можливості для комунікації. Внаслідок воєнного стану позивач позбавлений можливості брати участь у вихованні дитини, не має змоги з ним бачитися, однак він як батько дитини має право на його виховання та спілкування з ним. Створення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною порушує не тільки права позивача як батька, а, в першу чергу, порушує права та суперечить інтересам дитини. Позивач офіційно працює та має стабільний дохід, має можливість забезпечити відповідні умови для дитини, її харчування, гігієни та безпеки. Постійні перешкоди з боку матері дитини у наданні можливості спілкування з батьком завдають істотної шкоди здоров`ю, вихованню та розвитку дитини та грубо порушують права батька на спілкування та виховання дитини. Перешкоджання спілкуванню з батьком може мати серйозні наслідки для психологічного розвитку дитини, зокрема, викликати в неї відчуття покинутості, розвитку тривожності та депресії. В зв`язку з викладеним, позивач просить суд зобов`язати [PERSON] не перешкоджати йому брати участь у спілкуванні та вихованні дитини [PERSON] , визначити [PERSON] спосіб участі у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] шляхом встановлення часу та днів для зустрічей із сином до його повноліття, у тому числі за місцем проживання/перебування батька, без присутності матері: кожну першу та третю суботу місяця з 09.00 до 20.00 години за місцем проживання/перебування батька; кожну другу та четверту неділю місяця з 09.00 до 20.00 години за місцем проживання/перебування батька; надати можливість за згодою та бажанням сина залишатися з батьком на ніч з суботи на неділю кожного тижня за місцем проживання/перебування батька; надати можливість зустрічатись та спілкуватися з сином не менше 7 календарних днів у святкові дні (день народження батька, день народження дідуся, день народження дитини, Різдво, Новий рік, Великдень) за місцями дитячих розваг та відпочинку, місцем проживання/перебування батька або на іншій узгодженій сторонами території, без присутності матері, але за згодою сина; один раз на рік у період щорічної відпустки батька проведення з батьком двотижневого відпочинку; необмеженого та щоденного спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Зазначив, що розуміє, що в України триває воєнний стан, погодиться, якщо суд встановить графік спілкування дитини не кожні вихідні, але він дуже потребує спілкування з його дитиною. Хоче реалізувати своє право на спілкування з дитиною. Вважає, що відповідачка, як мати дитина не враховує інтереси дитини. Також зазначив, що раніше постійно передавав подарунки дитині, перераховує кошти на утримання сина у добровільному порядку, навіть що є рішення суду про стягнення аліментів, надає додаткову допомогу на утримання сина, на його оздоровлення. Мати дитини два місяця не відповідала на його телефонні повідомлення та виклики. Раніше коли відповідачка з сином тільки виїхли у Німеччину, він спілкувався з тининою по відео зв`язку коногон я. Але з 2025 року відповідачка не відповідає на його виклику. Вважає, що посилання представника відповідача на відсутність бажання спілкуватися самої дитини не відповідає дійсності. Дитину у п`ять років легко налаштувати проти Також зазначив, що розумію, що воєнні дії в Україні можуть впливати на психологічний та фізичний стан дитини. Підтвердив, що за специфікою роботи має право перетину кордону один раз на рік. Також зазначив, що [PERSON] , що мешкає разом з ним є його дружиною. Також зауважив, що його дитина зростає у російському наративі, що є неприпустимим. Представник позивача, [PERSON] , яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії ВІ №1328398 від 25 серпня 2025 року, в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Також зазначила, що світогляд дитини 5-ти років формується за рахунок думки близьких осіб, хто її оточує, дитину п`яти років дуже легко налаштувати проти одного з батьків. Зазначила, що по стягненню аліментів навіть не відкрито ВП, аліменти на утримання сина та допомогу позивач перераховує добровільно. Відповідач, [PERSON] до судового засідання не з`явилась, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Представник відповідача, [PERSON] , яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АІ №2010462 від 25 вересня 2025 року, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити в його задоволенні. Зазначила, що спілкування з дитиною припинено саме за бажанням дитини, батько позивач по справі не намагається налагодити зв`язки з дитиною, зберегти її емоційний стан, який страждає через конфліктну ситуацію між батьками, через розлучення. Зазначає, що позивач направляє кошти на утримання дитини оскільки є рішення суду про стягнення аліментів. Додаткових виплат на додаткові витрати на утримання дитини не надає. Дитина не має бажання спілкуватися з батьком, оскільки батько має іншу родину. Зауважує також, що розірвання шлюбу відбулося за ініціативою самого позивача, який на теперішній час має іншу дружину. Вважає, що позивач має навпаки налагодити мирним шляхом спілкування з дитиною, яка з 10 років має право самостійно вирішувати з ким з батьків вона хоче проживати. Зазначає, що практика Європейського суду з прав людини неодноразово наголошувала на тому, що під час вирішення спору про місце мешкання дитини найголовніше це інтереси та права дитини. Крім того, надала відзив на позовну заяву, в якому вказала, що в позовних вимогах не враховані інтереси дитини та прямо їм суперечать, а тому не підлягають задоволенню. З початку повномасштабного вторгнення відповідач разом з дитиною, втікаючи від окупації, так як фактично проживала в місті Маріуполь, евакуювалася до Федеративної Республіки Німеччина.Відповідач має постійне місце роботи у Федеративній Республіці Німеччина та змінний графік відповідно до виробничих потреб, за власні кошти винаймає житло для проживання з дитиною в належних умовах. Дитина відвідує дитячий садок, спортивну секцію футболу та уроки німецької мови.Позивач має проблеми зі здоров`ям, так як має вроджену ваду серця, низький дохід та здійснює догляд за батьком пенсійного віку з інвалідністю третьої групи, який перебуває на його утриманні.Відповідач жодним чином не перешкоджала спілкуванню позивача з сином, навпаки намагалась забезпечити це спілкування, та не дивлячись на небезпеку для життя та психічного здоров`я дитини привозила періодично дитину в Україну. При цьому у позивача не було бажання спілкуватись з сином.24.12.2024 відповідач разом з дитиною перебувала на території України до 31.12.2024, за домовленістю з позивачем в безпечному для дитини місті Трускавець. Під час цієї поїздки дитина захворіла. Переїзд до України з ФРН займає декілька діб, складається з перельоту до найближчої країни з Україною, а потім автобусом вже до України. Для п`ятирічної дитини такий переїзд являється виснажливим та стресовим.Приїзд був з метою забезпечення святкування Різдва та зустрічі Нового 2025 року сина разом з позивачем, але позивач проігнорував дитину та не знайшов можливості бути цей час з сином. Позивач повідомив, що не може займатись дитиною та разом святкувати Різдво та Новий рік, посилаючись на завантаженість на роботі, а тому відповідач з дитиною повернулась до ФРН раніше ніж планувала. Син очікував цієї зустрічі з батьком та не зміг зрозуміти чому батько не захотів провести з ним час, дитина такі дії батька розцінила як зраду і жодні переконання відповідача не переконали дитину в зворотному.Для святкування Великодня дитини разом з позивачем, відповідач домовилась про відпустку на роботі, щоб поїхати в Україну та придбала квитки, але за декілька днів до виїзду позивач зателефонував та попросив не приїздити у зв`язку з постійними бомбардуваннями України та небезпекою для життя дитини. Не дивлячись на пояснення відповідача, дитина сприйняла це як відмову позивача від зустрічі та небажання бачити дитину, в нього з`явилася стійка образа на батька, зникло бажання спілкуватись з батьком та він не хотів брати слухавку щоб поговорити з батьком.09.05.2025 позивач повідомив відповідачу, що він з нею розлучився та у нього вже є інша сім`я, надіславши судове рішення в месенджер WhatsApp, що було неочікувано для відповідача та викликало в неї шок, так як вона не підозрювала, що у неї за спиною без будь-яких причин її чоловік веде судовий процес розлучення з нею. Психологічний стан матері відобразився на психологічному стані дитини. Дитина замкнулась, не хотіла чути про батька та будь-яких виправдань дій батька. Такий психологічний стан дитини спонукав відповідача звернутися до дитячого психолога.Щоб змінити ситуацію та відносини батька і дитини налагодились відповідач мала намір приїхати з дитиною в Україну, щоб син міг відсвяткувати свій день народження з позивачем та позивач пояснив сину таку свою поведінку, налагодив відносини з дитиною, але позивач відмовився зустрічати відповідача з дитиною, а тому поїздку довелося скасувати, що ще більше психологічно травмувало дитину та син перестав навіть згадувати про батька, а коли відповідач просила сина поговорити з батьком, то він в категоричній формі відмовлявся це робити.В своїх позовних вимогах позивач просить суд визначити перебування з ним дитини без присутності матері 90 (дев`яносто) днів на рік, при цьому не враховує місце проживання дитини в іншій країні, режим життєдіяльності дитини, фізичний та психологічний стан дитини та чи такий стан дає можливість дитині без шкоди для здоров`я прибувати автобусом (єдиний можливий спосіб у зв`язку з воєнним станом) з міста Хьоченшванд Федеративної Республіки Німеччина до міста Полтава в Україні без присутності матері, враховуючи вік дитини 5 (п`ять) років.Також позивач не зазначає що в нього наявні можливості здійснювати фінансування приїзду сина з місця його проживання до місця проживання батька та він бере на себе такі зобов`язання щодо фінансування такого переїзду: кожну першу та третю суботу місяця, кожну другу та четверту неділю місяця у святкові дні 7 (сім) раз на рік, день народження батька, день народження дідуся, день народження дитини, Різдво, Новий рік, Великдень, у період щорічної відпустки батька. Таким чином фінансування забезпечення реалізації приїзду сина з місця його проживання до місця проживання батька позивачем перекладається на відповідача, що являється непомірним для неї тягарем та не відповідає вимогам закону. Відповідач зацікавлена у реальному безпосередньому спілкуванні сина з позивачем та його участі у вихованні дитини. На даний час дитина не задіяна у навчальних заходах в середу після 18:00 год., також середа являється вихідним днем у відповідача та вона може проконтролювати щоб син відповідав на телефонні дзвінки батька,а визначений позивачем, в своїх позовних вимогах, спосіб участі у вихованні та спілкуванні з дитиною являється завідомо неможливим до виконання. Враховуючи викладене, відповідач частково визнала позовні вимоги та просила визначити позивачу спосіб участі у спілкуванні та вихованні сина засобами телефонного, поштового, електронного та інших засобів зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком тадитиною в залежності від можливості, навчального графіку та бажання дитини, один раз на тиждень кожну середу тижня з 18 год. 00 хв. до 20 год.00 хв. після забезпечення позивачем дитині відповідного технічного пристрою, що забезпечить телефонний, поштовий, електронний та інші засоби зв`язку. Позивачем було надано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що погодження тільки телекомунікаційного спілкування батька з сином (на чому наполягає матір дитини) лише порушує принцип рівності прав батька у реалізації його прав на вільне спілкування з дитиною, та його участі у вихованні дитини, при відсутності законних та об`єктивних підстав «фактичне усунення» батька у вихованні дитини. У відзиві наголошене, що начебто у позивача не було бажання спілкуватися з сином. Наведене твердження відповідача жодним чином не співвідноситься з дійсними обставинами. Позивач завжди хоче спілкуватися з сином та висловлює бажання активної участі у вихованні дитини. Якби позивач не мав бажання спілкуватися з дитиною, не було б навіть звернення до суду, що є єдиним засобом реалізації захисту прав батька оскільки відповідач на добровільне врегулювання взаємовідносин не налаштована. Відсутність спільних зустрічей з батьком призведе лише до втрати емоційного контакту з батьком, чого не можна допустити.Оголошений воєнний стан не повинен бути перешкодою у спілкуванні батька з сином, тим паче, що організація особистих зустрічей абсолютно можлива і вимагає лише бажання відповідача.По суті всі твердження відповідача зводяться виключно на власну образу з підстав розлучення, однак, особисті відносини не повинні суперечити правам та інтересам дитини. Особиста образа направлена на позбавлення позивача можливості спілкуватися з сином, всупереч права батька на особисте спілкування з дитиною, при відсутності обставин, які обмежують право на таке спілкування. Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі. Представник третьої особи, Відділу «Служба у справах дітей» Миргородської міської ради Полтавської області, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Слов`янської міської військової адміністрації Краматорського району Донецької області, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що служба у справах дітей не може надати обґрунтований висновок, оскільки [PERSON] разом з дитиною евакуювалися до Федеративної Республіки Німеччина, де перебувають по теперішній час, а батько дитини [PERSON] мекає в м. Мирноград Полтавської області, повноваження служби у справах дітей розповсюджуються тільки на територію Слов`янської міської територіальної громади. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що 24 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 07 травня 2025 року у справі №201/324/25. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 17 жовтня 2020 року, виданого Кальміуським районним у м. Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . З 20.03.2022 року [PERSON] разом з дитиною [PERSON] евакуювалася до Федеративної Республіки Німеччина за адресою Постштр 1,79862 Хьоченшванд, що підтверджується Довідкою виданою Громадою Хьоченшванд про підтвердження реєстрації від 11.06.2025 року. [PERSON] має постійне місце роботи у Федеративній Республіці Німеччина, що підтверджується довідкою ДБ Міжміські перевезення АГ від 12.08.2025 року. Відповідно до довідки дитячого закладу КІТА ГЕХЕНШВАЛЬД від 25.07.2025 дитина [PERSON] відвідує даний дитячий денний заклад та успішно адаптувався в групі, встановив міцні стосунки з педагогічними працівниками і відчуває себе комфортно в повсякденному житті. У соціальних взаємодіях демонструє поведінку, відповідну його віку, охоче бере участь у групових заходах. З емоційної точки зору також виглядає врівноваженим і впевненим у своїх стосунках. Співпраця з матір`ю проходить у довірливій та конструктивній атмосфері. Платон добре інтегрувався, розвивається відповідно до свого віку і на даний момент не викликає особливих занепокоєнь. Згідно з психологічним висновком, наданим практичним психологом від 22.07.2025 року, у [PERSON] наявна виражена емоційна прив`язаність до матері, яка є джерелом стабільності, безпеки та психічного благополуччя дитини. Емоційного зв`язку з батьком не сформовано. Дитина усвідомлено уникає контакту з ним, проявляє образу, агресивність, емоційне відторгнення. Фраза дитини «Коли я виросту, тато побачить, яким хорошим хлопчиком я виріс» свідчить про неусвідомлену потребу у визнанні батьком, але водночас про глибоку образу та емоційну травму через його відсутність. Існує високий рівень тривожності у зв`язку з війною, відсутністю стабільного досвіду спілкування з батьком та страхом бути примусово відлученим від матері. Примусове визначення місця проживання з батьком або нав`язування регулярного спілкування без ініціативи дитини може мати серйозні негативні психоемоційні наслідки, включно з розвитком тривожних розладів, поведінкових проблем, регресивної поведінки. Визначення місця проживання дитини з матір`ю є психологічно обґрунтованим, безпечним і відповідає інтересам на цьому етапі розвитку. В рекомендаціях психолога зазначено, визначити постійне місце проживання дитини з матір`ю [PERSON] ; не застосовувати примусове спілкування дитини з батьком без попередньої психологічної адаптації; надати можливість продовження проживання в середовищі, де забезпечені емоційна безпека, догляд, сталість та розвиток. Відповідно до висновку Управління з питань молоді Окружного управління Вальдсхут від 23.10.2025 року, пані [PERSON] проживає в Німеччині зі своїм сином приблизно три з половиною роки. Спочатку планували, що батько дитини приєднається до неї, але він залишився в Україні. Пані [PERSON] живе з [PERSON] та своєю матір`ю в квартирі в м. Хьохеншванд. Пані [PERSON] працює в залізничній компанії. Платон регулярно відвідує дитячий садок. Коли пані [PERSON] на роботі, її мати доглядає за дитиною. Платон грає у футбол у сільському спортивному клубі. Він відвідує дитячу гімнастику та проводить час зі своїми друзями з дитячого садка поза садком. Дитина відвідує дошкільні та приватні уроки німецької мови. Зименко кілька разів намагалась сприяти контакту між батьком та дитиною, але батько дитини скасував деякі контакти. [PERSON] неодноразово намагалась сприяти відеодзвінкам, але дитина відмовлялась. Контакт, про який просить батько дитини в Україні, є непрактичним. Пані [PERSON] підтримала б контакт у Німеччині. Через відстань між батьком дитини та дитиною за останні кілька років виникла певна відчуженість. Цілком ймовірно, що п`ятирічна дитина не захоче користуватись телефоном. Той факт, що між батьком та дитиною немає міцного зв`язку, ускладнює вимогу щодо телефонних дзвінків. Регулярні побачення в Україні не є практичними. Оскільки батько дитини у своєму електронному листі до управління у справах молоді заявив, що він живе в районі, який постійно зазнає нападів, слід уникати побачень за місцем проживання батька дитини. Крім того, зазвичай особа, яка має право на побачення, в цьому випадку батько дитини, забирає дитину для побачень та повертає її додому. Через відстань між їхніми адресами проживання та війну в Україні це також неможливо. Тому рекомендується, щоб батько дитини їздив до Німеччини для регулярних побачень. Відділом «Служба у справах дітей» Мирогородської міської ради Полтавської області долучено акт обстеження умов проживання, який складено 05.12.2025 року за результатами обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою мешкання батька дитини, позивача по справі [PERSON] [ADDRESS] . Житло розміщене на четвертому поверсі дев`ятиповерхового будинку. Заявник проживає в квартирі зі всіма зручностями. Оселя має охайний та чистий вигляд, кімнати світлі, просторі, зроблено сучасний ремонт, наявні необхідні меблі, побутова техніка. Для дитини виділена окрема кімната, створено необхідні умови для повноцінного життя та розвитку. Позивачем надано скріншоти з його мобільного телефону з вихідними дзвінками до відповідача та текстовими повідомленнями з проханням повідомити про стан дитини та надати можливість з ним поспілкуватись, зокрема, привітати з днем народження. Також, надані роздруківки банківських квитанцій про сплату відповідачу аліментів на утримання дитини. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша ст. 13 ЦПК України). Відповідно до частини першої ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини). Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. У відповідності до частини другої статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Між сторонами по справі - батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , існує спір щодо участі батька у вихованні сина, який сторонам не вдалося вирішити у позасудовому порядку. Суд критично оцінює наданий відповідачем висновок Управління з питань молоді Окружного управління Вальдсхут від 23.10.2025 року, оскільки він ґрунтується на викликаній ситуації, яка склалася у зв`язку з тривалим не спілкуванням дитини з батьком, а також конфліктною ситуацією між батьками, заручником якої є дитина. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «Хант проти України», № 31111/04, § 54). У відповідності до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу. В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), в якому Суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема що ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини. Матеріали не містили відомостей про те, що особиста зустріч батька з дитиною становила ризик для добробуту чи безпеки дитини. Крім того, Судом констатовано неврахування національними судами положень статті 19 СК України, відповідно до якої, вирішуючи спори щодо участі батьків у вихованні дитини, суди могли не погоджуватися з висновком органу опіки та піклування, лише якщо висновок органу був недостатньо обґрунтованим або суперечив інтересам дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів з малолітньою дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. При цьому, непоодинокими є випадки, коли дитина тривалий час проживала з одним із батьків, а тому її думка може бути спотворена, мати ознаки навіювання одним із батьків, внаслідок чого не може прийматися судом як абсолютна. Також у постанові ВС від 23 травня 2018 року у справі № 682/966/17 (провадження № 61-14940св18) зроблено висновок про те, що якщо дитина малолітнього віку, судове рішення не може бути скасоване лише з тих підстав, що думка дитини не була з`ясована. Під час дії воєнного стану процедури щодо з`ясування думки дитини у межах судових процесів зазнали деяких труднощів. Зазначене пов`язано із тим, що значна кількість сімей виїхали за кордон або змінили місце свого проживання у межах України. За таких умов, забезпечити явку дитини до суду або органу опіки і піклування за постійним довоєнним місцем проживання дитини може бути небезпечно або неможливо. Враховуючи умови, за яких малолітній дитині довелось залишити місце свого проживання та пристосовуватись до життя в іншій країні, суд, приймаючи до уваги вік дитини (5 років), задля уникнення зайвого стресу для дитини, вважає її допит недоцільним. Судом встановлено, що після проголошення воєнного стану в Україні, відповідач [PERSON] з сином [PERSON] змінила своє місце проживання і на даний час вони проживають за кордоном - в Федеративній Республіці Німеччина. Обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні з сином, а тому суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. На переконання суду, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, у тому числі відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток сина та що психоемоційний стан дитини не дозволяє їм зустрічатися. Позивач та відповідач мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дитини відповідач не має, хоч син і проживає з нею. Наслідки особистих неприязних стосунків між батьками негативно впливають на дитину. Існування між сторонами конфлікту ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові дитини, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними. Дитина повинна спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). У параграфі 54 рішення ЄСПЛ «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Правосуддя у справах про контакт одного з батьків з дитиною супроводжується гостро-емоційними і мінливими стосунками між батьками, отже, остаточність вирішення спору у цій категорії справ є часто нетривалою, потребує відповідної корекції з урахуванням обставин, які змінюються. Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 196/1202/19 (провадження № 61-5501св22), від 26 червня 2023 року у справі № 753/5374/22 (провадження № 61-2097св23). Тимчасовий виїзд дитини за кордон не повинен використовуватися як спосіб обмеження прав батька на спілкування з дитиною, яке повинно реалізовуватися задля підтримання родинних відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком. Однак, в силу об`єктивних причин реальні можливості між батьком і дитиною у таких умовах очевидно звужуються. Враховуючи наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки участь батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею відповідає її інтересам, забезпечує справедливу рівновагу між забезпеченням прав дитини та батьків, а також рівність прав батьків щодо дитини, постійне проживання дитини станом на теперішній час на території Федеративної Республіки Німеччина, приймаючи до уваги повномасштабне вторгнення Російської Федерації та введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану, з метою забезпечення безпеки дитини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З урахування наведеного, необхідно зобов`язати відповідача організувати вільне та безперешкодне спілкування батька та сина в телефонному режимі (в тому числі засобами відеозв`язку) кожні понеділок, середу та суботу в часовий проміжок з 19:00 год. до 20:00 год., з урахуванням розпорядку дня та зайнятості дитини (дотримання графіку навчання і занять) та із врахуванням бажання дитини щодо часу спілкування. Суд зауважує, що встановлення графіку перебування малолітньої дитини з матір`ю та батьком почергово, через певний (незначний) проміжок часу, запропонований позивачем, не відповідає інтересам малолітньої дитини, яка буде вимушена кожні суботу тижня проводити за однією адресою, а неділю за іншою, таким чином змінювати місце свого проживання, адаптуватись до обставин, які у зв`язку з цим виникатимуть, та зазнаватиме невиправданого стресу. Встановлення графіку перебування малолітньої дитини з одним із батьків обов`язково належить оцінювати на предмет найкращим інтересам дитини, з точки зору усунення усіх ймовірних стресових ситуацій, пов`язаних із систематичною і постійною, через незначний проміжок часу, зміною місця перебування (особливо малолітньої) дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 10 вересня 2025 року у справі № 177/2492/24. Враховуючи викладене, необхідно визначити участь позивача у вихованні сина наступним чином: шляхом встановлення часу та днів для зустрічей із сином до його повноліття, у тому числі: - за місцем проживання/перебування батька, без присутності матері кожну першу суботу та кожну третю неділю місяця з 09.00 до 20.00 години за місцем проживання/перебування батька; - надати можливість за згодою та бажанням сина залишатися з батьком на ніч з суботи на неділю кожного першого та третього тижня місяця за місцем проживання/перебування батька; - святкові дні (день народження батька, день народження дідуся, день народження дитини, Різдво, Новий рік, Великдень) протягом 7 календарних днів почергово за місцем проживання кожного з батьків або на нейтральній території (за домовленістю між батьками щодо узгодження часу та місця), починаючи з наступного після набуття рішенням суду законної сили свята за місцем проживання батька; - один раз на рік у період щорічної відпустки батька проведення з батьком двотижневого відпочинку. Відповідно до ч.1 ст.267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Отже, обґрунтованим і доцільним є відстрочення виконання рішення суду щодо відстрочення виконання рішення в частині зустрічей батька з дитиною на території України до закінчення дії воєнного стану на території України, що відповідатиме справедливій рівновазі між інтересами батьків та найкращими інтересами дитини з урахуванням її безпеки. Крім того суд зауважує, що позивачем в судовому засіданні підтверджено його право на перетин кордону один раз на рік за специфікою роботи під час дії воєнного стану, що дає можливість на побачення з дитиною під час дії воєнного стану. Аналогічна позиція викладена в постанові ВС від 12 березня 2025 року у справі № 487/2960/23. Суд зауважує, що військова агресія РФ проти України, воєнний стан та пов`язані з ним обмеження, стан енергетичної системи України внаслідок численних обстрілів, об`єктивно впливають на обсяг і способи спілкування не лише позивача із сином, а й багатьох інших батьків з їх дітьми, які також вимушено, внаслідок війни, опинилися за межами України. В цій ситуації обов`язок обох батьків полягає в тому, щоб підтримати дитину, мінімізувати психологічний тиск на неї, пов`язаний із сімейними конфліктами, налагодити комунікацію та співпрацювати в інтересах дитини. Суд доходить висновку про те, що такий спосіб участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як позивача так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання сина. Суд не приймає до уваги пояснення позивача в частині виховання дитини у проросійському середовищі з проросійськими наративами, судом встановлено, що дитина під час дії воєнного стану тимчасово мешкає у Федеративній Республіці Німеччина, відвідує дитячий садок, вивчає мову. Водночас суд звертає увагу на те, що позивач та відповідач не позбавлені можливості у разі зміни таких обставин на погодження порядку контакту батька з дитиною або на звернення до суду з відповідною заявою про зміну встановленого способу участі батька у вихованні дитини. Сторони не вимагають компенсації за понесені судові витрати по справі. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial