Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 03.11.2025 року через систему «Електронний суд» надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії № 00-9916783 від 22.08.2024 року у розмірі 19 665,60 грн., судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 22.08.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 00-9916783 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 14.05.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» відступлено право грошової вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 00-9916783 від 22.08.2024 року на користь ТОВ «Юніт Капітал». Зважаючи на те, що відповідач продовжує ухилятися від виконання свого зобов`язання та не погашає заборгованість за договором, позивач просить стягнути наявну заборгованість. Матеріали позову суддя отримала 04.11.2025 року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 1968401 від 04.11.2025 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 27.02.2013 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 11.11.2025 року у справі відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та призначено судове засідання на 15.12.2025 року. Також зазначено ухвалою клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано з Акціонерного товариства «Універсал Банк»: - чи емітувалась на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) платіжна картка [NUMBER]; - про факт зарахування коштів на картковий рахунок - маска картки № [NUMBER] , у період з період з 22.08.2024 року - по 27.08.2024 року у сумі 6 800,00 грн.; - чи емітувалась будь-яка інша платіжна картка на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком - маска картки № [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився вказаний номер телефону в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - у разі підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок - маска картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за період з 22.08.2024 року - по 27.08.2024 року у сумі 6 800,00 грн., надати первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення), що підтвердять дану інформацію. У випадку неможливості надати вищевказані первинні документи, надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок - маска картки, що належить позичальнику [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - надати повний номер рахунку маска-картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); - у випадку, якщо номер телефону [NUMBER] не знаходиться в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) за платіжною карткою маска картки № [NUMBER] , витребувати номери телефонів що знаходяться/знаходились в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) (клієнта банку) за платіжною карткою маска картки № [NUMBER] ; - у випадку, якщо картковий рахунок - маска картки № [NUMBER] не належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), витребувати інформацію щодо особи, якій належить картковий рахунок - маска карти № [NUMBER] . До суду 24.11.2025 року з АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду від 11.11.2025 року надійшов лист, відповідно до якого ім`я [PERSON] в Банку була емітована платіжна карта № [NUMBER] . На ім`я [PERSON] банком була емітована й інша платіжна картка. На картковий рахунок платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] був зарахований платіж у сумі 6 800 грн. у період з 22.08.2024 року по 27.08.2024 року. Номер телефону [NUMBER] був фінансовим номером телефону за картковим рахунком № [NUMBER] та знаходиться в анкетних даних [PERSON] . Повний номер рахунку маски - картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] - [NUMBER] . Направлено рух коштів за картковим рахунком платіжної карти [NUMBER] [PERSON] за період з 22.08.2024 року по 27.08.2024 року. У зв`язку з відсутність відзиву судове засідання відкладено на 30.01.2026 року. Про розгляд справи 30.01.2026 року сторони були повідомлені. Відповідач [PERSON] про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, відзив та заяв по суті справи суду не надала. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Згідно ч. 1 ст. 279 ЦПК України передбачено що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Враховуючи повторне належне повідомлення учасників справи та вимоги ст.ст. 178, 279, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, за наявними у справі матеріалами, з ухваленням у справі заочного рішення. Відповідно до ст. 268 ЦПК України та у зв`язку з постійними, триваючими екстреними відключеннями електропостачання в Приморському районному суді м. Одеси, періодичним включенням світла, тривогами, надмірним навантаженням, датою складення цього судового рішення є 10.02.2026 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, врегульовані нормами ЦК України про зобов`язання з повернення кредиту. Судом встановлено, що 22.08.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» та [PERSON] укладено Договір кредитної лінії № 00-9916783, в якому міститься відмітка про її підпис одноразовим електронним ідентифікатором 93876. Згідно п. 1.1. Договору, Кредитодавець надає Позичальнику кредит у національній валюті у вигляді Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Згідно п. 1.2. Договору, Сума ліміту кредитної лінії (Сума кредиту) складає: 6 800.00 гривень. Тип Кредиту - кредитна лінія. Цільове призначення Кредиту (мета отримання Кредиту): на споживчі потреби. Згідно п. 1.3. Договору, Строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Суму Кредиту Кредитодавцю в останній день Строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту) «17» серпня 2025 року згідно умов пункту 3.5 цього Договору. Згідно п. 1.4. Договору, Позичальник зобов`язаний оплатити проценти в Періодичну дату оплати процентів, а саме: на «06» вересня 2024р., та на кожний 15 день після цієї дати за фактичне користування грошовими коштами протягом Строку дії кредитної лінії (Строку кредитування). Дати повернення кредиту, періодичні дати оплати процентів та Комісії за надання кредиту зазначаються в графіку платежів, який міститься в Додатку 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною. У разі, якщо Позичальник виконав зобов`язання по сплаті процентів не пізніше наступного дня за днем Періодичної дати оплати процентів, то він вважатиметься таким, що виконав свої зобов`язання по сплаті платежу належним чином, а проценти за цим Договором продовжуватимуть нараховуватися згідно умов цього Договору. Згідно п. 1.5. Договору, Тип процентної ставки - фіксована. Згідно п. 1.5.1. Договору, Стандартна процента ставка складає 0,94% від суми Кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3 цього Договору. Згідно п. 1.6. Договору, Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від суми Кредиту, що складає: 1360.00 грн., яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього Договору. Згідно п. 1.7. Денна процентна ставка: п. 1.7.1. Денна процентна ставка за цим Договором при застосуванні Стандартної процентної ставки та Комісії (у разі її наявності) дорівнює 1.% (один цілих) та розраховується в процентах з використанням такої формули: ДПС = (ЗВСК/ЗРК)/t ? 100% = (24371,20/6800.00)/360?100%, де ДПС - денна процентна ставка; ЗВСК - загальні витрати за кредитом; ЗРК - загальний розмір кредиту; t - строк кредитування у днях. Згідно п. 1.8. Договору, Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 2442,38%. Згідно п. 1.9. Договору, Орієнтовна загальна вартість Кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 31171,20 грн. Згідно п. 1.10. Договору, Усі істотні умови цього Договору, порядок їх застосування, погоджені Сторонами під час укладення цього Договору. Згідно п. 1.14. Договору, Тарифи та комісії визначені у Договорі протягом строку дії Договору залишаються незмінними. Згідно п. 1.16. Договору, Цей Договір укладено на веб-сайті Кредитодавця https://lehko.credit. Згідно п. 2.2. Договору, Цей Договір укладається Сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію». Згідно п. 2.8. Договору, кредитодавець зобов`язаний надати кредит у дату надання/видачі кредиту 22.08.2024 року, сума кредиту перераховується кредитодавцем в сумі 6 800,00 грн на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу платіжної кратки № [NUMBER] . Згідно п. 3.1. Договору, Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на щоденній основі, починаючи з дати перерахування коштів у розмірі Суми кредиту з поточного рахунку Кредитодавця до дня фактичного повного повернення Кредиту протягом Строку дії кредитної лінії. Згідно п. 3.2. Договору, Нарахування Комісії здійснюється одноразово в момент укладання Договору. Згідно п. 3.3. Договору, Нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт". До періоду розрахунку процентів включається день надання та не включається день повернення Кредиту (крім випадку, фактичного повернення Кредиту в дату, яка не відповідає дню повернення Кредиту). Згідно п. 3.4. Договору, Проценти за користування кредитом нараховуються на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування Кредитом та оплачуються згідно умов пункту 1.4 цього Договору. Згідно п. 3.5. Договору, Позичальник зобов`язаний здійснити оплату Комісії за надання кредиту та повернути Суму кредиту в останній день строку кредитування, яка є датою остаточного повернення Кредиту, а саме: «17» серпня 2025 року. Згідно п. 6.4. Договору, У разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором, сума кредиту за яким не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, Кредитодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу. Згідно п. 7.2. Договору, Строк дії цього Договору становить 360 календарних днів. Місцем укладення цього Договору є місцезнаходження Товариства. Згідно п. 7.11. Договору, Сторони підтверджують, що Договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для Сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами Сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи Договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, Позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами цього Договору та Правил. Згідно п. 7.12. Договору, Договір складено у двох однакових примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної Сторони. Згідно п. 7.21. Договору, Невід`ємною частиною цього Договору є Графік платежів - Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за Договором, розрахована, виходячи з припущення, що Позичальник виконає свої обов`язки по поверненню Кредиту та оплати процентів, Комісії за надання кредиту на умовах та у строки, визначені в Договорі (Додаток №1 до цього Договору). У розділі 9 Договору «Адреса місцезнаходження, Реквізити та підписи сторін» зазначені відомості позичальника [PERSON] та кредитодавця ТОВ «Макс Кредит». Як вбачається з Графіка платежів, який є додатком №1 до Кредитного договору № 00-9916783 від 22.08.2024 року, датою видачі кредиту є 22.08.2024 року, датою повернення кредиту є 17.08.2025 року. Реальна річна процентна ставка 2 442,38 %. Загальна вартість кредиту становить 31 171,20 грн., проценти за користування кредитом - 23 011,20 грн., комісія за надання кредиту - 1 360 грн. Відповідно до довідки про ідентифікацію ТОВ «Макс Кредит», [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір № 00-9916783 від 22.08.2024 року, ідентифікована ТОВ «Макс Кредит». Акцепт договору позичальником підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора 93876 22.08.2024, номер телефону [NUMBER] . До суду 24.11.2025 року з АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду від 11.11.2025 року надійшов лист, відповідно до якого ім`я [PERSON] в Банку була емітована платіжна карта № [NUMBER] . На ім`я [PERSON] банком була емітована й інша платіжна картка. На картковий рахунок платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] був зарахований платіж у сумі 6 800 грн. у період з 22.08.2024 року по 27.08.2024 року. Номер телефону [NUMBER] був фінансовим номером телефону за картковим рахунком № [NUMBER] та знаходиться в анкетних даних [PERSON] . Повний номер рахунку маски - картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] - [NUMBER] . Направлено рух коштів за картковим рахунком платіжної карти [NUMBER] [PERSON] за період з 22.08.2024 року по 27.08.2024 року. Суд вважає доведеним факт укладення та підписання одноразовим електронним підписом 22.08.2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та [PERSON] договору № 00-9916783 та виконання первісним Кредитодавцем свого зобов`язання щодо надання кредиту у сумі 6 800 грн., що підтверджується відповіддю АТ «Універсалбанк» про зарахування 22.08.2024 року на платіжну картку № [NUMBER] грошових коштів у сумі 6 800 грн. 14.05.2025 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 14052025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» зобов`язується відступити ТОВ «Юніт Капітал» права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується прийняти їх та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах визначених чим договором. Зазначений договір факторингу оплачений Фактором. Відповідно до Реєстру боржників від 14.05.2025 року до Договору факторингу від 14.05.2025 року № 14052025-МК/ЮнітКапітал, ТОВ «Макс Кредит» відступлено ТОВ «Юніт Капітал» право грошової вимоги до [PERSON] за договором кредитної лінії № 00-9916783 від 22.08.2024 року у розмірі 19 665,60 грн., з яких: 8 160,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 505,60 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У разі неотримання боржником повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, позичальник не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові і таке виконання є належним. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Згідно ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою. У п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III. Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання - для фізичної особи, найменування та місцезнаходження - для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін. Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 "Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231" до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III. Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги. Як вже зазначалося, відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника). Звідси за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту). При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу. Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника. Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги. Виходячи з цього, правочин, який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106). При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги. Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22). Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. Згідно Виписки з особового рахунку за Договором № 00-9916783 від 22.08.2024 року [PERSON] станом на 01.10.2025 року має заборгованість у загальному розмірі 22 045,60 грн., з яких: - прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8 160 грн.; - прострочена заборгованість за процентами - 11 505,60 грн.; - заборгованість за штрафними санкціями - 2 380 грн. Між тим у прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 19 665,60 грн. Відповідач належним чином свої зобов`язання за договором кредитної лінії № 00-9916783 від 22.08.2024 року не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 19 665,60 грн., з яких: 8 160,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 11 505,60 грн - заборгованість за простроченими відсотками. Доказів на користь того, що відповідачем була погашена заборгованість, до суду надано не було. Договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним. Докази, які б спростували наявність суми заборгованості в частині тіла кредиту в сумі 6 800 грн. в матеріалах справи відсутні. Між тим вимога про стягнення з відповідача 8 160 грн., як суми тіла кредиту, є необґрунтованою, оскільки згідно наданих суду доказів кредит, який надано попереднім позикодавцем відповідачу, становить саме 6 800 грн. Включення до суми тіла кредиту комісії у розмірі 1 360 грн. є безпідставним та не ґрунтується на вимогах закону. При цьому, позовних вимог про стягнення з відповідача комісії за даним позовом не пред`являлося, а тому суд позбавлений можливості самостійно стягнути цю суму. Отже вимога про стягнення тіла кредиту підлягає частковому задоволенню у розмірі 6 800 грн. Щодо стягнення відсотків за користування кредитними коштами. Наразі закріпилася судова практика Верховного Суду в частині формування правових позицій щодо застосування ст.ст. 1048, 1050, 625 ЦК України у кредитних спорах. Здебільшого в цьому питанні Верховний Суд підтримує правовий висновок, сформований Великою Палатою ще у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12. Цей правовий висновок має тенденцію до застосування судами першої та апеляційної інстанції в будь-яких кредитних спорах. Надаючи правову оцінку вищевказаним поняттям у частині нарахування штрафних санкцій за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього. Відрізняються терміни в тому випадку, коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. Вказаний висновок міститься у п. 35 Постанови. Окрім того, в п. 54 Постанови Верховний Суд вказує, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з висновком Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо кредитний договір має домовленість, що передбачає закінчення строку кредитування поверненням позичальником кредитних коштів і кредитор не направляв у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимогу, а вживав інші заходи досудового врегулювання, то за таких обставин слід дійти висновку про правомірність нарахування банком процентів за користування кредитними коштами боржником. Іншими словами, якщо немає вимоги, оформленої відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, та немає строку закінчення кредитного договору, то нарахування процентів банком можливе до повернення позичених коштів. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. З огляду на наведене Велика Палата ВС у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 зробила висновок про те, що припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Зазначені правові висновки були враховані у постановах ВС від 17.02.2021 року у справі № 383/869/14, від 10.02.2021 року у справі № 331/3410/16-ц, від 30.06.2020 року у справі № 717/1223/17-ц та інших. Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «Юніт Капітал» просить стягнути нараховані проценти, які розраховані за період з 22.08.2024 року по 14.05.2025 року (згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Макс Кредит»). Тобто, нарахування відсотків у розмірі 11 505,60 грн. відбулося в межах узгодженого сторонами кредитного договору строку кредитування. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у загальному розмірі 18 305,60 грн. Щодо розподілу судових витрат. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 254,77 грн., оскільки позов задоволено на 93,08 %. ТОВ «Юніт Капітал» також просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом із першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу разом із позовною заявою було надано копію договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року; копію Додаткової угоди № 25770875050 від 11.09.2025 року до Договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року; копію Акту прийому-передачі наданих послуг від 01.10.2025 року (даний акт є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025 року), згідно якого вартість наданих послуг становить 7 000 грн. Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Такого висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14.11.2018 року у справі № 753/15687/15. При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заборгованості за кредитним договором. Справа є малозначною в силу вимог закону, та не є складною. Враховуючи задоволення позову, а також беручи до уваги, що відповідачем не подано заяву про зменшення судових витрат, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 7 000 грн. на професійну правничу допомогу. Таким чином, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Outcome: partial