Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

05 серпня 2025 року [PERSON] звернулась в суд з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Сторони мають спільних доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З вересня 2018 року сторони проживають окремо, а їх спільні діти проживають разом з матір`ю. Відповідач сплачує позивачу аліменти на утримання молодшої доньки [PERSON] . Сплата аліментів здійснюється із затримками та заборгованістю. У березні 2022 року вона була змушена переїхати в Німеччину, де діти мають належні умови для проживання, навчання та гармонійного розвитку. У серпні 2022 року донька [PERSON] розпочала очне навчання в Українському фізико-математичному ліцеї КНУ ім. Тараса Шевченка та проживала на базі цього навчального закладу - в спальному корпусі ліцею. З червня 2025 року донька [PERSON] повернулась до Німеччини для спільного проживання зі своєю матір`ю. На даний час дитина зареєстрована за адресою проживання позивача та фактично перебуває під її щоденним наглядом, піклуванням та повним матеріальним забезпеченням. Відповідач участі в утриманні дитини не бере, її вихованням не займається, матеріальної допомоги не надає. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10000 гривень щомісячно, починаючи з 25 червня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 11 серпня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2025 року вирішено питання про витребування доказів у справі. З відзиву на позовну заяву представника відповідача вбачається, що вона просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що постановою Київського апеляційного суду від 22 вересня 2023 року у справі № 760/34253/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. Вказаною постановою було встановлено, що [PERSON] не проживає разом з матір`ю, а проживає в спальному корпусі Українського фізико-математичного ліцею КНУ ім. Тараса Шевченка. Вказує на те, що донька [PERSON] на канікули з 25 червня 2023 року по 19 серпня 2023 року їздила до матері та своєї молодшої сестри [PERSON] в Німеччину. Квитки купував дитині відповідач. Також, [PERSON] їздила до матері в Німеччину на зимові канікули з 10 грудня 2023 року по 20 січня 2024 року. Виїзд дитини за межі України погоджувався Службою у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації. Влітку 2024 року та взимку 2025 року [PERSON] також їздила до матері на канікули. Таким чином, дитина завжди відвідувала матір та молодшу сестру на канікулах. Відповідач завжди забезпечував доньку всім необхідним, оплачував всі її потреби, поїздки на канікули, надавав кишенькові кошти, тощо. За період з 01 січня 2025 року по 14 серпня 2025 року відповідач перерахував на банківську картку доньки [PERSON] [NUMBER] гривні. За цей час позивач перерахувала на банківську картку доньки [PERSON] 3049 гривень. Крім того, відповідач оплачує навчання доньки, проживання, займається її вихованням, н залежно від того чи дитина навчанні, чи перебуває на канікулах. Таким чином, донька перебуває на утриманні відповідача. З відповіді на відзив представника позивача вбачається, що вона підтримує викладене у позовній заяві та просить її задовольнити у повному обсязі. Зазначено, що відповідачем у відзиві наведено багато аргументів, які не мають жодного відношення до предмета спору, зокрема, стосовно питань, пов`язаних із квартирою та оплатою комунальних послуг. Посилання відповідача на попередні судові рішення не можуть мати вирішального значення для цього спору, оскільки з часу їх постановлення істотно змінилися фактичні обставини справи. Головною зміною є те, що донька [PERSON] з червня 2025 року проживає з позивачем у Німеччині, перебуває на її повному утриманні та вихованні. Перерахування відповідачем незначних сум на банківську картку дитини не може свідчити про належне виконання обов`язку зі сплати аліментів, оскільки ці суми не відповідають реальним потребам дитини. Заявлений розмір аліментів у сумі 10000 гривень є обґрунтованим, необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2007 року. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 лютого 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З позову вбачається, що за рішенням суду відповідач сплачує аліменти на утримання молодшої доньки [PERSON] . Позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 10000 гривень щомісячно, починаючи з 25 червня 2025 року та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)інші обставини, що мають істотне значення. З позову вбачається, що починаючи з червня 2025 року донька [PERSON] проживає з позивачем у Німеччині та знаходиться на її повному утриманні. Сторона відповідача, заперечуючи проти позову, подала до суду відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову з огляду на наведене. Відповідач вказує на те, що донька [PERSON] не проживає з матір`ю в Німеччині, а живе та навчається в Україні. Дитина їздить до матері та молодшої сестри в Німеччину на канікули. [PERSON] знаходиться на утриманні батька, він займається її вихованням та матеріально забезпечує. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У матеріалах справи міститься постанова Київського апеляційного суду від 22 вересня 2023 року у справі № 760/34253/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, якою рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 травня 2023 року в частині стягнення аліментів на утримання [PERSON] скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. Вказаною постановою було встановлено, що [PERSON] не проживає разом з матір`ю, а проживає в спальному корпусі Українського фізико-математичного ліцею КНУ ім. Тараса Шевченка. Твердження [PERSON] про те, що старша донька проживає з нею та перебуває на її утриманні спростовують докази, наявні в матеріалах справи. Сторона позивача у відповіді на відзив вказує на те, що з моменту ухвалення зазначеної постанови Київським апеляційним судом встановлені в ній обставини змінились та старша донька [PERSON] з червня 2025 року проживає в Німеччині з матір`ю та молодшою сестрою, а також перебуває на її утриманні. Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на запит суду надав відповідь про щодо перетинання державного кордону України [PERSON] за період з 01 березня 2022 року по 13 жовтня 2025 року. З цієї відповіді вбачається, що [PERSON] періодично виїжджала закордон та поверталась в Україну. Зокрема, з довідки вбачаються такі періоди перебування [PERSON] за кордоном: з 14 квітня 2022 року по 24 серпня 2022 року, з 25 червня 2023 року по 19 серпня 2023 року, з 11 грудня 2023 року по 13 січня 2024 року, з 17 червня 2024 року по 24 серпня 2024 року, з 07 січня 2025 року по 25 січня 2025 року, з 24 червня 2025 року по 12 жовтня 2025 року. Судом встановлено, що [PERSON] перебуває в Україні більше часу ніж за кордоном. Позивачем в обґрунтування своїх доводів щодо постійного проживання старшої доньки в Німеччині надана суду довідка про реєстрацію [PERSON] в м. Кельн від 30 червня 2025 року. Разом з тим, доводи сторони позивача, викладені у відповіді на відзив від 03 листопада 2025 року, стосовно того, що [PERSON] з червня 2025 року постійно проживає з матір`ю в Німеччині, спростовуються відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 28 жовтня 2025 року, з якої вбачається, що [PERSON] повернулась в Україну 12 жовтня 2025 року. З відзиву на позовну заяву також вбачається, що [PERSON] оплатив навчання [PERSON] у 11 класі у ТОВ «Центр освіти «Оптима», що підтверджується платіжною інструкцією від 06 серпня 2025 року. За таких обставин, суд вважає, що пояснення сторони відповідача з приводу того, що старша донька виїжджає до матері в Німеччину на час канікул, проте проживає і навчається в Україні та перебуває на його утриманні підтверджується матеріалами справи. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Будь-яких доказів постійного проживання та перебування [PERSON] на утриманні матері позивачем суду не надано. За таких обставин, відповідачем, який є батьком дитини, жодних прав позивача не порушено. Таким чином, у позивача відсутнє порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи законний інтерес з боку відповідача. З огляду на наведене, у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дитини за позовом [PERSON] слід відмовити.

Outcome: dismissed