Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на дитину - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. Посилалася на те, що від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами було розірвано 30.05.2025 року. Дитина проживає разом з нею. Батько дитини постійної матеріальної допомоги на утримання не надає. Відповідач інших осіб на утриманні не має, працює та отримує дохід, а тому вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. В судове засідання позивач направила заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву, в якій позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Просив справу розглядати у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5). Із копії свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4). Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 30.05.2025 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.9). Із відповіді з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів вбачається, що [PERSON] працює та отримує доходи (а.с. 27). Із відповіді з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів вбачається, що [PERSON] також працює та отримує доходи (а.с. 28). Із витягів з реєстру територіальної громади вбачається, що позивач [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36-37). Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно пункту 17 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно дло ч.1 ст.183 СК України - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ході судового розгляду встановлено, що позивач та відповідач проживають окремо, малолітній син сторін проживає разом із позивачем та між сторонами не досягнуто домовленості щодо його утримання, відповідач працює та отримує доходи, інших утриманців немає, тому з врахуванням наведених обставин, суд вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини . Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує полодення ст.183 СК України, наведені вище обставини та приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, тому при задоволенні позову з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 1331,20 гривень.

Outcome: approved