Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

03.12.2025 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води). В позові зазначив, що Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню, яке мешкає в житловому фонді м. Запоріжжя. Відповідач є споживачем цих послуг, оскільки його квартира за адресою: [ADDRESS] , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. За період з 01.11.2020 р. по 31.03.2025 р. позивач надав відповідачу послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на загальну суму 45321,38 грн., яку відповідач не сплатив, тому просив стягнути суму боргу у судовому порядку та витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 11.12.2025р. відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом і призначено до розгляду справи по суті у відкритому судовому засіданні. 22.01.2026 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не заперечував факту проти надання послуги з централізованого опалення у спірний період, однак не погоджується з розміром заявлених позовних вимог, оскільки позов подано з порушенням строків позовної давності . Позов подано 10.01.2026, а тому вимоги за період до 10.01.2023 є такими, що заявлені з пропуском строку позовної давності про застосування якої відповідач заявляє. Відсутність індивідуального обліку теплової енергії. Послуга з централізованого опалення надається на весь багатоквартирний будинок без можливості індивідуального обліку фактично спожитої теплової енергії конкретною квартирою, що суперечить принципу оплати за фактично отриману послугу. Неналежна якість послуги.У спірний період періодично мав місце як перегрів теплоносія при високій зовнішній температурі, що змушувало відкривати вікна для зниження температури в приміщенні, так і недогрів теплоносія, що призводило до дискомфортних умов проживання. Концерн «МТМ» займає монопольне становище на ринку централізованого теплопостачання, а тому відповідач позбавлений можливості обирати постачальника послуги чи впливати на її ціну, що потребує підвищеного стандарту обґрунтованості нарахувань. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні заперечував проти заявлений позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву , просив застосувати строк позовної давності. Суд, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб. Квартира за адресою: [ADDRESS] , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до інформації сформованої в додатку «Реєстр нерухомості» квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності відповідачу. Згідно довідки з особового рахунку № [NUMBER] , заведеного на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.11.2020 року по 31.10.2025 року, загальна сума заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води складає 45321 грн.58 коп. (а.с 10). Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року. Доказів не отримання послуг з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води, або неналежного виконання зазначених послуг відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. Відповідно до ст.67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст.19 відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Згідно ст. 20 вказаного закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч.3), оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3). Згідно ст. 32 вказаного закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 (далі - Правила), розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Згідно п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Згідно п.30 Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. При цьому суд виходить з того, що квартира відповідача підключена до мережі централізованого постачання та постачання гарячої води, ці послуги у зазначений період йому надавалися і ним споживалися, з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідач до позивача не звертався, факт отримання вказаних послуг ним не оскаржений, за спожиті послуги нараховувалась помісячна плата, однак відповідач оплату за спожиту теплову енергію не здійснював . Наданий позивачем розрахунок заборгованості за спірний період складений з чітким зазначенням нарахованих і сплачених сум окремо по кожному виду послуг за кожен місяць, суми заборгованості наростаючим підсумком. Доказів, які б спростовували цей розрахунок, відповідачем не надано, тому суд приймає його за основу при ухваленні судового рішення. Звертаючись до суду з позовом, позивач, просить стягнути з відповідача заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, яка утворилася за період з 01.11.2020 року по 31.10.2025 року у розмірі 45321 грн. 38 коп. Відповідач, заперечує проти заявлених позовних вимог, просить застосувати строк позовної давності, посилаючись на те, що позивач звернувся до суду з позовом лише 10.01.2026 року, тобто поза межами строку, передбаченому ст. 257 ЦК України. Так, суд виходить з того, що згідно з ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1ст. 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.252-255 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом 03.12.2025 року. Законом України від 30.03.2020№ 540-IX«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби(COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020№ 211«Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусомSARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерном «МТМ» до суду з цим позовом. Отже, з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в межах позовної давності позивач Концерн «МТМ» має право на стягнення заборгованості по оплаті послуг з централізованого опалення, обов`язок сплати якої настав з 01 листопада 2020 року. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що даний позов слід задовольнити повністю. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved