Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

У грудні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Зараз-5» (далі ТОВ «УК «Зараз-5») звернулося до [PERSON] , [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості з оплати за постачання теплової енергії. Мотивує тим, що відповідачі були власниками квартири [ADDRESS] . В подальшому відповідачі здійснили поділ квартири, внаслідок чого утворилися чотири об`єкти нерухомості, а саме квартири [ADDRESS] , 1/2, 1/3, [ADDRESS] . Про здійснений поділ майна відповідачі позивача не повідомляли. ТОВ «УК «Зараз-5» є постачальником теплової енергії за зазначеною адресою. Однак зазначає, що споживачами житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , не приймалося рішення про вибір моделі договірних відносин, в зв`язку з чим на підставі частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» підлягали укладенню індивідуальні договори про надання послуги. 01 жовтня 2021 року ТОВ «УК «Зараз-5» опублікувало індивідуальний договір приєднання про надання послуг з теплопостачання теплової енергії по будинку [ADDRESS] , в зв`язку з чим вважає, що між ним та відповідачами виникли правовідносини з теплопостачання. Позивач наголошує, що за період 2021-2022 років надало відповідачам послуги з теплопостачання на загальну суму 36 557,40 грн, однак відповідачі не виконали обов`язок з оплати наданої послуги, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 36 557,40 грн. У позасудовому порядку відповідачі порушення не усунули, заборгованість не погасили. Враховуючи наведене, позивач просить суд: 1.стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість з оплати послуги з теплопостачання у розмірі 36 557,40 грн; 2.вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2023 року провадження в справі було відкрито без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Ухвалою від 23 січня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області постановив ухвалу про виклик учасників спору в судове засідання. У лютому 2023 року [PERSON] звернувся до ТОВ «УК «Зараз-5» з позовом про захист прав споживачів, визнання неправомірними дій ТОВ «УК «Зараз-5», зобов`язання вчинити певні дії. Мотивує тим, що сума заборгованості нарахована неправильно, завищена, оскільки згідно з розрахунком заборгованості, складеним [PERSON] , заборгованість зі сплати вартості послуги з теплопостачання складає 26 244,85 грн. Також [PERSON] зауважує, що у лютому та березні 2022 року зняття показників будинкового лічильника теплової енергії здійснювалося ТОВ «Техно-Універсал», однак Актів зняття показників за ці місяці ТОВ «Техно-Універсал» не надало йому. [PERSON] вважає, що ТОВ «УК «Зараз-5» здійснює нечесну підприємницьку практику, яка полягає у введенні його в оману щодо вартості послуг з теплопостачання. Крім того, вважає, що такими діями ТОВ «УК «Зараз-5» завдало йому моральної шкоди, яку оцінює на суму 1 000 грн. За таких обставин з врахуванням заяви про зміну предмета позову просить суд: 1.визнати неправомірними дії ТОВ «УК «Зараз-5» щодо нарахування [PERSON] комунальної послуги з постачання теплової енергії на суму 10 032,40 грн, нарахованої в період з листопада 2021 року до березня 2022 року; 2.зобов`язати ТОВ «УК «Зараз-5» виключити з обліку по особовому рахунку квартири [ADDRESS] , суму заборгованості у розмірі 10 032,40 грн, нарахованої в період з листопада 2021 року до березня 2022 року; 3.стягнути з ТОВ «УК «Зараз-5» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 000 000 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 червня 2023 року прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до ТОВ «УК «Зараз-5» про захист прав споживачів, об`єднано в одне провадження з первісним позовом ТОВ «УК «Зараз-5» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження. У відзиві [PERSON] на позовну заяву ТОВ «УК «Зараз-5» відповідач за первісним позовом зазначає, що позовні вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, оскільки ТОВ «УК «Зараз-5» здійснює нечесну підприємницьку практику. Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від12 березня 2025 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник позивача ТОВ «УК «Зараз-5» - адвокат Сіньков В.Г. позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Круглов С.С. в судовому засіданні зустрічний позов підтримав, проти задоволення первісного позову заперечував. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 09 липня 2021 року № 424 видано ТОВ «УК «Зараз-5» ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва теплової енергії, її транспортування та постачання. Рішенням Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 21 жовтня 2021 року № 688 встановлено ТОВ «УК «Зараз-5» одноставкові тарифи на теплову енергію, ї виробництво, транспортування та постачання на території с. Чайки Бучанського району Київської області на вул. В. Лобановського та іншим споживачам у розмірі 2070,70 грн/1 Гкал з ПДВ. Наказом ТОВ «УК «Зараз-5» від 12 жовтня 2021 року № 07-ОД затверджено методику розподілу між споживачами обсягу спожитої у багатоквартирному будинку теплової енергії. Наказом ТОВ «УК «Зараз-5» від 30 вересня 2021 року № 02ОД встановлено з 01 жовтня 2021 року плату за абонентське обслуговування, що надається споживачам за індивідуальними договорами з ТОВ «УК «Зараз-5» у розмірі 25,20 грн/місяць з одного абонента. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 15 лютого 2022 року № 299550059 [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності належать квартири [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] . Відповідно до довідки про реєстрацію за місцем проживання від 07 квітня 2022 року, видану Управлінням у справах населення району Борбек [PERSON] з 07 квітня 2022 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі змістом довідки від 21 червня 2022 року № 4658, виданої Виконавчим комітетом Колочавської сільської ради, [PERSON] зареєстрований як вимушено переміщена особа з 27 лютого 2022 року за адресою: [ADDRESS] 25 листопада 2022 року ТОВ «УК «Зараз-5» направило [PERSON] , [PERSON] вимогу про сплату заборгованості. 03 травня 2023 року [PERSON] направив ТОВ «УК «Зараз-5» акт-претензію, згідно зі змістом якого не погоджується з сумою нарахованої заборгованості. Згідно з довідкою від 01 жовтня 2024 року № 757/10 опалювальна площа квартири [ADDRESS] , становить 248,90 кв. м. Згідно з частиною першою статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)). Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20, від 05 грудня 2022 року в справі № 233/4580/20). Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції Закону України №1875-IV від 24 червня 2004 року) комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України). Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. З огляду на частин першої та другої статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком у разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» визначається на рівні ціни, запропонованої в конкурсній пропозиції переможцем конкурсу. Така ціна протягом строку дії договору управління може змінюватися виключно за погодженням сторін з підстав та в порядку, визначених таким договором. Ціна послуги з управління багатоквартирним будинком встановлюється договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з розрахунку на один квадратний метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення, якщо інше не визначено договором про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, та включає: 1) витрати на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку відповідно до кошторису витрат на утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, крім витрат на обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги, у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем; 2) винагороду управителю, яка визначається за згодою сторін. Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статей 67, 68 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити оплату за житлово-комунальні послуги. У відповідності до статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ № 45 від 24 січня 2006 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до підпункту 2 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та централізоване водовідведення, послуги з постачання гарячої води, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг), транспортні та інші послуги. Частиною першою статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Для з`ясування судом обсягу прав та обов`язків у зобов`язанні, яке виникло, як стверджує ТОВ «УК «Зараз-5» між ним, як надавачем послуги з теплопостачання, та відповідачами, як власниками квартир [ADDRESS] , 1/2, 1/3, [ADDRESS] , суду необхідно з`ясувати, чи ТОВ «УК «Зараз-5» володіє обсягом повноважень, необхідним для надання послуги з теплопостачання у зазначеному будинку. Так, в матеріалах справи є рішення органу місцевого самоврядування, а саме Борщагівської сільської ради від 21 жовтня 2021 року № 688, яким ТОВ «УК «Зараз-5» встановлено одноставкові тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії споживачам на території [ADDRESS] . Згідно з Розпорядженням Київської обласної державної адміністрації від 09 липня 2021 року № 424 ТОВ «УК «Зараз-5» видано ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва, постачання та транспортування теплової енергії. Однак, такі докази суд визнає недостатніми для доведення наявності необхідного обсягу повноважень ТОВ «УК «Зараз-5» для надання послуги з теплопостачання у будинку, в якому знаходяться належні на праві власності відповідачам квартири. Суд наголошує на тому, що у справі відсутні правовстановлюючі документи, якими обрано ТОВ «УК «Зараз-5» управителем будинку [ADDRESS] , регламентовано порядок надання послуги з теплопостачання саме в цьому будинку. Подана до суду копія договору про надання послуги з теплопостачання від 30 жовтня 2019 року № ТЕ-21/4 стосується ТОВ «Зараз-8», а отже не є належним доказом для доведення позовних вимог. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що ТОВ «УК «Зараз-5» не довело право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості з оплати послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , а отже у задоволенні його позову слід відмовити. З огляду на відсутність підстав для стягнення заборгованості за первісним позовом відсутні підстави для вирішення зустрічного позову, доводи якого стосуються незаконності нарахування ТОВ «УК «Зараз-5» заборгованості за надання послуги з теплопостачання та розміру цієї заборгованості. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

Outcome: dismissed