Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

22.08.2025 до Вишгородського районного суду Київської області, засобами поштового зв`язку та за підписом представника позивача адвоката Ушакевич М.П., надійшла вказана вище позовна заява, у якій позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за Договором кредиту Р25.00606.003660391 від 12.02.2018 у розмірі 103736,15 грн, а також судові витрати: 3028 грн. сплачений судовий збір; 7000, 00 грн. витрати на правничу допомогу. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 12.02.2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладено Договір кредиту №Р25.00606.003660391, відповідно до якого Банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 79 250,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і платою за послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, який є його невід`ємною частиною. Згідно п.п 1.3Договору Кредиту за користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 10% річних від залишкової суми кредиту. Також, відповідно до п.п.1.4 Договору Кредиту за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі відповідно до Графіку платежів. Банк на виконання умов Договору кредиту надав Позичальнику грошові кошти у сумі 79 250,00 грн строком на 12.02.2021, а Позичальник відповідно зобов`язався повернути його разом іншими платежами згідно з умовами цього Договору. Як йдеться по тексту Договору кредиту, Позичальник беззаперечно підтверджує, що перед укладанням Договору ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання Кредиту та з нормами Закону України «Про споживче кредитування», згідно якого, реальна процентна ставка складає 88,7% (п.5.7 Договору кредиту).В п. 6 Договору кредиту наведено «Графік щомісячних платежів за кредитним договором». Банк свої зобов`язання за Договором кредиту виконав у повному обсязі, надавши Позичальнику кредитні кошти в розмірі 79 250,00 грн. в строки визначені умовами Договору. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує та, у зв`язку з не поверненням отриманих коштів за Договором кредиту та відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості [PERSON] за Договором №P25.00606.003660391 від 12.02.2018 станом на 19.12.2023 (дата відступлення) заборгованість становить 103 736,15 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом 39 327,76 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 12 106,48 грн.; заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 52 301,91 грн. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023. Відповідно до п. 2.1 Договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» зобов`язання за Договором факторингу виконав в повному обсязі, та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк». 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» був укладений Договір факторингу № 22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги за Кредитним договором №Р25.00606.003660391 від 12.02.2018. Відповідно до п. 2.1 за цим договором ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором. Згідно з положенням п. 2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді. 05.03.2025 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРІНГ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» було підписано Акт про відсутність взаємних претензій, який підтверджує належне виконання сторонами зобов`язань за договором факторингу. Під час складання реєстру боржників №22/12-2023 від 22.12.2023 була допущена технічна помилка, а саме помилково зазначено номер договору факторингу як №21/12-2023 від 21.12.2023.Водночас відповідно до положень чинного договору факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023 сторони досягли спільного розуміння, що зазначена технічна неточність не впливає на дійсність правочину, не скасовує факт переходу права вимоги, а також не змінює обсягів переданих прав, які були належним чином оформлені та підтверджені підписаним реєстром боржників №22/12-2023 від 22.12.2023. За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» починаючи з 22.12.2023 відповідно до договору факторингу №22/12-2023 перейшло право за Договором №P25.00606.003660391 від 12.02.2018, що укладено між АТ «Ідея Банк» та [PERSON] . Після виконання судом вимог частини восьмої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від 01.09.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, оскільки зазначений спір визнано малозначним та враховуючи положення статей 19, 274, 279 ЦПК України. Позивачу та його предстанвику, у порядку, встановленому статтею 14 ЦПК України, було надіслано копію ухвали про відкриття провадження у справі, після чого, сторона позивача з будь-якими клопотаннями/заявами до суду не зверталася. Відповідачу копії ухвали суду про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками було надіслано на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання: [ADDRESS] . Судова кореспонденція надіслана відповідачу повернулась на адресу суду 25.09.2025 без вручення з причин «адресат відсутній за вказаною адресою». 03.10.2025 до суду із заявою про ознайомлення із матеріалами справи звернулася представник відповідача адвокат Березинець К.Г., яка 07.10.2025 у приміщенні суду отримала копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, які повернулися до суду засобами поштового зв`язку без вручення відповідачу за її місцем проживання. 22.10.2025 до суду, через систему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Березинець К.Г. подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено про часткове визнання позовних вимог, а саме у частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 12.02.2018 у загальному розмірі 51 434 грн. 24 коп, що складається з: заборгованості за основним боргом у розмірі 39 327 грн. 76 коп. та заборгованості за відсотками у розмірі 12 106 грн. 48 коп., щодо решти позовних вимог заперечує. У відзиві, із посиланням на положення Закону України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2027, а також правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, постанову Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19, зазначено що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту є необґрунтованими та включення їх позивачем до суми заборгованості за договором суперечить вимогам нормативно-правових актів та спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах. Щодо стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правову допомогу, у відзиві зазначено, що їх розмір не є співрозмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг. Даний позов є фактично шаблонним позовом, дана справа не є складною, а тому вважають, що заявлений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката в розмірі 7 000 грн. не відповідає критерію співмірності, розумності, справедливості та пропорційності. Крім цього зазначено, що відповідачці наразі 71 рік, перші три роки [PERSON] виконувала умови кредитного договору та своєчасно вносила оплату за користування кредитом. В подальшому, відповідачка не мала змоги сплачувати кредит, оскільки в тяжкій формі перехворіла вірусом COVID-19 та потребувала лікування. З 05.11.2022 по даний час відповідачка перебуває на лікуванні в Центрі нейрохірургії м. Кельн Федеративної Республіки Німеччина та має посвідчення інваліда, зразка ФРН, згідно якого втрата професійної працездатності складає 80 , що відповідає ІІ групі інвалідності. До відзиву додано медичні документи без здійснення перекладу їх змісту на українську мову, а також докази про надсилання та доставку 22.10.2025 до Електронного кабінету позивача копії відзиву з додатками. Представник позивача не скористався правом, передбаченим статтею 179 ЦПК України, подати до суду відповідь на відзив. Відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України). Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин у їх сукупності, судом встановлено, що 12.02.2018 між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №Р25.00606.003660391 (а.с. 5-6) Відповідно до умов Договору Банк надає позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 79 250,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а позичальник зобов`язується отримати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами Договору (пункт 1.1. Договору). Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 36 місяців (пункт 1.2 Договору). Відповідно до пункту 1.3 Договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти в розмірі 10% річних від залишкової суми кредиту. Також відповідно до 1.4 Договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, який міститься у пункті 6 Кредитного договору. Кредитний договір №Р25.00606.003660391 від 12.02.2018 підписано власноручним підписом відповідача. Крім того, 12.02.2018 відповідач підписала паспорт споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладання договору про споживчий кредит, та Заяву-анкету (а.с.7-8, 9). Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 79 250,00 грн., що підтверджується Ордером розпорядженням №1 та №2 від 12.02.2018 (а.с.15). Факт користування відповідачем кредитними коштами відображено у виписці за період з 12.02.2018 по 19.12.2023, яку долучено до позовної заяви (16-23). Згідно з наданою позивачем Довідкою-розрахунком заборгованості [PERSON] за кредитним договором №Р25.00606.003660391 від 12.02.2018, станом на 19.12.2023 загальна сума заборгованості становить 103 736,15 грн, яка складається з: 39 327,76 грн заборгованість за основним боргом; 12 106,48 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 52 301,91 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями (а.с.24). 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» укладено договір факторингу №19/12-2023 (а.с. 29-35). Відповідно до пункту 2.1 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ», а ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу. Права вимоги які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) у розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк» та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді у день укладення цього договору. ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» зобов`язання за договором факторингу виконав у повному обсязі та відповідно перерахував суму на користь АТ «Ідея Банк» (а.с. 39). В друкованому Реєстрі боржників № 2 від 19.12.2023, № п/п 370 зазначено боржника [PERSON] , № договору Р25.00606.003660391 від 12.02.2018, загальна сума заборгованості 103 736,15 грн (а.с.36-38). 22.12.2023 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» відступає ТОВ «ФК Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» за плату та на умовах, визначених цим договором (а.с. 41-45). У друкованому реєстрі боржників №2 від 22.12.2023 до вказаного договору факторингу під порядковим №370 мітиться запис про боржника [PERSON] , № договору Р25.00606.003660391 від 12.02.2018, загальна сума заборгованості 103 736,15 грн (а.с. 46-48). Відповідно до платіжної інструкції від 26.12.2023 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» було сплачено ТОВ «Оптіма Факторинг» 11 861 032,61 грн фінансування по договору факторингу №22/12-2023 (а.с. 50). 05.03.2025 між ТОВ «ОПТІМА ФАКТОРИНГ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРОФІТ КАПІТАЛ» було підписано акт про відсутність взаємних претензій, який підтверджує належне виконання сторонами зобов`язань за договором факторингу та у пунктах 4, 5 зазначено, що під час складання реєстру боржників №22/12-2023 від 22.12.2023 була допущена технічна помилка, а саме помилково зазначено номер договору факторингу як №21/12-2023 від 21.12.2023. Відповідно до умов договору факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023 сторони дійшли згоди, що допущена технічна помилка не впливає на дійсність та не скасовує факт переходу права вимоги, оформленого згідно з підписаним реєстром боржників №22/12-2023 від 22.12.2023 (а.с. 49). Відповідно до пунктів 1, 2, 3, 4 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання. Згідно пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до частини першої статті 204 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 509 цього Кодексу зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 611 ЦК України). За приписами частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. В силу положень пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язані не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 ЦК України). Положеннями статей 1077, 1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Як встановлено судом, стороною позивача доведено факт виникнення договірних правовідносин між АТ «Ідея Банк» та відповідачем. АТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало та надало відповідачу кредитна кошти в обумовленій сумі, якими вона користувалася, проте, у свою чергу, взяті на себе зобов`язання відповідач належним чином не виконувала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Так, згідно розрахунку, наданого позивачем, відповідач має заборгованість у розмірі 103 736,15 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом 39 327,76 грн.; заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 12 106,48 грн.; заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту 52 301,91 грн. ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права вимоги до відповідача згідно договору факторингу. Так, як зазначено у відзиві, відповідачем не заперечується факт укладання Кредитного договору №Р25.00606.003660391 від 12.02.2018 та отримання кредитних коштів, їх часткове повернення та визнається сума заборгованості за основним боргом у розмірі 39 327,76 грн. та заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками у розмірі 12 106,48 грн. Водночас, відповідачем заперечуються вимоги позивача щодо стягнення з неї заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту у розмірі 52 301,91 грн., оскільки вони не передбачені чинним законодавством та вважає вказані умови договору нікчемними. Розглядаючи наведені аргументи, суд виходить із наступного. Так, загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні визначені Законом України «Про споживче кредитування», який набув чинності 10.06.2017. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника(за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Водночас Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Зважаючи на викладене, комісія за надання послуг з управління кредитом при використанні кредиту при простроченні оплати чергового платежу може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 в справі з подібними правовідносинами №204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 у справі №755/11636/21 (провадження № 61-7098св22), від 08.02.2023 у справі №168/349/20 (провадження №61-2223св21), та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022 у справі №755/9486/21 (провадження №61-5581св22). Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Великої Палати від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Судом установлено, що умовами Кредитного договору від 12.02.2018, а саме п.1.4 передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені договором та за надання яких встановлена плата згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, який міститься у пункті 6 Кредитного договору. В паспорті споживчого кредиту зазначено, розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості, який становить 2,05% щомісячно від початкової суми кредиту. При цьому, банк не зазначив та не надав доказів наявності наданих за зверненнями відповідача послуг, за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Оскільки, відповідно до умов Кредитного договору №Р25.00606.003660391 від 12.02.2018, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів», на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався та щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судомне вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №727/5461/23. З урахуванням вищевикладеного, позовна вимога про стягнення заборгованості за обслуговування кредиту в розмірі 52 301,91 грн є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, з урахуванням часткового їх визнання відповідачем, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Профіт Капітал» до [PERSON] , а саме в частині стягнення з останньої та користь позивача заборгованості за кредитним договором №Р25.00606.003660391 від 12.02.2018, яка станом на 19.12.2023 становить 51 434, 24 грн, яка складається з: 39 327,76 грн. заборгованості за основним боргом; 12 106,48 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками. В решті частини позовних вимог відмовити. Щодо відшкодування відповідачем заявлених позивачем витрат по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн., а також на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн., суд дійшов такого. Так, відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як встановлено судом, позивач, подавши до суду позов, сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн. (а.с. 4). На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн до суду надано копії: договору №02-24 про надання правничої допомоги від 01.07.2024, що укладений між адвокатським об`єднанням «ПРАВОВИЙ КУРС» та ТОВ «ФК «ПРОФІТ КАПІТАЛ»; додаткової угоду №1/1 до договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024; додатку №2 до договору про надання послуг №01-24 від 01.07.2024 акт №1 від 16.06.2025 прийому-передачі реєстру боржників за договором про надання правничої допомоги № 02-24 від 01.07.2024; додатку №4 до договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01.07.2024 акт №1 від 24.07.2025 прийому-передачі наданої правничої допомоги; наказу №02-К від 28.06.2024 про прийняття на роботу адвоката Ушакевич М.П.; платіжна інструкція №1496 від 24.07.2025, відповідно до якої ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перерахувало кошти у розмірі 189 000,00 грн на користь адвокатського об`єднання «ПРАВОВИЙ КУРС» сплати за послуги по стягненню заборгованості згідно акту №1 від 24.07.2025 по договору №02-24 від 07.01.2024; довіреності від 22.01.2025 та свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката України (а.с. 51-69, 63,64). Так, відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 4 971,33 грн, з яких: витрати по сплаті судового збору у розмірі 1501,33 грн, виходячи з розрахунку: 51434,24 грн (розмір задоволених позовних вимог) ? 3028,00 грн. (сума сплаченого судового збору) : 103 736,15 грн (розмір заявлених позовних вимог), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 470,00 грн, виходячи з розрахунку: 51 434,24 грн (розмір задоволених позовних вимог) ? 7 000,00 грн. (розмір витрат на правничу допомогу) : 103 736,15 грн (розмір заявлених позовних вимог).

Outcome: partial