Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

1. Описова частина Короткий зміст позовної заяви В обґрунтування позову представник позивачки адвокат Кочмарьова Т.С. зазначила, що позивачка мала намір придбати автомобіль за межами України на електронних торгах (аукціоні). 10.01.2022 уклала із ФОП [PERSON] договір № 540, згідно з умовами якого останній взяв на себе зобов`язання надати послуги з інформування про придбання та транспортування автотранспортного засобу - автомобіля марки Hyundai моделі Sonata, 2014 року випуску, [NUMBER] . Позивачка узяла участь в електронних торгах, на яких придбала автомобіль, що знаходився у [PERSON] . Після того як позивачка сплатила платежі за участь в торгах (аукціоні), ФОП [PERSON] надав реквізити перевізника - ФОП [PERSON] . В обов`язки перевізника входило доставити автомобіль з [PERSON] до України (порт в м. Одеса). 17.02.2022 на підставі рахунку на оплату від ФОП [PERSON] за №BL- 20225002693 від 17.02.2022 [PERSON] перерахувала грошові кошти загальною сумою 67666,00 грн з призначенням платежу «за експедиційні послуги від [PERSON] ». Через військову агресію рф ФОП [PERSON] повідомила в телефонному режимі, що своєчасно доставити автомобіль у порт Одеси не можливо, потрібно додатково доплатити «за затримку» 38316,00 грн. 06.05.2022 на підставі рахунку на оплату від ФОП [PERSON] за №BL- 20225009574 від 06.05.2022 [PERSON] доплатила 38316,00 грн з призначенням платежу «за експедиційні послуги автомобіля Hyundai Sonata, [NUMBER] ». У березні 2023 року позивачці стало відомо, що автомобіль Hyundai Sonata, кузов № [NUMBER] вже перебуває на території України, але зареєстрований за іншим власником. Підставою державної реєстрації зазначені вантажна митна декларація 22UA209200032232U1 від 28.12.2022, видана Львівською митницею, договір купівлі-продажу №121022023 від 21.02.2023, укладений у суб`єктом господарювання ТОВ «ПЛК ГРУП». Позивачка звернулася до правоохоронних органів. Ніжинським РУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №12023270300000341 від 15.03.2023, внесеному до ЄРДР за заявою [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України (шахрайство, вчинене за попередньою змовою групою осіб). Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.04.2025 по справі №740/5928/24 розірвано договір №540 від 10.01.2022, укладений між позивачкою та ФОП [PERSON] , стягнуті збитки на користь позивачки. Рішенням Соборного районного суду м. Дніпра від 02.06.2025 по справі № 201/3101/25 з ТОВ «ПЛК ГРУП» на користь позивачки стягнуті безпідставно набуті кошти. В порядку досудового врегулювання спору 10.08.2024 позивачка направила [PERSON] вимогу про повернення безпідставно набутих коштів з урахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних. Представник відповідачки адвокат Грабовський А.В. надав відповідь про те, що дійсно ФОП [PERSON] проводила свою господарську діяльність відповідно до відкритих кодів КВЕД, автомобіль марки Hyundai Sonata, кузов № [NUMBER] , дійсно був задіяний у господарській діяльності ФОП [PERSON] у наданні послуг на користь ТОВ «ПЛК ГРУП». У вересні 2024 року [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з відповідачки боргу, інфляційних нарахувань та 3% річних. У рішенні Соборного районного суду міста Дніпра в справі № 202/11361/24 зазначено, що надання суду копії рахунку і двох квитанцій про оплату не доводять укладення між сторонами договору надання послуг з погодженням його істотних умов. Відповідачкою не доведено, що послуги надались належним чином. Отже, грошові кошти в розмірі 67666,00 грн та 38316,00 грн, є безпідставно отримані відповідачкою і до цього часу знаходяться у її розпорядженні (на розрахунковому рахунку) і відповідно відповідачка не довела законність користування ними. Враховуючи викладене, просила стягнути з [PERSON] 105982,00 грн безпідставно отриманих коштів, 50849,15 грн інфляційних втрат, 10773,58 грн 3% річних, компенсувати судові витрати. Заяви учасників процесу по суті справи. Відповідачка правом на надання відзиву не скористалася. Рух справи. Ухвалою судді Наумової О.С. від 10.09.2025 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 35). Представник позивачки адвокат Кочмарьова Т.С. надала суду заяву, у якій просила розглядати справу за її відсутності, якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити (а.с. 55, 56). Відповідачка [PERSON] в судові засідання жодного разу не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлена неодноразово належним чином за останніми відомими адресами, а також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада України» (а.с. 40, 4147, 47, 52). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено та перевірено за даними Єдиного державного реєстру судових рішень, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.04.2025 у справі № 740/5928/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, розірвано договір № 540 від 10.01.2022, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON] . Стягнуто з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , завдані збитки у розмірі 35678 грн 71 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000 грн (а.с. 13-17). Судом у цій справ встановлено, що 10.01.2022 ФОП [PERSON] (виконавець) та [PERSON] (замовник) уклали договір №540. Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 договору, виконавець взяв на себе зобов`язання надати замовнику за його рахунок послуги з інформування про придбання та транспортування автотранспортного засобу згідно п.1.3, що відповідає параметрам зазначеним у п.1.2. договору, на умовах даного договору, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх. Згідно п.1.2. параметри автотранспортного засобу, що замовник має намір придбати: марка Hyunday, модель Sonata, 2014 року випуску, колір Silver, кузов № [NUMBER] . Відповідно до п.2.4. договору вартість послуг становить 500 доларів США. Замовник зобов`язується сплатити зазначену в цьому пункті вартість послуг протягом одного дня з моменту покупки автомобіля. Згідно п. 1.3. договору відповідач зобов`язався крім іншого надати наступні послуги: інформування щодо придбання на торгах (аукціоні) автомобілю, інформаційна підтримка процесу з прийняття, доставки в пункт відправлення морським транспортом після оплати замовником автомобілю організатору торгів, із залученням третіх осіб, супроводу по митному оформленню автомобіля на території України, із залученням третіх осіб, послуги третіх осіб замовник сплачує безпосередньо цим третім особам згідно наданих ними розрахункових документів. Відповідно до п. 3.2. договору виконавець від імені замовника та за його рахунок бере участь в торгах по придбанню автомобіля на максимально вигідних для Замовника умовах. Пункт 3.4. договору передбачає, що у разі оголошення переможцем торгів заявки, поданої виконавцем в рамках даного договору, замовник сплачує в повному обсязі вартість автомобіля по результатам торгів шляхом і перерахування на розрахунковий рахунок організатора торгів на підставі відповідного інвойсу. Після оплати замовником вартості автомобіля в повному обсязі, виконавець протягом 5 робочих днів з дня оплати надає послуги із транспортування автомобіля зі стоянки організаторів торгів на стоянку в порту для подальшої відправки автомобіля морським транспортом на територію України, із залученням третіх осіб (п.3.5 договору). За п.7.1. договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до моменту виконання сторонами. На підтвердження позовних вимог, а саме: здійснення платежів в рамках даного договору позивач надала наступні докази: копія квитанції від 05.01.2022 згідно якої, позивач сплатила відповідачу 2710, 38 грн; копія квитанції від 06.01.2022 згідно якої, позивач оплатила рахунок організатора торгів компанії UAB «Global Logistic Services» (INVOICE # BL-20225000145) на суму 2850,00 доларів США з призначенням платежу «за купівлю автомобіля «2015, Hyundai Sonata, VIN [NUMBER] »; копія квитанції від 06.01.2022 згідно якої, на рахунок відповідача було сплачено 32966,33 грн (29849, 00+3117, 33), що підтверджується копіями квитанцій. Відповідно до п.3.5.- 3.6. договору після оплати замовником вартості автомобіля в повному обсязі, виконавець протягом 5 робочих днів з дня оплати надає послуги із транспортування автомобілю зі стоянки організаторів торгів на стоянку в порту для подальшої відправки автомобіля морським транспортом на територію України із залученням третіх осіб; здійснює інформаційну підтримку супроводу та навантаження автомобіля в контейнер, підтримку у оформленні всіх документів. Виконавець несе відповідальність за правильність і повноту оформлення документів, необхідних для митного оформлення автомобіля на території України і подальшої його державної реєстрації. У випадку несумлінного виконання своїх зобов`язань за цим Договором, в тому числі порушення термінів виконання зобов`язань, винна сторона зобов`язана в повному обсязі відшкодувати іншій стороні збитки, які виникли в результаті такого порушення. Таким чином, позивач виконала передбачений договором обов`язок та переказала попередню оплату у визначеному розмірі у визначений сторонами строк. Разом із тим, відповідач не виконав умови Ддговору та не придбав і не транспортував автомобіль згідно п.1.3. У лютому 2023 року позивач на електронну пошту відповідача направляла листи з вимогою про виконання умов договору поставки транспортного засобу, однак до цього часу відповідач не виконав умов договору. З листа Головного сервісного центру МВС регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м.Києві №31/26-4145 від 15.05.2024 вбачається, що згідно облікових даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів з транспортним засобом «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, об`єм двигуна 1999 куб.см, кузов № [NUMBER] , проводилась одна реєстраційна операція, а саме: 21.02.2023 в ТСЦ № 1242 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях здійснено первинну реєстрацію, придбаного в торгівельній організації, який ввезено з-за кордону, б/в транспортного засобу «Hyundai Sonata», 2014 року випуску, об`єм двигуна 1999 куб.см, кузов № [NUMBER] із видачею номерних знаків [NUMBER] та свідоцтва про реєстрацію серії [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] , адреса реєстрації особи [ADDRESS] . На підставі наступних документів: вантажна митна декларація 22UA209200032232U1 від 28.12.2022, видана Львівською митницею, договір купівлі-продажу № 121022023 від 21.02.2023, укладений у суб`єкта господарювання ТОВ «ПЛК ГРУП», сертифікату відповідності UA.009.001489-23 від 11.01.2023 виданий ТОВ УКР-ТЕСТ-СТАНДАРТ, акт огляду експерта (новий) серія 1242 № 604853 від 21.02.2023, довіреність № 385 від 21.02.2023 посвідчена приватним нотаріусом Лопата О.О.(а.с.18). У матеріалах справи наявна копія рапорту начальника СПШ ВКП Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області з якого вбачається, що у ході супроводження матеріалів кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 12023270300000341 від 15.03.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, оперативним шляхом встановлено, що 22.09.2022 до електронної бази «Шлях», що надає дозвіл особам призовного віку здійснювати виїзд за межі території України внесено відомості про громадянина [PERSON] , [INFO] , рішенням Київської OBA №654. В подальшому 29.09.2022 о 18-46 год [PERSON] здійснив перетин державного кордону через Мостиську прикордонну заставу в напрямку Республіки Польщі, використовуючи закордонний паспорт серії « [NUMBER] ». З мотивувальної частини рішення видно, що враховуючи, що відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором, на вимогу позивача сплачені ним кошти не повернув, суд вважав за необхідне розірвати укладений 10.01.2022 між [PERSON] та ФОП [PERSON] договір. Водночас, проаналізувавши умови договору та додатку до нього, суд встановив, що грошові кошти, які були сплачені позивачем на користь відповідача у розмірі 35 676,71 грн, є попередньою оплатою. Оскільки [PERSON] понесла витрати, однак умови договору від 10.01.2022 виконані у повному обсязі так і не були, автомобіль на даний час проданий, а кошти останній не повернуті, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача спричинених їй збитків у розмірі 35 676,71 грн (29849+3117,33+2710,38). Стосовно оплати, проведеної позивачем за транспортний засіб марки Hyunday, модель Sonata, 2014 року випуску, колір Silver, кузов № [NUMBER] , в розмірі 2850 доларів США, то матеріалами справи встановлено, що позивачем 06.01.2022 здійснено оплату коштів по інвойсу в сумі 2850 доларів США, платником зазначено [PERSON] , VIN-код автомобіля № [NUMBER] , Hyunday Sonata, 2015 року випуску, оплата проведена на рахунок компанії «Uab Global Logistic Services», що підтверджується копією платіжної квитанції. Заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача на її користь суми за придбання автомобіля за договором в розмірі 2850 доларів США, позивачем не доведено, що ці кошти були оплатою послуг за договором, укладеним між нею та [PERSON] , оскільки з наданих суду доказів встановлено, що вони сплачені на придбання автомобіля не на користь відповідача, а на користь іншої юридичної особи, тобто безпосередньо на рахунок компанії «Uab Global Logistic Services». Суду не надано доказів укладення між сторонами [PERSON] та «Uab Global Logistic Services» договору купівлі-продажу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивач придбала автомобіль «2015, Hyundai Sonata, VIN [NUMBER] » в юридичної особи, а саме в «Uab Global Logistic Services» (Литва, Вільнюс), яка не є відповідачем (співвідповідачем) у справі, та саме на її користь перерахувала 2850 доларів США. Надана суду копія рахунку інвойсу «Uab Global Logistic Services» на оплату від 06.01.2022 № BL-20225000142 не доводить укладення між сторонами договору з погодженням усіх його істотних умов - предмету договору, строків виконання, переліку (виду) надання послуг позивачу, тощо. Факт оплати позивачем 06.01.2022 на користь «Uab Global Logistic Services» грошових коштів в розмірі 2850 доларів США з призначенням платежу «за купівлю автомобіля «2015, Hyundai Sonata, VIN [NUMBER] » також не свідчить про узгодження сторонами істотних умов договору. Відтак, ФОП [PERSON] не може бути відповідальним за оплату даних коштів, оскільки брав на себе зобов`язання виключно в укладенні договору на транспортування транспортного засобу з місця його зберігання та після доставки такого на територію України, передачі такого позивачу та не отримував вказаних коштів на свої рахунки. За таких обставин, суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача вказаних грошових коштів в розмірі 2850 доларів США. Рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 02.06.2025 у справі № 201/3101/25 за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» про стягнення безпідставно набутих коштів, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЛК ГРУП» (код ЄДРПОУ 42544772) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) 84 000,00 грн. безпідставно набутих коштів, 17 537,59 грн. інфляційних втрат, 5 813,26 грн 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов`язання (а.с. 18-21). Судом у цій справі встановлено, що позивачка отримала від ТОВ «ПЛК Груп» рахунок на оплату від 10 листопада 2022 року №SV-20226009734 з призначенням платежу «Платіж за автомобіль» на загальну суму 84000 грн. [PERSON] здійснила оплату грошових коштів в розмірі 84000,00 грн. на користь ТОВ «ПЛК Груп» з призначенням платежу «оплата таможній pax SV-20226009734 від 10.11.2022Р, [PERSON], V1N авто KMHEC41LBFA669174», що підтверджується копією квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 22.11.2022. Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 15.05.2024 №31/26-4145, з транспортним засобом Hyundai модель Sonata, 2014 року випуску, кузов № [NUMBER] , проводилась одна реєстраційна операція, а саме 21.02.2023 в ТСЦ №1242 РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях здійснено первинну реєстрацію, придбаного в торгівельній організації, який ввезено з-за кордону, із видачею номерних знаків та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я гр. [PERSON] , на підставі, зокрема, митної декларації від 28.12.2022, виданої Львівською митницею, договору купівлі-продажу №121022023 від 21.02.2023, укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «ПЛК Груп» (а.с. 29). Представник позивачки звернулась до відповідача з письмовою вимогою №23 від 10 серпня 2024 року про повернення боргу з урахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних, в якій вимагала негайно повернути суму боргу з урахуванням інфляції та 3% річних у розмірі 97006,41 грн. Суд дійшов висновку, що кошти набуті ТОВ «ПЛК ГРУП» на підставі рахунку на оплату №SV-20226009734, набуті без достатньої правової підстави, оскільки позивачкою так і не було отримано замовлений нею транспортний засіб і чинним законодавством не передбачено іншого способу повернення цих коштів. Також суд узяв до уваги висновок Дніпровського апеляційного суду у постанові від 19 лютого 2025 року по справі № 201/11614/24, в якій зазначено, що надана суду копія рахунку ТОВ «ПЛК Груп» на оплату від 10 листопада 2022 року №SV-20226009734 не доводить укладення між сторонами договору надання послуг з погодженням усіх його істотних умов - предмету договору, строків виконання, тощо. Вказаний вище рахунок не містить погодженого переліку (виду) надання послуг позивачці; також у рахунку не зазначено марку та модель автомобіля, його ідентифікуючі ознаки (номер кузова, рік випуску, колір), тощо. Факт оплати позивачкою 22.11.2022 на користь ТОВ «ПЛК ГРУП» грошових коштів в розмірі 84000,00 грн. з призначенням платежу «оплата таможній pax SV20226009734 від 10.11.2022Р, [PERSON] , V1N авто KMHEC41LBFA669174» (а.с. 27) також не свідчить про узгодження сторонами істотних умов договору, зокрема, про надання послуг з організації розмитнення автомобіля. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову до ТОВ «ПЛК ГРУП» про стягнення отриманих від позивачки коштів в сумі 84 000,00 грн. Також встановлено, що рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 02.07.2025 у справі № 202/11361/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу, у задоволенні позову позивачці відмовлено. Судом у цій справі встановлено, що 10.01.2022 між позивачкою та ФОП [PERSON] був укладений договір №540, за умовами якого виконавець зобов`язується надати замовнику, за його рахунок, послуги з інформування про придбання та транспортування автотранспортного засобу згідно пункту 1.3, що відповідає параметрам, що зазначено в п. 1.2. даного договору, на умовах даного договору, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх. Відповідно до п. 1.2 цього договору, параметрами автомобілю є: марка Hyundai модель Sonata, 2014 року випуску, колір Silver, кузов № [NUMBER] . Згідно з п. 1.3. договору №540 від 10.01.2022р., ФОП [PERSON] зобов`язався, зокрема, надавати інформаційну підтримку супроводу по митному оформленню автомобіля на території України, із залученням третіх осіб; послуги третіх осіб замовник (позивач) сплачує безпосередньо цим третім особам згідно наданих ними розрахункових документів. Вартість послуг за цим договором становить 500 доларів США (пункт 2.4). Договір №540 від 10.01.2022р. також містить записи про сплату по інвойсу 2850 доларів США, за доставку - 1300 доларів США. Позивачка 17.02.2022р. сплатила відповідачці 67 666грн з призначенням платежу «за експедиційні послуги від [PERSON] », та 06.05.2022р. - 38615грн з призначенням платежу: рахунок №BL-20225009574 від 06.05.2022р. Hyundai Sonata KMHEC41LBFA669174 (а.с.17). Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 15.05.2024 №31/26-4145, з транспортним засобом Hyundai модель Sonata, 2014р.в., кузов № [NUMBER] , проводилась одна реєстраційна операція, а саме 21.02.2023р. в ТСЦ №1242 РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях здійснено первинну реєстрацію, придбаного в торгівельній організації, який ввезено з-за кордону, із видачею номерних знаків та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я гр. [PERSON] , на підставі, зокрема, митної декларації від 28.12.2022р., виданої Львівською митницею, договору купівлі-продажу №121022023 від 21.02.2023, укладеного у суб`єкта господарювання ТОВ «ПЛК Груп» (а.с. 20). Представник позивачки адвокат Кочмарьова Т.С. - звернулась до відповідачки з письмовою вимогою № 24 від 10.08.2024р. про повернення боргу з урахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних. Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 205 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України). Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ч. 1 ст. 205 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України). Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Позивачка вказує, що оплатила відповідачу вартість доставки автомобіля в Україну. У позові зазначає, що автомобіль мав бути доставлений відповідачкою з Південної Кореї в порт м.Одеси. Одночасно в цьому з позові вказує, що у відповідачки виник обов`язок доставки цього автомобілю позивачці безпосередньо. За положеннями статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Позивачкою не надано доказів укладення між сторонами договору про надання експедиційних послуг, і клопотання про витребування відповідних доказів судом не заявлено. Надана суду копія рахунку і дві квитанції про оплату не доводить укладення між сторонами договору надання послуг з погодженням його істотних умов (предмету договору, строків виконання тощо). Про непогодженість відносин між сторонами свідчить і те, що сама позивачка у позові спершу вказує, що автомобіль мав бути доставлений у порт, а надалі у тому ж позові переданий їй безпосередньо. Відповідачка, в свою чергу, заперечує існування договірних відносин саме з позивачкою; зазначає, що автомобіль із-за кордону ввезла (і це підтверджується відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 15.05.2024 №31/26-4145 про те, що стосовно автомобіля здійснено первинну реєстрацію), але послуги надавала ТОВ «ПЛК Груп», представнику якого і передала машину. Оскільки в судовому засіданні не встановлено укладення між сторонами справи договору про надання експедиційних послуг стосовно автомобіля Hyundai Sonata, 2014 року випуску, кузов № [NUMBER] і погодження істотних умов цього договору, то у задоволенні як основних, так і похідних позовних вимог суд відмовив. Як видно зі змісту цього рішення у справі № 202/11361/24, відповідачка [PERSON] із позовом не погоджувалася і у відзиві вказувала, що замовник автомобілю уклав договір із ТОВ «ПЛК ГРУП» щодо його придбання, відповідно до умов договору був створений робочий кабінет на сайті, та чат у месенджері «Viber», у якому проводилися спілкування щодо придбання автомобілю, його доставки до України, виставлялися відповідні рахунки на [PERSON] . На суму, що зазначена у позові позивача був виставлений рахунок № BL-20225009574 від 06.05.2022, сума зазначена у рахунку сплачена позивачкою, він був сплачений замість первісного боржника, іншим, за його дорученням. Стверджувала, що правовідносин між позивачкою та відповідачкою, встановлених договором, письмовим або усним, не існує. Відповідно за цю оплату надані послуги на користь ТОВ «ПЛК ГРУП». Усі інші аргументи позивачки зводяться до трактування їх власних перемовин з [PERSON] , до яких відповідачка не має жодного відношення, не є у цих правовідносинах стороною, та не мас прямих зобов`язань перед позивачкою за договором, укладеним останньою з [PERSON] . Як видно із матеріалів справи позивачка 17.02.2022 сплатила відповідачці 67 666,00 грн з призначенням платежу «за експедиційні послуги від [PERSON] », 06.05.2022 сплатила 38615,00 грн з призначенням платежу: рахунок №BL-20225009574 від 06.05.2022р. Hyundai Sonata KMHEC41LBFA669174 (а.с. 9, 10). 10.08.2024 позивачка направляла [PERSON] вимогу про повернення безпідставно набутих коштів з урахуванням інфляційних нарахувань та 3% річних (а.с. 11). У відповідь на вимогу листом представник відповідачки адвокатом Грабовським А.В. надана відповідь про те, що ФОП [PERSON] проводила свою господарську діяльність відповідно до відкритих кодів КВЕД, з 08.12.2021 протягом 2 років, після чого у встановленому законом порядку припинена господарська діяльність, як суб`єкта господарювання у вигляді ФОП. Зазначений у запиті автомобіль марки Hynda-I, модель Sonata, номер кузову [NUMBER] , дійсно був задіяний у господарській діяльності ФОП [PERSON] у наданні послуг на користь ТОВ «ПЛК ГРУП». Вищезазначений автомобіль був переданий з боку ТОВ «ПЛК ГРУП» замовнику - громадянину України [PERSON] . Зазначений громадянин замовляв у ТОВ «ПЛК ГРУП» великий перелік авто та можливо здійснює їх реалізацію третім особам, у діловій переписні іменується як «Royal Cars». На адресу гуртового покупця « [PERSON] » виставлялися рахунки на оплату. Всі вони сплачені на адресу ТОВ «ПЛК ГРУП» та уповноважених на здійснення окремих операцій третіх осіб як юридичних так і фізичних осіб-підприємців. За інформацією, що отримана від ТОВ «ПЛК ГРУП», марки Hyndai, модель Sonata, номер кузову [NUMBER] , був переданий представнику Коновалова Романа, у м. Дніпро, таким чином ТОВ «ПЛК ГРУП» виконав свої зобов`язання перед [PERSON] у повному обсязі. Вважав, що зважаючи на норми статей 527, 528 ЦК України законодавець передбачив можливість виконання зобов`язання іншою особою, відмінною від боржника. Таким чином, ТОВ «ПЛК ГРУП» виконало всі свої зобов`язання перед своїх контрагентом [PERSON] , передало йому в особі представника автомобіль. ФОП [PERSON] на той час належним чином виконало свої зобов`язання перед особами, що сплатили на її користь грошові кошти за надання послуг з її боку, як контрагента ТОВ «ПЛК ГРУП» (а.с. 12). 2. Мотивувальна частина Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду. За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15. Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визцати належним самостійним способом захисту- порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України). Подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Сущу від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, та постановах Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19,від 27 липня 2022 року у справі № 644/3932/18-ц, від 29 березня 2023 року у справі № 643/8385/21, від 18 жовтня 2023 року у справі № 639/6422/21. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (частина перша статті 1212 ЦК України). Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України). Особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності (частина перша статті 267 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Судом встановлено, що як такий факт перерахуванням коштів сторонами не заперечується. Як видно зі змісту рішення у справі № 202/11361/24, відповідачка [PERSON] не заперечувала, що позивачка оплатила виставлений нею рахунок № BL-20225009574 від 06.05.2022, але стверджувала, що правовідносин між позивачкою та відповідачкою, встановлених договором, письмовим або усним не існує. А за цю оплату надані послуги на користь ТОВ «ПЛК ГРУП». До перемовин з [PERSON] відповідачка також не має жодного відношення. У відповідь на вимогу позивачки представник відповідачки вказує, що автомобіль марки Hynda-I, модель Sonata, номер кузову [NUMBER] , був задіяний у господарській діяльності ФОП [PERSON] у наданні послуг на користь ТОВ «ПЛК ГРУП» і був переданий саме ТОВ «ПЛК ГРУП» замовнику - громадянину України [PERSON] , саме він замовляв у ТОВ «ПЛК ГРУП» автомобілі, а потім, можливо, здійснював їх реалізацію третім особам, [PERSON] йому виставлялися рахунки на оплату, вони сплачені на користь ТОВ «ПЛК ГРУП» і це товариство виконало свої зобов`язання перед [PERSON] . Варто відзначити, що у справі № 201/3101/25, у якій рішенням Соборного районного суду міста Дніпра від 02.06.2025 стягнуті з ТОВ «ПЛК ГРУП» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в сумі 84000,00 грн встановлено, що вони сплачені були знідно із рахунком, виставленим ТОВ «ПЛК Груп» 10 листопада 2022 року №SV-20226009734 з призначенням платежу «Платіж за автомобіль» на загальну суму 84000 грн. Суд не приймає посилання на норми статей 527, 528 ЦК України стосовно можливість виконання зобов`язання іншою особою, відмінною від боржника та обставини того, що ТОВ «ПЛК ГРУП» виконало свої зобов`язання перед [PERSON] , передало йому в особі представника автомобіль, тобто ФОП [PERSON] виконала свої зобов`язання перед особами, що сплатили на її користь грошові кошти за надання послуг з її боку, як контрагента ТОВ «ПЛК ГРУП». Відповідно до частини першої статті 528 ЦК України виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жодних доказів існування між суб`єктами - ТОВ «ПЛК ГРУП», [PERSON] ФОП [PERSON] договірних провідности стосовно покладення боржником виконання обов`язку на іншу особу не надано, як і доказів того, що такі обов`язки виплавали із закону. З урахуванням викладеного, вимоги позивачки про стягнення з відповідачки [PERSON] 105982,00 грн безпідставно отриманих коштів підлягають задоволенню. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми ст. 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Із цього моменту виникає передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23). Позивачкою нарахована інфляційна складова боргу в сумі 50849,15 грн, 3 % річних - 10773,58 грн, які відповідачем не спростовані та які також підлягають стягненню з відповідачки за невиконання грошового зобов`язання. Розподіл судових витрат. Щодо судового збору. На підставі ст. 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову із відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 1676,05 грн (а.с. 1). Щодо витрат на правничу допомогу. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited»проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1вищевказаного Закону). Відповідно до статті 19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього ж Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів. Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 25.05.2021р. по справі №910/7586/19 час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. На підтвердження надання правової допомоги позивачем наданий ордер від 01.08.2025 , договір № 21/05-24 про надання правової допомоги від 21.05.2024, укладений з адвокатським Бюро «Кочмарьвої Тетяни» з додатковою угодою № 1/1 від 01.08.2025, якою визначена фіксована вартість послуг в сумі 10000,00 грн, розрахунок послуг та прибутковий касовий ордер № 027 від 01.08.2025 на суму 10000,00 грн (а.с. 24-26). Суд вважає, що ці витрати на надання професійної правничої допомоги підтверджені належними доказами, є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг). З урахуванням задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмір 10000,00 грн. Стосовно «гонорару успіху» в розмірі 25000,00 грн. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020р. у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 7072) (пункт 5.43 постанови). З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підтяв для стягнення із відповідачів передбаченого договором між адвокатом і клієнтом «гонорару успіху» в розмірі 25000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved