Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У грудні 2025 року Комунальне підприємство «Одескомунтранс» (далі-КП«Одескомунтранс») звернулось до суду з зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що 16 жовтня 2025 року о 22 годині 35 хвилин у м. Одесі, [PERSON] , керуючи в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом марки «BMW 530D» д.н. [NUMBER] по вул. Федора Пішеніна (Лип Івана та Юрія),26, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на сміттєвий бак та припаркований транспортний засіб марки «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.п. 12.1ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2025 року (справа №521/18815/25) [PERSON] був визнаний винним за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч.1 ст.130 КУпАП України ДТП та притягнутий до адміністративної відповідальності в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП України у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. В результаті ДТП, 16 жовтня 2025 року було знищено, пошкоджено два пластикові контейнери для збору твердих побутових відходів, об`ємом 1100 л., які обліковуються на балансі КП«Одескомунтранс» та належать останньому на підставі договору на закупівлю товару №26/07-2024 Т від 26 липня 2024 року та видаткової накладної №1526. Факт передачі постачальником КП«Одескомунтранс» двох пластикових контейнерів для збору твердих побутових відходів підтверджується актом прийому-передачі товарів №1647 від 06 серпня 2024 року. Вартість одного пластикового контейнера становить 6780,00 грн. з ПДВ. КП«Одескомунтранс» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 02 липня 2025 року №3235-V111. Основним предметом діяльності підприємства є надання у встановленому законом порядку послуг з управління побутовими відходами (збирання, перевезення, відновлення та видалення відходів) в межах території Хаджибейського району міста Одеси. Отже, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 жовтня 2025 року КП«Одескомунтранс» з вини [PERSON] , були нанесені збитки у розмірі 13560,00 грн. Таким чином, діями відповідача КП«Одескомунтранс» спричинена матеріальна шкода у розмірі 13560,00 грн. Відповідач в добровільному порядку заподіяну ним КП«Одескомунтранс» матеріальну шкоду, не відшкодував. Посилаючись на те, що діями відповідача, КП«Одескомунтранс» була завдана матеріальна шкода, яку відповідач відмовляється добровільно відшкодувати, позивач просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заподіяну матеріальну шкодув розмірі 13560,00 грн. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн. Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання (а.с. 36-37). Представник позивача, діюча за довіреністю від 11 серпня 2025 року №536 в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, надав через канцелярію суду заяву про підтримання позовних вимог, просив суд їх задовольнити у повному обсязі та розглянути справу за його відсутністю (а.с. 40). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання був повідомлений відповідно до вимог ст.128 ЦПК України (а.с.39,41). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Хаджибейського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до постанови Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 10 травня 2023 року № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Частиною 2 ст. 279 ЦПК України встановлено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності відповідача, який своєчасно і належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються розділом третім главою 82 книги п`ятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно зі статтями 1166, 1167 ЦК України діє презумпція вини завдавача шкоди, тому не позивач має доводити вину, а відповідач має довести відсутність своєї вини. Судом встановлено, що КП«Одескомунтранс» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 02 липня 2025 року №3235-V111 (а.с.8-14). Основним предметом діяльності підприємства є надання у встановленому законом порядку послуг з управління побутовими відходами (збирання, перевезення, відновлення та видалення відходів) в межах території Хаджибейського району міста Одеси. Розпорядженням Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради від 05 березня 2024 року №219/01-06 «Про визначення юридичної особи, яка здійснюватиме збирання та перевезення твердих побутових відходів спеціально обладнаними для цього транспортними засобами на території Хаджибейського району міста Одеси, КП «Одескомунтранс» визначено переможцем конкурсу з визначення юридичних осіб, які здійснюватимуть збирання та перевезення твердих побутових відходів у межах території Хаджибейського району міста Одеси (а.с.13-14). Встановлено, що 16 жовтня 2025 року о 22 годині 35 хвилин у м. Одесі, [PERSON] , керуючи в стані алкогольного сп`яніння транспортним засобом марки «BMW 530D» д.н. [NUMBER] по вул. Федора Пішеніна (Лип Івана та Юрія),26, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на сміттєвий бак та припаркований транспортний засіб марки «Renault Megane», д.н.з. [NUMBER] , чим порушив вимоги п.п. 12.1ПДР, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Вина відповідача [PERSON] підтверджується Постановою Хаджибейського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2025 року (справа №521/18815/25) (а.с.5-6). Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи вбачається, що у результаті ДТП, 16 жовтня 2025 року було знищено, пошкоджено два пластикові контейнери для збору твердих побутових відходів, об`ємом 1100 л., що підтверджується фотофіксацією (а.с.24,25,26,27,28,29,30). Встановлено, що два пластикових контейнера для збору твердих побутових відходів, об`ємом 1100 л. належать КП«Одескомунтранс» на підставі договору на закупівлю товару №26/07-2024 Т від 26 липня 2024 року, видаткової накладної №1526 (а.с.17-19,22). Факт передачі КП«Одескомунтранс» двох пластикових контейнерів для збору твердих побутових відходів підтверджується актом прийому-передачі товарів №1647 від 06 серпня 2024 року, підписаного ТОВ «СКЛАД СЕРВІС КИЇВ» та КП«Одескомунтранс» (а.с.23). Встановлено, що два пластикових контейнера для збору твердих побутових відходів, об`ємом 1100 л., обліковуються на балансі КП«Одескомунтранс, що підтверджується довідками №№854,855 від 01 грудня 2025 року (а.с.15,16). Вартість одного пластикового контейнера становить 6780,00 грн. з ПДВ. Отже, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16 жовтня 2025 року з вини [PERSON] , були нанесені КП«Одескомунтранс» збитки у розмірі 13560,00 грн. Таким чином, діями відповідача КП«Одескомунтранс» спричинена матеріальна шкода у розмірі 13560,00 грн. Відповідач в добровільному порядку заподіяну ним КП«Одескомунтранс» матеріальну шкоду, не відшкодував. Згідно з ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частин першої-третьої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною 5 ст. 1187 ЦК встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Тобто, зазначеною нормою закону встановлено відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини в цьому його володільця. На володільця не може бути покладено обов`язок з відшкодування такої шкоди, лише якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, саме відповідач повинен довести, що шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» за № 4 від 01 березня 2014року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Частиною 2 ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. За таких обставин, суд вважає, що на користь позивача слід стягнути з відповідача суму матеріальної шкоди в розмірі 13560,00 грн. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Судовий збір у справі складає 3028,00грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (а.с.31). Оскільки позовні вимоги задоволенні у повному обсязі, то судовий збір у розмірі 3028,00грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved