Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісяця, починаючи стягувати аліменти з дати подання позову 29.09.2025 і до закінчення сином навчання або до досягнення ним 23 років. Позов обґрунтовується тим, що сторони мають спільного повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . З 01 вересня 2023 року є студентом КЗ «Чернігівський базовий фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги. Оскільки відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина не надає, позивачка звертається до суду з цим позовом. Ухвалою судді від 23 жовтня 2025 року прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. У судове засідання позивачка не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином. 01.12.2025 на адресу суду надійшло письмове клопотання позивачки про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Крім цього, позивачка не заперечувала щодо заочного розгляду справи (а. с. 25). Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за адресою місця його реєстрації згідно з відомостями відділу ЦНАП Городнянської міської ради Чернігівської області від 03.10.2026: [ADDRESS] (а. с. 12). Згідно із відмітками поштового відділення поштові відправлення з судовою повісткою про виклик в судові засідання на 18.11.2025, 19.12.2025 та 29.01.2026 отримані адресатом (а. с. 18, 23, 29). Від відповідача відзиву на позов не надійшло, про поважні причини неявки суд не повідомлений. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, не подав відзив і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, не подав відзиву на позов, представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась за відсутності всіх учасників справи, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та вивчивши матеріали справи, з`ясувавши позицію позивачки по суті заявлених ним позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені доказами, зібраними по справі, виходячи з такого. Дослідженням заочного рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 08 жовтня 2021 року у справі №732/1279/21 установлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 22 листопада 2021 року (а. с. 2-3). З дослідженого свідоцтва про народження серії [NUMBER] установлено, що [PERSON] народився [INFO] , місце народження с. Перепис Городнянського району Чернігівської області, його батьками зазначені: [PERSON] , [PERSON] (а. с. 5). З дослідженої в судовому засіданні довідки КЗ «Чернігівський базовий фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради №487 від 18.09.2025 установлено, що [PERSON] є студентом 3 курсу Б групи, спеціальності 223 «Медсестринство» освітньо-професійною програмою «Сестринська справа» Комунального закладу «Чернігівський базовий фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради з 01 вересня 2023 року. Навчається на денній формі, за держзамовленням. Строк навчання закінчується 30 червня 2027 року (а. с. 8). Згідно із приписами ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання, що визначено ч. 2 ст. 199 СК України. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Положеннями ст. 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] на цей час є повнолітнім, він продовжує навчання, форма навчання денна, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Відповідач має змогу таку допомогу надавати, оскільки є працездатним, а тому з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивачки. З урахуванням того, що відповідач відзиву на позов не подав, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з нього на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина в період його навчання у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. У п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України зазначено, що рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved