Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

01 серпня 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі - ТОВ «Юніт Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 червня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») та [PERSON] був укладений договір кредитної лінії № 163941369 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Відповідач підписав кредитний договір електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV8Y37H, ввівши ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Так», що є підтвердженням підписання договору. За умовами кредитного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 25000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. Договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 25000 грн. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення якого 02 липня 2028 року. 02 червня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», через банк провайдер, перерахувало грошові кошти в сумі 25000 грн. на банківську карту № [NUMBER] відповідача. Таким чином, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, що підтверджується копією платіжного доручення. 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу № 28/1118-01 строком його дії до 28 листопада 2019 року, який з урахуванням додаткових угод до нього строк його дії продовжено до 31 грудня 2024 року. Предметом Договору факторингу № 28/1118-01 (з урахуванням додаткових угод до нього) є відступлення прав вимоги, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги та до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі за договором кредитної лінії № 163941369 від 02 червня 2023 року. В подальшому 27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 27/0524-01, за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі за договором кредитної лінії № 163941369 від 02 червня 2023 року. 04 черевня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги й до [PERSON] за договором кредитної лінії № 163941369 від 02 червня 2023 року на загальну суму 116105 грн. Посилаючись на викладене, а також на те, що відповідач [PERSON] не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором, його заборгованість за договором станом на 01 серпня 2025 року становить 116105 грн., з яких: 25000 грн. - заборгованість по кредиту; 91105 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Ухвалою від 05 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 03 вересня 2025 року було витребувано в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо емітування на ім`я [PERSON] платіжної картки, маска картки № [NUMBER] ; або будь-якої іншої платіжної картки; щодо факту зарахування коштів на картковий рахунок маска карти № [NUMBER] у період з 02 червня по 07 червня 2023 року у сумі 25000 грн.; чи є/був номер телефону [NUMBER] фінансовим номером телефону за картковим рахунком маска картки № [NUMBER] та чи знаходиться/знаходився номер телефону [NUMBER] в анкетних даних [PERSON] ; у разі підтвердження зарахування коштів на картковий рахунок-маска карти № [NUMBER] , що належить [PERSON] за період з 02 червня по 07 червня 2023 року у сумі 25000 грн. надати первинні документи бухгалтерського обліку (банківські виписки/платіжні інструкції/доручення ), що підтвердять дану інформацію; у випадку неможливості надати вищезгадані первинні документи, просимо надати інші, прирівняні до них (довідки/листи, що підтверджують факт зарахування коштів на рахунок позичальника); повний номер рахунка маска картки № [NUMBER] , що належить [PERSON] . Ухвалу суду 24 вересня 2025 року було виконано. Ухвалою від 18 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Учасники справи в судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Позивач просив проводити розгляд справи за його відсутності, зазначивши про це в позовній заяві в якій крім того, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій крім того, просив долучити до матеріалів справи надані ним документи, а саме довідку Управління СБ України в Миколаївській області, посвідчення УБД, ксерокопію паспорта та врахувати при вирішенні рішення, що він є військовослужбовцем, а також вказав, що позов визнає частково лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту. Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 02 червня 2023 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з заявкою на отримання грошових коштів в кредит, вказав бажану суму кредиту, строк кредитування, номер банківської карти та свої персональні дані (а.с. 31). 02 червня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 163941369 (зв. бік а.с. 42, а.с. 43-51). За умовами кредитного договору [PERSON] отримав кредит в розмірі 25000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, та зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. Договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 25000 грн. одразу після укладення договору, орієнтовна дата повернення - 02 липня 2028 року. Вказаний договір кредитної лінії підписано [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора MNV8Y37H. Таким чином, суд приходить до висновку, що на момент укладення договору [PERSON] був належним чином поінформованим про умови кредитування, орієнтовну загальну вартість кредиту та ним підтверджено отримання пояснень щодо суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього в разі невиконання зобов`язань за договором, на що останній погодився, застосувавши електронний підпис з одноразовим ідентифікатором. У відповідності до копії платіжного доручення від 02 червня 2023 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснила переказ коштів згідно з договором № 163941369 від 02 червня 2023 року на платіжну картку [PERSON] № 5457-08ХХ-ХХХХ-7903 в розмірі 25000 грн. (а.с. 21). Здійснення вказаної транзакції також підтверджується повідомленням ПАТ «Приватбанк» та відображено в «Електронному переліку транзакцій з ідентифікацією» (а.с. 124-126). 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого з урахуванням додаткових угод до нього становив до 31 грудня 2024 року, предметом Договору факторингу № 28/1118-01 є відступлення прав вимоги, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до реєстру прав вимоги до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників, в тому числі й за кредитним договором № 163941369 від 02 червня 2023 року. (а.с. 85-97). 27 травня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 27/0524-01, за умовами якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі за договором кредитної лінії № 163941369 від 02 червня 2023 року (а.с. 79-84). 04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу № 04/06/25-Ю за умовами якого до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги, що зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, в тому числі й за договором кредитної лінії № 163941369 від 02 червня 2023 року на загальну суму 116105 грн. (а.с. 69-78). Відповідно до виписки з особового рахунку за договором кредитної лінії № 163941369 від 02 червня 2023 року сума заборгованості за вказаним договором станом на 25 червня 2025 року становить 116105 грн., з яких: 25000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 91105 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с 58-61). Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України). За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між сторонами склалися правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Законом України «Про електрону комерцію». Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до п. 5, 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Щодо доводів відповідача про звільнення його як військовослужбовця від сплати заборгованості за нарахованими відсотками, суд дійшов наступного. Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 рокута триває по теперішній час. За змістом ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У ч. 4 ст. 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно до п. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з тим п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 21 травня 2007 року та до теперішнього часу проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Миколаївській області, що підтверджується довідкою Управління Служби безпеки України в Миколаївській області від 11 березня 2025 року № 80/79 та відповідно до посвідчення № [NUMBER] від 18 серпня 2023 року він є учасником бойових дій (а.с. 138, 139). Таким чином, [PERSON] , як військовослужбовцю, не повинні були нараховуватися проценти за кредитним договором, оскільки на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». З урахуванням викладеного, а також того, що позивач свій процесуальний обов`язок доказування виконав - довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та наявності у відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд дійшов висновку про обґрунтованість та необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за договором кредитної лінії № 163941369 від 02 червня 2023 року в розмірі 25000 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, виходячи з принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 521 грн. 60 коп. та 7000 грн. в рахунок витрат на професійну правничу допомогу, що підтверджується договором № 05/06/25-01 про надання правничої допомоги від 05 червня 2025 року, додатковою угодою № 25770730015 до договору про надання правничої допомоги від 05 червня 2025 року та актом прийому передачі наданих послуг від 05 червня 2025 року (а.с. 53-57). На підставі викладеного,

Outcome: partial