Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

23.06.2025 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов позов ТОВ «Цикл Фінанс» до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13.03.2020 між АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» та [PERSON] укладено Кредитний договір №22037000318115. Відповідно до умов якого, цільове призначення кредиту: на споживчі потреби, з фіксованою процентною ставкою за користування, яка нараховується на строкову заборгованість за кредитом. Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами цього кредитного договору та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за договором. Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України. 28 березня 2024 року, згідно умов Договору факторингу № 28/03/24, АТ «БАНК КРЕДИТ ДНІПРО» (ЄДРПОУ 14352406) відступлено право вимоги за Кредитним Договором № 22037000318115 від 13.03.2020 року на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС», а відповідно ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» набуто право вимоги до відповідача. Згідно Договору факторингу сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 104016,77 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту: 71139,9 грн.; заборгованість по відсотках: 1,51 грн.; заборгованість по комісії: 32875,36 грн. В зв`язку із викладеними обставинами, позивач просить суд стягнути із [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації: [ADDRESS] ) на користь ТОВ «ЦИКЛ ФІНАНС» (04112, м. Київ, р-н Шевченківський, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, код ЄДРПОУ: 43453613, [NUMBER] у АТ «СЕНС БАНК», код банку (МФО) 300346) заборгованість за Кредитним договором №22037000318115 від 13.03.2020 року у розмірі 104016,77 грн., а також судовий збір та витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн. 00 коп. 01.12.2025 року адвокатом відповідача Гаращак В.В., подано відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги [PERSON] визнаються частково, з підстави того, що комісія за кредитним договором нарахована всупереч законодавству України, а тому дана умова договору є нікчемною, відповідно вимога щодо сплати комісії не підлягає задоволенню. Відповідачкою було сплачено 22423,97 в рахунок тіла заборгованості та 51017,60 в рахунок комісії по кредиту. При наявній нікчемній умові щодо сплати комісії, така сплата комісії підлягає зарахуванню в тіло кредиту. Таким чином, заборгованість по кредиту складає 20123,81 грн. Відтак, сума заборгованості за тілом кредиту та процентами складає 71139,90 +1,51 = 71141,41 грн. Отже, фактично тіло заборгованості на даний момент складає 72936,03 грн. Однак вважає, що дана сума є завищеною та не відповідає розміру фактично сплачених грошових коштів відповідачкою. Згідно банківської виписки по особистому рахунку відповідача за період з 13.03.2020 року по 27.03.2024 року, який був долучений позивачем, вбачається, що загальна сума нарахованих комісій становить 90687,36 грн. З виписки з особистого розрахунку відповідачки, що додана позивачем до позовної заяви (сторінки 201-229 банківської виписки) вбачається, що відповідачкою, окрім погашення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 22 423,97 грн., також було сплачено комісію по кредиту в загальному розмірі 51017,60 грн. (детальний розрахунок сплачених платежів по комісії додається до відзиву). Залишкова заборгованість, як зазначає сам позивач за комісією становить - 32875,36 грн. Як було зазначено вище, умови щодо нарахування комісій за обслуговування кредиту є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» та актуальною практикою Верховного Суду. Підсумовуючи зазначене, загальна сума заборгованості за комісією, яка була заявлена позивачем, у розмірі 32 875,36 грн - підлягає списанню, а сума вже стягнутої комісії з відповідачки у розмірі 51017,73 грн - підлягає зарахуванню в тіло кредиту. Тобто, заявлені позовні вимоги - 104016,77 грн., з яких 32 875,36 грн, підлягає зменшенню до 71141,41 грн. (з яких 71 139,9 грн - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість по відсотках - 1,51 грн.). З урахуванням того, що відповідачкою було сплачено незаконну комісію в зарахуванню в рахунок основної заборгованості. Тобто, сума заборгованості за кредитним договором складає: 71 139,90 (тіло заборгованості) - 51017,60 (сума сплаченої комісії) + 1,51 (проценти) = 20123,81 грн. За таких обставин, всі суми, що стягували з відповідачки в якості погашення комісії за надання кредиту слід скасувати та на відповідну суму зменшити заборгованість за тілом кредиту, а саме до 20123,68 грн. Саме у такому розмірі відповідачка визнає позовні вимоги і просить їх зменшити. Позивач не довів належними, достатніми та допустимими доказами тієї обставини, що відповідачка була повідомлена про заміну кредиторів у кредитному зобов`язанні та що їй було надано докази переходу до позивача прав у кредитному зобов`язанні. Представником позивача Кеню Д.В. в позовній заяві вказано про можливість розгляду справи без його участі. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, встановив наступне. Судом встановлено, що 13 березня 2020 року [PERSON] уклала з АТ «Банк Кредит Дніпро», кредитний договір №22037000318115, згідно умов якого, позичальнику [PERSON] надано на споживчі потреби кредитодавцем кредит в сумі 95360 грн. 00 коп., строком на 48 місяців, з датою повернення 13 березня 2024 року. Даним договором визначено щомісячну комісію за обслуговування кредиту з 13.03.2020 року по 12.04.2021 року 3% від суми кредиту, а з 13.04.2021 року по 12.04.2022 року 1,5% від суми кредиту, з 13.04.2023 року по 13.03.2024 року 0,925% від суми кредиту. Процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та нараховується у наступному розмірі: на строкову заборгованість за кредитом: 0,001% річних, на прострочену заборгованість за кредитом: 50,0%. За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами у цій справі виникли договірні зобов`язання, які випливають з кредитного договору№22037000318115 від 13 березня 2020 року, ними дотримано письмову форму укладення кредитного договору, цей договір є укладеним відповідно до вимог ст. 639, 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами кредитного договору було досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства, заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» є правонаступником Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з [PERSON] . Щодо зауваження представника відповідача про те, що [PERSON] не отримувала повідомлення про зміну кредитора та доказів сплати відступлення права вимоги, то суд зазначає про те, що заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на права та обов`язки боржника і не потребує його згоди, якщо така згода не передбачена договором або законом. Негативні наслідки можуть мати місце саме для нового кредитора, а не боржника у зобов`язані. Під час розгляду справи встановлено, та сторонами не оспорювалось належне виконання, у виді надання кредитором позичальнику [PERSON] кредитних коштів. Тобто, кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Відповідач скористалася наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за кредитним договором не виконала, в результаті чого виникла заборгованість. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 27.03.2025 року, позивач наполягає, що остання складає 104016,77 грн., із яких: заборгованість по тілу кредиту: 71139,9 грн.; заборгованість по відсотках: 1,51 грн.; заборгованість по комісії: 32875,36 грн. Закон «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Але, згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Нарахування комісії за надання кредиту є незаконним, адже воно суперечить імперативним нормам законодавства, зокрема положенням Закону України «Про споживче кредитування» та Цивільного кодексу України, які прямо забороняють встановлення будь-яких додаткових платежів за дії кредитора, що є його обов`язком за договором. Така комісія фактично покладає на споживача витрати, не передбачені законом і не пов`язані з реальним наданням додаткових послуг, а відтак не підлягає стягненню з позичальника. Дане твердження підтверджується також практикою Верховного Суду у справі, а саме, у Постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі №202/5330/19 вказано, що у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Окрім того, Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 у справі №727/5461/23 зазначив наступне: А саме, якщо у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому АТ КБ «ПриватБанк» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України "Про споживче кредитування". Перелік додаткових та супутніх банківських послуг Кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту, суду не надані. Крім того, судом встановлено, з розрахунку заборгованості наданого позивачем, що відповідачем [PERSON] сплачено кредитору в якості погашення простроченої комісії грошові кошти у сумі 51017 грн. 60 коп., а також здійснено погашення комісії на суму 2384 грн. 00 коп. Тому, з огляду на викладене, нікчемність умов договору про нарахування комісії, проведені відповідачем платежі на її погашення, суд погоджується з наданим представником відповідача розрахунком заборгованості, за яким загальна сума заборгованості за комісією, яка була заявлена позивачем у розмірі 32875,36 грн. підлягає списанню, а сума вже сплаченої комісії відповідачем [PERSON] у розмірі 51017,60 грн. підлягає зарахуванню в тіло кредиту. Заявлені позовні вимоги у сумі 104016,77 грн., з яких 32875,36 грн. є пред`явленою сумою заборгованості по комісії, підлягають зменшенню до 71141,41 грн. (з яких 71139,9 грн - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість по відсотках - 1,51 грн.), а сплачена відповідачем комісія у сумі 51017,60 грн. підлягає зарахуванню в рахунок основної заборгованості. Таким чином, сума заборгованості за кредитним договором становить 20123,81 грн, виходячи з розрахунку: 71139,90 (тіло заборгованості) - 51017,60 (сума сплаченої комісії) + 1,51 (проценти). Тобто, судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит, яке підлягає судовому захисту, у сумі, що складає 20123,81 грн., в зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з підстав викладених вище. Щодо питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Судом встановлено, що позивачу ТОВ «Цикл Фінанс» надано правничу допомогу у даній справі адвокатом Кеню Д.В., що підтверджується Договором №43453613 про надання правової допомоги від 02 січня 2025 року, актом про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 03.06.2025 року. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно з роз`яснень, наведених у п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 №10 визначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. З огляду на зазначене, позивач дійсно отримав правову допомогу від адвоката Кеню Д.В., що підтверджено належними доказами, про що вказано вище, а тому не викликає сумнівів, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу у справі. Разом з цим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Враховуючи викладене, з урахуванням складності справи, виконаної адвокатом роботи,

Outcome: partial