Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , яка також представляє інтереси неповнолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про їх виселення без надання іншого жилого приміщення. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що квартира [ADDRESS] належить до державного житлового фонду, попередні наймачі не виявили бажання здійснити приватизацію квартири. При обстеженні вказаної квартири було виявлено, що в ній проживає відповідач з дітьми, яка самовільно вселилась у вказану квартиру. У зв`язку з цим Виконавчим комітетом було подано позов про визнання втратившими право на житло, натомість [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права на користування житловим приміщенням, визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету, визнання недійсним та скасування ордеру на житлове приміщення. Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 21.02.2019 року позов [PERSON] був задоволений, однак постановою Житомирського апеляційного суду від 29.05.2019 року вказане судове рішення було скасовано. Верховний Суд України 03.06.2020 року касаційну скаргу [PERSON] залишив без задоволення, а постанову апеляційної інстанції без змін. Відтак відповідачі самовільно зайняли житлове приміщення та повинні його звільнити, зареєстровані вони по [ADDRESS] . За спірною квартирою [ADDRESS] рахується заборгованість за квартплатою та комунальними платежами. Просить виселити із вказаної спірної квартири відповідачів у справі без надання іншого жилого приміщення. Представник позивача ВК Коростенської міської ради, представник КВЖРЕП №1, служби у справах дітей ВК Коростенської міської ради та третя особа у справі [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідач до суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, будь-яких заяв не надала. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала до державного житлового фонду, в якій була зареєстрована та проживала мати відповідача [PERSON] - [PERSON] , яка 14.12.2017 знята з реєстраційного обліку по смерті. Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 21.02.2018 року № 90 п.1, вирішено виділити житлове приміщення однокімнатну квартиру житловою площею 18,8 кв.м. громадянину [PERSON] : склад сім`ї 4 особи, який перебуває на першочерговій черзі отримання житла, як інвалід війни. Квартира надається з урахуванням квартири [ADDRESS] , житловою площею 28,8 кв.м. Ордер видано на членів сім`ї [PERSON] та [PERSON] . На підставі зазначеного рішення [PERSON] та [PERSON] був виданий ордер КМ№204 на право заселення до квартири. Згідно положень ст.116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідач з дітьми самовільно вселилась у спірну квартиру і там проживає. Разом з тим, належних доказів на підтвердження проживання відповідача з дітьми у спірному житлі суду не надано. Так, згідно даних інформаційного листа Державної прикордонної служби від 13.01.2026 року слідує, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - [INFO] виїхали за межі України. Зазначених обставин позивачем не спростовано. Оскільки позивач не довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог не надавши суду відповідних доказів щодо предмету позову, за таких обставин, заявлені позовні вимоги є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed