Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що з травня 2014 року по жовтень 2018 року вона проживала разом із відповідачем однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, разом подорожували, мали спільний побут, господарство, бюджет. За час відносин сторін у них народилися спільні діти [PERSON] , 2015 року народження, та [PERSON] , 2018 року народження. У подальшому з жовтня 2018 року по січень 2023 року сторонами проживали у Сполучених Штатах Америки в зареєстрованому шлюбі, який укладений 08.10.2018 року. Починаючи з лютого 2023 року стосунки між сторонами погіршилися, внаслідок чого на даний час у США розглядається спір про розірвання їхнього шлюбу. Позивачка вказує, що за час спільного проживання однією сім`єю та за час перебування у зареєстрованому шлюбі подружжя набуло спільне рухоме та нерухоме майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем. Дійти згоди щодо його поділу у добровільному порядку не мають можливості. У зв`язку з цим позивачка просила суд: встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2014 року по січень 2023 року; -визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності 1/2 на транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ» модель «Е 350», 2016 року випуску, ідентифікаційний номер транспортного засобу: [NUMBER] та стягнути з [PERSON] на користь позивача 1/2 вартості цього автомобіля в розмірі 604 500, 00 грн.; -визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності квартиру загальною площею 34 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 2313559032224; - визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності 1/2 частини на нежитлове приміщення, комплекс складів, загальною площею 484,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1817904018109; - визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210400000:07:007:0006, площею 0,0616 га, яка розташована в [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3221281201:01:065:0038, площею 0.12 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3210400000:07:007:0026, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3222485800:03:008:5005, загальною площею 0,0794 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петрівське; - визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер 3222485800:03:008:5508, загальною площею 0,0528 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на нежитлову будівлю, артсвердловина, загальною площею 5,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1482256832244; - визнати за [PERSON] право спільної сумісної власності на нежитлову будівлю, артсвердловина, загальною площею 55,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1482063632244; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] з 80 % частки статутного капіталу ТОВ «Вавіден» (ідентифікаційний код юридичної особи 37555955) в розмірі 310 760, 40 грн.; - стягнути [PERSON] на користь [PERSON] частки статутного капіталу ТОВ «Італ Груп» (ідентифікаційний код юридичної особи 40363240) в розмірі 500, 00 грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] частки статутного капіталу ТОВ «Бізнес Тревел Групп» (ідентифікаційний код юридичної особи 38379748) в розмірі 45 000 грн.; - стягнути з відповідача судові втрати у справі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 липня 2023 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху та запропоновано позивачці усунути її недоліки. 24 липня 2023 року до суду надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області суду від 26 липня 2023 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. 14 вересня 2023 року від третьої особи ТОВ «Вавіден» до суду надійшли пояснення, якими товариство заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Пояснення товариства обґрунтовані відсутністю шлюбних відносин між сторонами та самостійним набуттям кожним із них часток у статутному капіталі ТОВ «Вавіден»: у 2016 році [PERSON] придбав частку у розмірі 100%, а [PERSON] 08 січня 2020 року у розмірі 10%. Станом на час розгляду справи [PERSON] не є учасником товариства. 08 листопада 2023 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Не погоджуючись з доводами позовної заяви відповідач [PERSON] зазначає, що він ніколи не проживав разом із позивачкою однією сім`єю як чоловік і жінка. У спірний період він фактично проживав з іншою жінкою [PERSON] , [INFO] , з якою у нього народилась спільна дитина - [PERSON] , [INFO] . Стверджує, що із позивачкою у них були ділові відносини. Саме із діловими відносинами пов`язані їхні спільні подорожі закордон. Їхні стосунки хоч і були близькими, однак не були притаманними відносинам, які зазвичай складаються між подружжям. Все майно відповідач придбав виключно за власні або запозичені кошти, жодних спільних коштів у них з позивачкою не було. При цьому відповідач не заперечує свою участь в утриманні спільних з позивачкою дітей. У підготовчому судовому засіданні 08 листопада 2023 року представник позивача адвокат Сиротюк Р.В. подав заяву про зміну предмета позову, згідно якої уточнено попередньо заявлені позовні вимоги. Вказала, що між ними 08 жовтня 2018 року був укладений шлюб у США, а тому факт слід встановити з травня 2014 року по 08 жовтня 2018 року. Зважаючи на чинне законодавство вона має право на частину всього нажитого майна і за час спільного проживання, так і за час зареєстрованого шлюбу, в тому числі на частину вартості грошових коштів від розміру внеску до статутного капіталу. Просила суд: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім?єю як чоловік та жінка до реєстрації шлюбу в Сполучених Штатах Америки в період з травня 2014 року по 08 жовтня 2018 року; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: транспортний засіб «MERCEDES-BENZ» модель «Е, 350» 2016 року випуску, днз [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] ; ??квартиру, об?єкт житлової нерухомості загальною площею 34,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] ; ?? нежитлового приміщення, комплексу складів загальною площею 484,6 кв.м по розташовані за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер 3210400000:07:007:0006, площею 0,0616 га, яка розташована в [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер: 3221281201:01:065:0038, площею 0.12 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; ??нежитлову будівлю артвердловина, загальною площею 5,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; ??нежитлову будівлю артсвердловина Р-1, загальною площею 55,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; ??земельну ділянку, кадастровий номер 3222485800:03:008:5508, загальною площею 0.0528 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; ??земельну ділянку, кадастровий номер 3210400000:07:007:0026, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий 3222485800:03:008:5005, загальною площею 0,0794 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петрівське; у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на наступне: частину квартири, об?єкт житлової нерухомості загальною площею 34,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] ; частини нежитлового приміщення, комплекс складів загальною площею 484,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, кадастровий номер 3210400000:07:007:0006, площею 0,0616 га, яка розташована в [ADDRESS] ; частини земельної ділянки, кадастровий номер: 3221281201:01:065:0038, площею 0.12 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; частини нежитлової будівлі артсвердловина, загальною площею 5,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; частини нежитлової будівлі артевердловина Р-1, загальною площею 55,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] .; частини земельної ділянки кадастровий номер 3222485800:03:008:5508, загальною площею 0.0528 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; частини земельної ділянки, кадастровий номер 3210400000:07:007:0026, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, кадастровий номер 3222485800:03:008:5005, загальною площею 0,0794 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петрівське; у порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : 310 760,40 грн компенсації половини вартості внесеного майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАВІДЕН» (код ЄДРПОУ 37555955); ??500,00 грн компенсації половини вартості внесеного майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТАЛ ГРУП» (код ЄДРПО 40363240); ??45 000,00 грн компенсації половини вартості внесеного майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ТРЕВЕЛ ГРУПП» (код ЄДРПОУ 38379748); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 604 500,00 грн в рахунок грошової компенсації частини вартості автомобіля марки «MERCEDES-BENZ» модель «Е350», 2016 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу: [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 13 420,00 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн., витрат на правничу допомогу орієнтовно у розмірі 457 290,89 грн. 27 листопада 2023 року від представника позивача адвоката Сиротюка Р.В. до суду надійшла відповідь на відзив. Додатково вказали, що позивачем подано достатньо доказів на підтвердження факту спільного проживання, в тому числі наявність двох спільних дітей. Свої доводи відповідач будує на збігу певних обставин. Незважаючи на реєстрацію права власності на спірне майно за відповідачем, дане майно спільним майно та вона має право на його частини. Просила позов задоволити. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 лютого 2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Сиротюка Р.В. про витребування з Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601) інформації про перетинання [PERSON] та [PERSON] державного кордону України в період з травня 2014 року по квітень 2018 року. 22 березня 2024 року на адресу суду надійшла інформація від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України з про перетинання [PERSON] та [PERSON] державного кордону України в період з 08.11.2017 року по квітень 2018 року. У підготовчому судовому засіданні 18 квітня 2024 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову. Позивачка додатково вказала, що за час розгляду справи відповідач [PERSON] подарував своє майно своїй матері [PERSON] , намагаючись приховати його від поділу. Дані договори мають бути визнані недійсними, оскільки вчинені у порушення ст.ст.203, 215, 369 ЦК України та ст.65 СК України (без згоди нотаріально посвідченої згоди другого з подружжя). [PERSON] , як мати відповідача, не могла не знати про наявний спір. Тобто сторони правочину діяли недобросовісно, що є безумовною підставою для визнання таких договорів недійсними та в подальшому здійснення судом поділу такого майна. Вважає оспорювані договори такими, що вчинені на зло кредитору (фраудаторний правочин), не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Просила суд: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка до реєстрації шлюбу в Сполучених Ітатах Америки в період з травня 2014 року по 08 жовтня 2018 року; визнати недійсними Договори дарування та застосувати наслідки недійсності правочинів, а саме: договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 3222485800:03:008:5005, загальною площею 0,0794 та, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петрівське укладеного 25 липня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем; договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 3210400000:07:007:0026, загальною площею 0,1 та, яка розташована за адресою: [ADDRESS] укладеного 25 липня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем; договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 3222485800:03:008:5508, загальною площею 0.0528 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладеного 25 лишня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем; договір дарування земельної ділянки кадастровий номер: 3221281201:01:065:0038, площею 0.12 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладеного 25 лишня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем; договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 3210400000:07:007:0006, площею 0,0616 та, яка розташована в [ADDRESS] , земельна ділянка N?б4, укладеного 25 липня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем; договір дарування квартири, об`єкт житлової нерухомості загальною площею 34,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] укладеного 25 липня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леленьовим Іваном Сергійовичем; договір дарування частки комплексу. нежитлового приміщення, комплексу складів запальною площею 484,6 кв.м, що розташовані за адресою: [ADDRESS] укладений 25 липня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем; договір дарування нежитлової будівлі артсвердловина, загальною площею 5,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 28 липня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального око-гу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем; договір дарування нежитлової будівлі артвердловини, загальною площею 55,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 09 лютого 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим Іваном Сергійовичем; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: транспортний засіб «MERCEDES-BENZ» модель «Е, 350» 2016 року випуску, днз [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] ; ??квартиру, об?єкт житлової нерухомості загальною площею 34,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] ; ?? нежитлового приміщення, комплексу складів загальною площею 484,6 кв.м по розташовані за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер 3210400000:07:007:0006, площею 0,0616 га, яка розташована в [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер: 3221281201:01:065:0038, площею 0.12 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; ??нежитлову будівлю артвердловина, загальною площею 5,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; ??нежитлову будівлю артсвердловина Р-1, загальною площею 55,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; ??земельну ділянку, кадастровий номер 3222485800:03:008:5508, загальною площею 0.0528 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; ??земельну ділянку, кадастровий номер 3210400000:07:007:0026, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий 3222485800:03:008:5005, загальною площею 0,0794 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петрівське; у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на наступне: транспортного засобу «MERCEDES-BENZ» модель «Е, 350» 2016 року випуску, днз [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] ; частину квартири, об?єкт житлової нерухомості загальною площею 34,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] ; частини нежитлового приміщення, комплекс складів загальною площею 484,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, кадастровий номер 3210400000:07:007:0006, площею 0,0616 га, яка розташована в [ADDRESS] ; частини земельної ділянки, кадастровий номер: 3221281201:01:065:0038, площею 0.12 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; частини нежитлової будівлі артсвердловина, загальною площею 5,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; частини нежитлової будівлі артевердловина Р-1, загальною площею 55,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] .; частини земельної ділянки кадастровий номер 3222485800:03:008:5508, загальною площею 0.0528 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; частини земельної ділянки, кадастровий номер 3210400000:07:007:0026, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, кадастровий номер 3222485800:03:008:5005, загальною площею 0,0794 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петрівське; у порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : 310 760,40 грн компенсації половини вартості внесеного майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАВІДЕН» (код ЄДРПОУ 37555955); ??500,00 грн компенсації половини вартості внесеного майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТАЛ ГРУП» (код ЄДРПО 40363240); ??45 000,00 грн компенсації половини вартості внесеного майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ТРЕВЕЛ ГРУПП» (код ЄДРПОУ 38379748); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви, судовий збір за подання заяви про забезпечення позову, витрат на правничу допомогу орієнтовно у розмірі 457 290,89 грн. Разом із заявою про зміну предмету позову представник позивача подав клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідачів: [PERSON] , та [PERSON] , в якості третьої особи - приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича. Водночас представником позивача адвокатом Сиротюком Р.В. подано клопотання про витребування у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. належним чином завірені копії договорів відчуження спірного нерухомого майна. У підготовчому судовому засіданні 20 листопада 2024 року залучено в якості співвідповідачів: [PERSON] , та [PERSON] , в якості третьої особи - приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 20.11.2024 року клопотання представника позивача задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. належним чином завірені копії договорів відчуження спірного нерухомого майна. 03 січня 2025 року від приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С. до суду надійшли копії договорів, на підставі яких [PERSON] було здійснено відчуження спірного нерухоме майно (т.5, т.6 а.с.1-78). 25 лютого 2025 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача представника відповідача [PERSON] адвоката Ступак Тетяни Олександрівни. Не погоджуючись з доводами позовної заяви відповідач зазначає, що її син ніколи не проживав разом із позивачкою однією сім`єю як чоловік і жінка. У спірний період син проживав разом з нею в [ADDRESS] . За вказаною адресою разом із відповідачами проживали [PERSON] та їх донька [PERSON] , 2009 року народження. Про відносини її сина з [PERSON] їй відомо, однак позивачка разом з онуком проживала окремо від відповідача в [ADDRESS] . Просила відмовити у задоволенні позову. 15 квітня 2025 року від представника позивача адвоката Кєєр О.С. надійшла відповідь на відзив відповідача [PERSON] . Додатково вказали, що всі посилання відповідачки є надуманими та спростовуються поданими доказами. Крім того, сам [PERSON] у своїх поясненнях на заборонний судовий наказ щодо домашнього насильства. Просили позов задоволити. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області 15.04.2025 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Криштофа Р.С. про витребування у приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Апишкової Зінаїди Іванівни (місцезнаходження: 08131, Київська область, Бучанський район, село Софіївська Борщагівка, вул. Соборна, 46, оф. 49) належним чином завірені копії документів, а саме Договору дарування квартири від 22.11.2016 року, посвідченого зазначеним нотаріусом, зареєстрованого у реєстрі за № 9021, та всіх інших документів, на підставі яких він укладався. 05.05.2025 року на електрону поштову адресу суду надійшла відповідь приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Апишкової З.І. про припинення нею нотаріальної діяльності та передання всіх справ до державного архіву. Оскільки позивач не заперечувала факт вчинення нею правочину - Договору дарування квартири від 22.11.2016 року, посвідченого зазначеним нотаріусом, зареєстрованого у реєстрі за № 9021, відповідач [PERSON] не наполягав на повторному витребуванню відповідних документів з державного архіву. 06 травня 2025 року до суду надійшла заява від представника позивача адвоката Кєєр О.С. про зміну предмету позову, вказувала на необхідність конкретизація позовних вимог для реального виконання судового рішення та захисту прав позивачки. Згідно остаточних заявлених позовних вимог [PERSON] просила суд: встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю як чоловік та жінка до реєстрації шлюбу в Сполучених Штатах Америки в період з травня 2014 року по 08.10.2018 року; визнати недійним договори дарування та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом повернення у власність [PERSON] майна за наступними правочинами: договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 3222485800:03:008:5005, загальною площею 0,0794 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Бучанський (Києво-Святошинський) р-н., с. Петрівське, укладений 25 липня 2023 року та посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С.; договір дарування квартири загальною площею 34 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 2313559032224, укладений 25 липня 2023 року та посвідчений приватним нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С.; договір дарування нежитлового приміщення, комплекс складів, загальною площею 484,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1817904018109; укладений 25 липня 2023 року та посвідчений приватним нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С.; договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 3210400000:07:007:0006, площею 0,0616 га, яка розташована в [ADDRESS] , укладений 25 липня 2023 року та посвідчений приватним нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С.; договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 3221281201:01:065:0038, площею 0,12 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 25 липня 2023 року та посвідчений приватним нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С.; договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 3210400000:07:007:0026, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 25 липня 2023 року та посвідчений приватним нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С.; договір дарування земельної ділянки кадастровий номер 3222485800:03:008:5508, загальною площею 0,0528 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , укладений 25 липня 2023 року та посвідчений приватним нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С.; договір дарування нежитлової будівлі, артсвердловина, загальною площею 5,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1482256832244, укладений 28 липня 2023 року та посвідчений приватним нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С.; договір дарування нежитлової будівлі, артсвердловина, загальною площею 55,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1482063632244, укладений 28 липня 2023 року та посвідчений приватним нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С.; визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] наступне майно: транспортний засіб «MERCEDES-BENZ» модель «Е, 350» 2016 року випуску, днз [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] ; ??квартиру, об?єкт житлової нерухомості загальною площею 34,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] ; ?? нежитлового приміщення, комплексу складів загальною площею 484,6 кв.м по розташовані за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер 3210400000:07:007:0006, площею 0,0616 га, яка розташована в [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер: 3221281201:01:065:0038, площею 0.12 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; ??нежитлову будівлю артвердловина, загальною площею 5,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; ??нежитлову будівлю артсвердловина Р-1, загальною площею 55,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; ??земельну ділянку, кадастровий номер 3222485800:03:008:5508, загальною площею 0.0528 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; ??земельну ділянку, кадастровий номер 3210400000:07:007:0026, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий 3222485800:03:008:5005, загальною площею 0,0794 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петрівське; у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на наступне: частину транспортного засобу «MERCEDES-BENZ» модель «Е, 350» 2016 року випуску, днз [NUMBER] , ідентифікаційний номер транспортного засобу [NUMBER] ; частину квартири, об?єкт житлової нерухомості загальною площею 34,0 кв.м за адресою: [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, кадастровий номер 3210400000:07:007:0006, площею 0,0616 га, яка розташована в [ADDRESS] ; частини земельної ділянки, кадастровий номер: 3221281201:01:065:0038, площею 0.12 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; частини нежитлової будівлі артсвердловина, загальною площею 5,5 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; частини нежитлової будівлі артевердловина Р-1, загальною площею 55,6 кв.м, що розташована за адресою: [ADDRESS] .; частини земельної ділянки кадастровий номер 3222485800:03:008:5508, загальною площею 0.0528 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; частини земельної ділянки, кадастровий номер 3210400000:07:007:0026, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; частину земельної ділянки, кадастровий номер 3222485800:03:008:5005, загальною площею 0,0794 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Петрівське; у порядку поділу майна подружжя [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по за кожним право приватної власності на частину нежитлового приміщення, комплекс складів загальною площею 484,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; у порядку поділу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] : 310 760,40 грн компенсації половини вартості внесеного майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАВІДЕН» (код ЄДРПОУ 37555955); ??500,00 грн компенсації половини вартості внесеного майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІТАЛ ГРУП» (код ЄДРПО 40363240); ??45 000,00 грн компенсації половини вартості внесеного майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ТРЕВЕЛ ГРУПП» (код ЄДРПОУ 38379748); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП [NUMBER] ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 13 420,00 грн., судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн., витрат на правничу допомогу орієнтовно у розмірі 457 290,89 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду. У судовому засіданні позивач та її представники позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник заперечили проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] та її представник просили суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши думку учасників справи, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Згідно із частинами 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Згідно статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 23 квітня 2020 року у справі № 686/8440/16-ц. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини. Верховний Суд у постанові від 08.12.2021 року, справа № 531/295/19, дійшов висновку, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), та Верховним Судом у постановах від 09 січня 2020 року у справі № 186/421/17 (провадження № 48280св18); від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20) та від 01 вересня 2021 року у справі № 523/9720/17 (провадження № 61-7715св21). Згідно з частини 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 р. у справі №6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 р. у справі №466/3769/16, від 27 лютого 2019 р. у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 р. у справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 р. у справі №490/10757/16-ц. При вирішенні вимоги позивача щодо встановлення факту її спільного проживання з відповідачем однією сім`єю як чоловік та жінка до реєстрації шлюбу в Сполучених Штатах Америки в період з травня 2014 року по 08.10.2018 року суд враховую наступне. На підтвердження зазначених вище обставин позивач надала суду спільні фотографії, докази спільного відпочинку разом із відповідачем закордоном та докази народження спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Зі змісту наявної у матеріалах справи копії паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 29.09.2000 року, вбачається, що відповідач з 04.11.2011 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних наявного у матеріалах справи копії паспорту громадянина України [PERSON] серії [NUMBER] , виданого 29.04.2003 року, позивач з 30.04.2003 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідні адреси реєстрації міста проживання сторін зазначені ними у по заявах по суті справи та заявах з процесуальних питань. При цьому, [PERSON] не надано жодних письмових доказів, на підставі яких можна було б встановити обставини її спільного проживання разом з відповідачем у період з травня 2014 року по серпень 2015 року за адресою: [ADDRESS] . Позивач також не надала суду жодних письмових доказів щодо обставин її спільного проживання разом з відповідачем у період з вересня 2015 року по квітень 2018 року за адресою: [ADDRESS] . Суд критично сприймає допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] ( [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] ), щодо обставин спільного проживання [PERSON] разом з [PERSON] у період з травня 2014 по квітень 2018 року, оскільки вона є матір`ю позивачки та її покази є протилежними показам, допитаної у судовому засіданні свідку [PERSON] ( [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] ), яка навпаки заперечує обставини спільного проживання її сина [PERSON] разом з [PERSON] у спірний період. При цьому суд також враховує ймовірну заінтересованість зазначених свідків у даній справі. Показання допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] ( [INFO] , адреса місця проживання: [ADDRESS] ) ґрунтуються на повідомленнях інших осіб. Так, свідок зазначила, що інформація щодо спільного проживання [PERSON] разом [PERSON] у спірний період, та фактичних відносин між сторонами, які притаманні подружжю, відома їй зі слів позивача. Особисто свідок ніколи не відвідувала сторін за місцем проживання відповідача і не може підтвердити обставини спільного побуту за будь-якою із заявлених адрес місця проживання, наявності у сторін спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла чи його ремонт. Суд вважає, що принципово важливо розмежовувати показання свідка, що ґрунтуються на його особистому сприйнятті (побачене, почуте, відчуте ним самим), та показання, що є переказом інформації, отриманої від інших осіб. Суд послідовно наголошує на необхідності оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, а також взаємного зв`язку доказів у сукупності. При цьому діє стандарт доказування «баланс ймовірностей» або «більшої переконливості доказів», за яким суд має дійти висновку, що існування певної обставини є більш вірогідним, ніж її відсутність. Це означає, що навіть якщо свідчення, засновані на повідомленнях інших осіб, будуть визнані допустимими за наявності підтвердження іншими доказами, у справі. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , ( [INFO] , адреса місце проживання: [ADDRESS] ) повідомив суду, що він знайомий з [PERSON] , яка проживала у сусідній квартирі. Також свідок знайомий з відповідачем [PERSON] , який має родинні зв`язки (брат) з його сусідом по будинку [PERSON] (інший відповідач у справі). Свідок зазначив, що йомі відомі обставини проживання [PERSON] разом з її дитиною за адресою: [ADDRESS] . При цьому свідок не підтвердив обставини спільного проживання [PERSON] разом [PERSON] . Свідок повідомив суду, що у спірний період бачив відповідача [PERSON] за місце проживання [PERSON] лише один раз на вулиці разом з його братом. Крім того, при розгляді справи представники відповідача наголошували, що відповідач [PERSON] відмовився від допиту його у якості свідка, що підтверджує саме позицію [PERSON] . Такі твердження суд до уваги не приймає, оскільки сама позивачка не надавала згоду на свій допит та не допитувалась у якості свідка на підтвердження власних доводів, а надавала лиш усні пояснення. Суд також враховує наявні у матеріалах справи письмові докази, які стосуються обставин придбання майна позивачем та відповідачем [PERSON] у спірний період. У матеріалах справи наявна копія інформаційної довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 3291209954 від 13.04.2023 року щодо квартири загальною площею 34 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 2313559032224. Згідно даних інформаційної довідки право власності на квартиру зареєстроване за [PERSON] 14.03.2021 року на підставі договору на пайову участь у будівництві від 28.03.2026 року №2803-16Сол. та акту приймання передачі квартири від 09.08.2017 року. У матеріалах справи також наявна інформаційної довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 344605945 від 05.06.2023 року щодо квартири загальною площею 36,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 495357532224. Згідно даних інформаційної довідки право власності на квартиру зареєстроване за матір`ю позивача [PERSON] 22.11.2016 року на підставі договору дарування квартири, серія та номер: 3021, посвідченого 22.11.2016 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишкова 3. І. Відповідно до інформації, зазначеної у договорі дарування квартири, серія та номер: 3021, посвідченого 22.11.2016 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Апишкова 3. І., копія якого також наявна у матеріалах справи, квартира до вчинення правочину дарування належала позивачці згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфоновою Т.А. 6 серпня 2015 року за реєстровим №3373. Зазначені вище письмові докази свідчать про придбання [PERSON] та [PERSON] окремого житла у спірний період, окрему реєстрацію право власності на кожну із сторін та самостійне розпорядження позивачем своїм майном. Будь-яких доказів щодо обставин придбання зазначеного вище майна за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] позивач суду не надала. Долучену [PERSON] до позовної заяви у якості доказів роздруківку листування між сторонами суд вважає недопустимим і недостовірним доказом, оскільки позивач не вказала джерело походження цього доказу, а зміст цього листування не дає можливості достовірно встановити осіб, між якими здійснюється таке листування. Відповідач у свою чергу не підтвердив такого листування. Відтак, позивач не надала суду належних та достовірних доказів, на підставі яких можна було б встановити обставини спільного проживання з [PERSON] , ведення ними спільного побуту, спільного харчування, спільного місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Дружні інтимні стосунки між чоловіком та жінкою не є підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Посилання позивача на факт її вагітності та народження дітей від відповідача до укладення шлюбу є безпідставним, оскільки сам собою факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, фінансової участі у придбанні спільного майна для спільного користування та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (див. постанову Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17 (провадження № 61-46210св18); постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі № 759/14906/18 (провадження № 61-466св23). Як зазначено Верховним Судом у його постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20, від 25 грудня 2024 року у справі № 501/4442/21 факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуваннях, пересилання відповідачем коштів на рахунок жінки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між жінкою та чоловіком склалися та мали місце відносини, які притаманні подружжю. Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Дослідивши під час судового розгляду цього спору письмові докази, пояснення сторін та показання свідків суд не знайшов достатніх підстав для встановлення у період з травня 2014 року по жовтень 2018 року факту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] як чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу. Таким чином, у суду відсутні підстави для застосування до відносин зацікавлених сторін положень статей 3, 18, 74 СК України та глави 8 цього Кодексу, а відтак надання майну, придбаного відповідачем у спірний період, статусу спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Тому в цій частині суд відмовляє у задоволенні позову. Щодо позовних вимог позивача про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, придбаного [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] , тобто після 08.10.2018 року, суд дійшов наступного висновку. Згідно з положеннями Гаазької Конвенції 1961 року, згоду на приєднання до якої України надано 10 січня 2002 року Верховною Радою України i яка набула чинності для України 22 грудня 2003 року, документ, на якому проставлено апостиль, не потребує будь-якого додаткового оформлення чи завірення i може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці Конвенції. Конвенція застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції, натомість з усіх держав - учасниць Конвенції лише дві країни висловили заперечення проти приєднання до неї України - це Німеччина та Бельгія. Легалізація свідоцтва про шлюб - це процедура, яка надає право власнику документа використовувати його на території країн, які не підписали Гаазької конвенції 1961 року. Існує два види легалізації свідоцтва про шлюб - це апостиль на свідоцтво про шлюб або легалізація свідоцтва про шлюб. Відмінність легалізації та апостилю полягає в такому - підписали чи не підписали країни Гаазьку конвенцію про скасування легалізації 1961 року. Для країн, які підписали цю конвенцію, проставляється апостиль. Для інших - тільки легалізація свідоцтва про шлюб за стандартною процедурою. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про міжнародне право» до особистих немайнових прав застосовується право держави, у якій мала місце дія чи інша обставина, що стала підставою для вимоги про захист таких прав, якщо інше не передбачено законом. Оскільки укладення шлюбу мало місце в США, яка приєдналася до Гаазької Конвенції 1961 року, для чинності свідоцтва про шлюб, укладеного між сторонами, достатньо лише факту проставлення апостилю, без легалізації за стандартною процедурою. Встановлено, що 08 жовтня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у окрузі Сан-Дієго штат Каліфорнія США. Апостиль проставлений 06 травня 2023 року. Так, шлюб, укладений у США, є дійсним в Україні, але вимагає легалізації документів (апостиль та нотаріальний переклад) та відповідності вимогам українського сімейного законодавства для офіційного визнання в українських органах влади. Причини неможливості проставлення апостилю раніш позивачка суду не повідомила. Частиною першою статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5)земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Встановлено, що 25 травня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3222485800:03:008:5005, загальною площею 0,0794 га, яка розташована за адресою: Київська обл., Бучанський (Києво-Святошинський) р-н., с. Петрівське, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинським районного нотаріального округу Київської області Дорменком С.М… 16 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3210400000:07:007:0026, загальною площею 0,1 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріуса Баришівського районного нотаріального округу Київської області Бердес М.О. 17 липня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3222485800:03:008:5508, загальною площею 0,0528 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Біккінеєвою І.А. 13 листопада 2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3221281201:01:065:0038, площею 0,12 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Дорменком С.М. 05 вересня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3210400000:07:007:0006, площею 0,0616 га, яка розташована в [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріуса Березанського районного нотаріального округу Київської області Лялик О.В. 16 березня 2021 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру загальною площею 34 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 2313559032224 (на підстав договору про пайову участь у будівництві від 28 березня 2016 року); 16 липня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (по частині кожний) укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, комплекс складів, загальною площею 484,6 кв.м., що розташовані за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна №1817904018109; 08 лютого 2018 року на підставі договору про поділ нерухомого майна, комплексу нежитлових будівель, що є спільною частковою власністю, укладеного між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , посвідчений приватним нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу Київської області Якименко Л.П., - [PERSON] набув право власності на артсвердловину, загальною площею 5,5 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1482256832244, та право власності на артсвердловину, загальною площею 55,6 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1482063632244. У подальшому вищевказане майно було відчужене на підставі укладених 28 липня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] договорів дарування та посвідчених приватним нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І.С. При цьому по всім правочинам приватним нотаріусом робився не лише витяг з Реєстру речових прав, а й витяг з Реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану щодо [PERSON] . Суд звертає увагу, що у всіх вище вказаних договорах купівлі-продажу нерухомого майна (земельних ділянок та квартири) міститься положення про набуття майна [PERSON] саме у особисту приватну власність. Таку умову договору позивач не оскаржував, не надав жодних пояснень необхідності зазначення відповідачем умови при набутті майна, зважаючи на їх (як стверджує позивач) гармонійні сімейні стосунки. Щодо нежитлового комплексу в м.Малин, то дане майно набуте [PERSON] ще у 2008 році, а майно в м.Тараща мало визначений статус спільна часткова власність, і позивач не вказує на підставі якої норми закону на дане майно має поширюватись режим спільної сумісної власності (причому [PERSON] також була співвласником майна і їй виділено майно і дане майно [PERSON] не зазначає як спільна сумісна власність). Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначає не тільки факт придбання його під час шлюбу, але й спільна участь подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи припис статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд має встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й те, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності подружжя визначається з урахуванням часу набуття майна, а також джерел його набуття (коштів, за які набуте це майно). Лише за такого врахування припис статті 60 СК України вважається правильно застосованим. Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-66цс13 викладено висновок про те, що сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення факту ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд також враховує, що відповідач [PERSON] зазначає, що незважаючи на укладення шлюбу з [PERSON] у США 08.10.2018 року фактичних шлюбних відносин, притаманних подружжю, між ними не склалося. Відразу після укладення шлюбу у жовтні 2018 року він залишив територію США та повернувся в Україну. Обставини залишення відповідачем території США підтверджуються копією наявного у матеріалах справи закордонного паспорту [PERSON] номер [NUMBER] , що виданий в Україні 17.11.2018 року органом 8089. Обставини повернення відповідач в Україну не заперечуються самою позивачем. В матеріалах справи наявна копія запиту про накладення заборонного судового припису у випадку насильства в сім`ї, поданого [PERSON] до Вищого суду штату Каліфорнії округу Сан-Дієго Центрального суду від 15.03.2023 року. У додатку 5 до зазначеного заборонного припису [PERSON] зазначає, що вона розійшлась з [PERSON] та припинила відносини майже відразу після одруження, оскільки відповідач повернувся в Україну. Обставини припинення подружніх відносин між [PERSON] та [PERSON] корелюються із показами допитаного у судовому засіданні свідка [PERSON] ( [INFO] ). Свідок [PERSON] повідомила суду, що з 2019 року вона фактично проживає з [PERSON] як чоловік та жінка, а станом на теперішній час є офіційною дружиною відповідача. Відповідач зазначає, що нерухоме та рухоме майно придбане ним після укладення шлюбу за позичені кошти від третіх осіб, на підтвердження обставин чого він долучив суду копії боргових розписок. Суд приймає до уваги обставини наявного у [PERSON] джерела самостійного доходу у період її проживання у США після укладення шлюбу [PERSON] , що підтверджується долученими до матеріалів письмовими доказами, а саме копією довідки від 03.07.2024 року, підписаною паном Октавіо Медрано. При цьому позивач не надала суду жодних достовірних та достатніх доказів щодо її безпосередньої фінансової участі у придбанні спірного майна. Позивач також не надала суду будь-яких пояснень з приводу того, для яких саме спільних потреб подружжя здійснювалось придбання спірного майна. Стверджуючи, що [PERSON] поїхав продати все майно і повернутись до неї в США для подальшого спільного проживання, [PERSON] не надала суду жодної довіреності або іншого документу на розпорядження належною їй часткою у спільному майні. Суд враховую надані у судовому засіданні пояснення [PERSON] , відповідно до яких відповідач [PERSON] залишив територію США та повернувся в Україну саме з метою продажу наявного у них обох бізнесу. Однак, такі пояснення позивача суперечать наявним у матеріалах справи письмовим доказам, а саме копії акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Бізнес Тревел Групп» від 27.09.2019 року. Зі змісту зазначеного документу вбачається, що [PERSON] навпаки придбав належну позивача частку у ТОВ «Бізнес Тревел Групп» номінальною вартістю 40 000, 00 грн. Відтак, суд вважає про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю та поділ майна (компенсацію вартості частки майна), що придбане відповідачем після укладення шлюбу з позивачем, але який апостильований лише 06 травня 2023 року (тобто перед подачею позову до суду) і після погіршення між ними стосунків (як вказує позивачка у позові у лютому 2023 року). Не підлягають задоволенню й позовні вимоги [PERSON] про визнання недійсними правочинів (договорів дарування) вчинених [PERSON] стосовно спірного майна, оскільки право особи щодо звернення до суду із подібним способом захисту є похідним від права власності. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги сттатю 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: dismissed