Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн», звернулося до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом, відповідно якого просить Стягнути з [PERSON] на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» заборгованість за Кредитним договором № 3441306677/193340 від 27.12.2019 року, в сумі 7440.90 грн. (Сiм тисяч чотириста сорок гривень 90 копiйок), яка складається з: Простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000.00 гривень,· Простроченої заборгованості за комісіями і відсотками в розмірі 4440.9 грн, судовий збір у сумі 2422,40 гривень. Крім того, позивач подав заяву про стягнення витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 500,00 грн (десять тисяч п`ятсот гривень 00 коп. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 27.12.2019 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3441306677/193340 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов кредитного договору, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 3000.00 гривень Дата надання кредиту: 27.12.2019 року Строк кредиту :24 днів Валюта кредиту: UAH Відсоткова ставка 1,85% (процентів) на добу. 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» (далі - Первісний кредитор) та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-31/05/21 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором 3441306677/193340 від 27.12.2019 укладеним з [PERSON] (далі - Відповідач). 03.06.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором 3441306677/193340 від 27.12.2019 до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (далі - Позивач) у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до Відповідача. Згідно виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 26.05.2025 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 7440.90 грн., яка складається з: Простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 3000.00 грн та простроченої заборгованості за процентами в розмірі 4440.9 грн. Позивач зазначає, що станом на дату подання позовної заяви не надходило жодного платежу на погашення заборгованості від Відповідача за Кредитним договором, відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав позивача, тому позивач вимушений з даним позовом звернутися до суду. Рух справи у суді Ухвалою від 08 вересня 2025 року відкрито провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Дебт Коллекшн» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за кредитним договором. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.3?ст.211 ЦПК України?та подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, вимоги, викладені в позові, підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, за зареєстрованим місцем проживання було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі, судові повістки. Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи згідно з положеннями частин 7 та 8?статті 128 ЦПК України, і судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації ним права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом. Відповідно до ч.8?ст.178 ЦПК України?у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.4?ст.223 ЦПК України?у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1?ст.280 ЦПК України?суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2?ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього?Кодексу?розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи суд відповідно до вимог ч.2?ст.247 ЦПК України?не вбачає підстав для здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 27.12.2019 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» та [PERSON] укладено кредитний договір № 3441306677/193340 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Зазначений договір був укладений в електронному вигляді та підписаний за допомогою електронного підпису, який був відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідно до Індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 3441306677/193340, Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 3000.00 гривень Дата надання кредиту: 27.12.2019 року Строк кредиту:24 днів, валюта кредиту: UAH Відсоткова ставка 1,85% (процентів) на добу. Крім цього, у п 1.4. зазначено, що для Клієнта, якому Товариство вперше надає кредит, протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,01% на добу. З четвертого дня користування кредитом процентна ставка для такого Клієнта нараховується відповідно до пункту 1.3 договору У Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 3441306677/193340 наведено Графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту: Строк , на який надано кредит, кількість днів - 24, Сума кредиту, грн.-3000 грн., Фіксована процентна ставка за день користування- 1,85 % Сума нарахованих процентів за користування кредитом - 1166,40 грн. Сума нарахованої пені (у разі наявності прострочення) грн. (кількість днів прострочення*5 %) Кількість прострочених днів (у разі наявності) - , До оплати (всього), грн - 4166.4 грн. Відповідно до листа Вих. № 2025-ПО/217 від 19.08.2025 ТОВ «Платежі онлайн», ТОВ «ГОУФІНГОУ» виконало свої зобов`язання за кредитним договором та надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 3000 гривень шляхом перерахування на банківський рахунок відповідача зазначених грошових коштів. 31.05.2021 року між ТОВ «ГОУФІНГОУ» (далі - Первісний кредитор) та ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» укладено договір факторингу №1-31/05/21 відповідно до умов якого первісний кредитор відступив до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників в тому числі право вимоги за кредитним договором 3441306677/193340 від 27.12.2019 укладеним з [PERSON] (далі - Відповідач). 03.06.2021 року ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору відступлення права вимоги № 1-03/06/2021, відступив право вимоги за кредитним договором 3441306677/193340 від 27.12.2019 до ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» (далі - Позивач) у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до Відповідача. Згідно Виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 3441306677/193340 Заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» за кредитним договором 3441306677/193340 від 27.12.2019. станом на 26.05.2025 (включно) складає 7440.90 грн (Сiм тисяч чотириста сорок гривень 90 копiйок)., Прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 3000.00 грн (Три тисячi гривень 00 копiйок), Прострочена заборгованість за комісією в розмірі становить 0,00 гривень (Нуль гривень 00 копійок)., Прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 4440.9 гривень (Чотири тисячi чотириста сорок гривень 90 копiйок), Строкова заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 0,00 гривень (Нуль гривень 00 копійок)., Строкова заборгованість за комісією в розмірі становить 0,00 гривень (Нуль гривень 00 копійок)., Строкова заборгованість за процентами в розмірі становить 0,00 гривень (Нуль гривень 00 копійок)., Строкова заборгованість за штрафами і пенями в розмірі становить 0,00 (Нуль гривень 00 копійок). Станом на дату 26.05.2025 ТОВ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» повідомило, що заборгованість за кредитним Договором 3441306677/193340 від 27.12.2019 не погашена. Нарахування відсотків, пені, штрафів ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФК ДЕБТ КОЛЛЕКШН» не здійснювало. Відповідач протягом розгляду справи не надав до суду доказів сплати заборгованості або спростування розміру відповідної заборгованості. Норми права, застосовані судом, та висновки суду Відповідно до положень ч. 3 ст.?12, ч. 1 ст.?81 ЦПК України?кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 6?ст. 81 ЦПК України?доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частині першій?ст. 89 ЦПК України?визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так,?статтею 627 ЦК України?закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього?Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до?статті 1054 ЦК України?за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі?статтею 1049 ЦК України?позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України?передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до?статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до?статті 1048 цього Кодексу. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1?статті 626 ЦК України). Згідно зі?статтею 629 ЦК України?договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до?статті 530 ЦК України?зобов`язання підлягає виконанню у строк встановлений договором. Визначення поняття зобов`язання міститься у частині 1?статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таке визначення розкриває сутність зобов`язання як правового зв`язку між двома суб`єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов`язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов`язання надано право, що кореспондує обов`язку першої. Обов`язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов`язання (стаття 510 ЦК України). Згідно положень?статті 526 ЦК України?зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог?ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформленою в електронній формі. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей?641,?644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Електронний договір та всі додаткові угоди до нього, підписані електронними підписами одноразовими ідентифікаторами, за правовими наслідками прирівнюються до договорів, укладених у письмовій формі, та мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін. Відповідно до частини 5?статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до?Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно зі ст.ст.?512,?514 ЦК України?кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Відповідно до?ст. 1077 ЦК України?передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до?ст. 1078 ЦК України?предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. Статтею 204 ЦК України?встановлена презумпція правомірності правочину. Натомість відповідач правильність здійснення розрахунку невиконаного зобов`язння з повернення кредиту та сплати процентів не спростував. Процесуальний обов`язок, передбачений ст.ст.12,?81 ЦПК України, відповідачем не виконано та не надано доказів, які б підтверджували належність виконання відповідачем зобов`язання за кредитним договором або відсутність обов`язку його виконання. Крім того, положеннями?статті 204 ЦК України?закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №191/5077/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010). Матеріалами справи підтверджено укладення відповідачем з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем кредитного договору № 3441306677/193340 з ТОВ «ГОУФІНГОУ». Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем позивачу отриманої суми за вказаним кредитним договором, відтак, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача основної заборгованості за кредитним договором № 3441306677/193340 в розмірі 3000 гривень є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Натомість суд вважає, що вимоги в частині стягнення простроченої заборгованості за процентами в розмірі становить 4440.9 гривень підлягають частковому задоволенню. Відповідно до умов Договору про надання фінансового кредиту № 3441306677/193340 Строк , на який надано кредит, кількість днів - 24, Сума кредиту, грн.-3000 грн., Фіксована процентна ставка за день користування- 1,85 %. В той же час, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування позиковими коштами припиняється після спливу визначеного цим договором строку позики чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), від 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), від 5 квітня 2023 року (справа №910/4518/16), від 18 січня 2022 року (справа 910/17048/17), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 (п.91-92) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові (п.128) Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022 (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22). Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Оскільки строк дії договору, укладеного сторонами визначено у 24 днів, та не було продовжено, так як відповідні докази у матеріалах справи відсутні, тому суд доходить висновку про закінчення строку цього кредитного договору. Враховуючи викладене суд вважає, що у цьому випадку до стягнення підлягають відсотки за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору за наступним розрахунком відсотків: сума отриманого кредиту: 3000,00 грн, строк дії договору: 24 днів, відсотки за користування кредитом: 1,85% на добу, а протягом 3 днів з моменту надання кредиту діє акційний період і нарахування процентів в цей час здійснюється за ставкою 0,01% на добу. З четвертого дня користування кредитом процентна ставка - 1,85%. Відтак сума відсотків, що підлягає до стягнення становить 1166,40 грн. (3000,00 х 0,01% х 3 днів + 3000,00 х 1,85% х 21 днів = 1166,40). На підставі викладеного, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 4166,40 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 3000,00 грн., заборгованість за відсотками 1166,40 грн. Вирішення питання про розподіл судових витрат Відповідно до положень?статті 133 ЦПК України?судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з правилами частин першої та другої?ст.141 ЦПК України?судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови у позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, відповідно до ч.1?ст.141 ЦПК України?з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1356,38 (2422,40*4166,40/7440.90) грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10 500,00 грн (десять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.). Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини 4?статті 137 ЦПК України?розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 911/3586/21, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial