Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № Z06.00506.005542001 від 31.07.2019 , відповідно до умов якого Акціонерне товариство «Ідея Банк» надав позичальнику кредит у сумі 49999,00 грн. терміном до 31.01.2022, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів. Зазначає, що позичальник не виконав умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість, яка за розрахунками позивача становить 125151,33 грн. та складається з 48788,17 грн. сума заборгованості за кредитом; 34026,52 грн. сума заборгованості за процентами; 42336,64 грн. сума заборгованості за плату за обслуговування кредитною заборгованістю. Також, 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» правонаступником якого є ТОВ «СВЕА ФНАНС» (Фактор) укладено Договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». 26.07.2023 між ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» правонаступником якого є ТОВ «СВЕА ФНАНС» (Клієнт) та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» (Фактор), укладено Договір факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023 (надалі Договір факторингу), відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». На підставі наведеного просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі, а саме судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00грн. Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 18.11.2025 було відкрито провадження у справі, розгляд справи проводився у спрощеному позовному провадженні. У судові засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності представника позивача. В судові засідання, призначені на 22.12.2025, 03.02.2026 відповідач не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення повісток. Про причини неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань до суду не подавав. Відтак, суд постановив 03.02.2026 проводити розгляд справи у відсутності відповідача в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив такі обставини справи. Згідно з договором №Z06.00506.005542001 про надання споживчого кредиту від 31.07.2019 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] , Відповідачу надано кредит у розмірі 49999,00 гривень, строком користування на 30 місяців. За користування кредитом нараховуються проценти у розмірі 21,99% річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів. Згідно умов Кредитного договору, Первісний кредитор зобов`язується надати кредит Відповідачу, а Відповідач зобов`язався одержати кредит і повернути його разом з нарахованими процентами за користування кредитом, іншими платежами та платою за обслуговування кредитної заборгованості. Згідно п.1.10 Кредитного договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредиту, щомісячно згідно Графіку щомісячних платежів. Обслуговування кредиту включає в себе надання інформації по рахунках позичальника, опрацювання запитів позичальника, та інші послуги, які повинні надаватись банком. Кредитний договір був укладений в письмовому вигляді та підписано власноруч позичальником. Також, відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту, який є додатком до кредитного договору. Також, у пункті 1.7. договору кредиту сторони погодили, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок позичальника. Згідно з банківською випискою по рахунку Департаменту кредитного адміністрування АТ "Ідея Банк", яка є первинним фінансовим документом у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» судом встановлено, що у період з 31.07.2019 по 25.07.2023 відбулась видача кредитних коштів відповідачу згідно кредитного договору № Z06.00506.005542001 від 31.07.2019 та часткове погашення кредиту. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» правонаступником якого є ТОВ «СВЕА ФНАНС» укладено Договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». 25.07.2023 між ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» правонаступником якого є ТОВ «СВЕА ФНАНС» та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС», укладено Договір факторингу № 01.02-38/23, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС». Відповідно до Реєстру боржників №1 від 26.07.2023 до Договору факторингу № 01.02-38/23, ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» набуло право грошової вимоги [PERSON] за кредитним договором № Z06.00506.005542001 від 31.07.2019 у сумі 125151,33 грн, з яких: 48788,17 грн заборгованість за кредитом; 34026,52 грн заборгованість за відсотками; 42336,64 грн. заборгованість за комісіями. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на дату подання позовної заяви за розрахунками позивача становить також 125151,33 грн., що складається з : 48788,17 грн. сума заборгованості за кредитом; 34026,52 грн. сума заборгованості за процентами; 42336,64 грн. сума заборгованості за плату за обслуговування кредитною заборгованістю. Суд вважає доведеними позивачем, та не спростованими відповідачем обставини щодо укладення кредитного договору, отримання кредиту на погоджених у кредитному договорі умовах та порушення відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у повному обсязі та встановлені строки. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, відповідно до ст.ст. 627-629, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). За умовами ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як встановлено судом, ТОВ «Ідея Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак відповідач порушив графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується копією розрахунку заборгованості за договором, який надано позивачем у матеріали справи. Права вимоги за кредитним договором були відступлені позивачу. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом. Таким чином, вимога позивача про стягнення 48788,17 грн заборгованості за кредитом та 34026,52 грн заборгованості за відсотками, підлягає задоволенню. Щодо стягнення 42336,64 грн. суми заборгованості за плату за обслуговування кредитною заборгованістю суд зазначає таке. Станом на момент укладення кредитного договору, ані Закон України «Про захист прав споживачів) , ані Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ не передбачали заборон на встановлення щомісячних комісій у кредитній угоді. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит). Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації. Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 1 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Кредитний договір № Z06.00506.005542001 від 31.07.2019 передбачає певний графік оплати комісій в певній відсотковій ставці, при цьому в кредитному договорі зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Ураховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів надання послуг, за які стягується плата «за обслуговування кредитної заборгованості» переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення розділу 9 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Зазначене вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у справі №204/224/21, в якій суд відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 172/410/21 (провадження № 61-17842св21). Такого ж висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). З огляду на вказане вище, положення кредитного договору № Z06.00506.005542001 від 31.07.2019 року про сплату позичальником на користь банку плати за обслуговування кредитної заборгованості суперечать положенням Закону України «Про споживче кредитування» та стягненню не підлягають. Враховуючи викладене вище, позов ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню частково, на суму кредитної заборгованості та нарахованих відсотків та не підлягає задоволенню на суму плати за обслуговування кредитної заборгованості, що становить загальну суму заборгованості в розмірі 82814,69 грн. Задовольняючи частково позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 2442,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн., що разом становить 12442,40 грн. Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам ( на 66,17%).

Outcome: partial