Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати право власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої вимоги обґрунтовують тим, що [INFO] померла мати позивачів [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не складала, спадщину за законом прийняли: син - [PERSON] та дочка - [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Оскільки правовстановлюючі документи на будинковолодіння у спадкодавця на момент смерті були відсутні, то позивачам нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно про що нотаріус винесла відповідну постанову. Рух справи в суді. Позовна заява надійшла до суду 05.12.2025 року. 09.12.2025 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та витребувано спадкову справу. Позиція учасників провадження. Позивачі в підготовче судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача Старовижівської селищної ради у підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій вказує, що сільська рада просить провести судове засідання за її відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Враховуючи, що в судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з вимогами частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, враховуючи визнання відповідачем позову, за результатами підготовчого провадження суд, відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, ухвалює рішення про задоволення позову за наявності для того законних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.11.1998 року, виданого Поліською сільською радою народних депутатів Старовижівського району, [PERSON] померла [INFO] (а.с. 17). Відповідно до Виписки з погосподарської книги № 7 за 2016-2023 роки Старовижівської селищної ради Ковельського району від 21.06.2024 №149/08.02 року встановлено, що по особовому рахунку № [NUMBER] будинок, побудований у 1932 році належав [PERSON] , 1923 року народження і знаходиться в [ADDRESS] . (а.с.22). Відповідно до довідки, виданої Старовижівською селищною радою Ковельського району Волинської області №155/08.02 від 01.07.2024 року, встановлено, що гр. [PERSON] , [INFO] , на день смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою на момент смерті гр. [PERSON] ніхто не був зареєстрований і не проживав. (а.с. 18) Із матеріалів спадкової справи до майна померлої № 272/2012 [PERSON] встановлено, що спадщину після її смерті прийняли її діти - [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а.с. 45-зворот). 07.11.2025 року державним нотаріусом Старовижівської державної нотаріальної контори Хвещук А.В. винесена постанова про відмову позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на це майно (а.с. 21). Технічний паспорт на нерухоме спадкове майно, а саме: на житловий будинок в [ADDRESS] позивачами виготовлений (а.с. 23 - 36). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про задоволення позову. Відповідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), який набрав чинності з 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Спадкодавиця [PERSON] померла [INFO] . Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати законодавство, що діяло на час відкриття спадщини, тобто Цивільний Кодекс, прийнятий 1963 року (далі - ЦК УРСР). Згідно зі статтями 524, 527, 529 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцям, що прийняли спадщину, видається свідоцтво про право на спадщину (стаття 560 ЦК УРСР України). Згідно з Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, яка затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, у свідоцтві про право на спадщину вказуються спадкоємці, склад і місце знаходження спадкового майна, його оцінка, частка, належна кожному із спадкоємців. Свідоцтво видається всім спадкоємцям разом або кожному з них окремо в залежності від їх бажання. Отже, свідоцтво про право на спадщину є тим правовстановлюючим документом, на підставі якого в подальшому відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР від 11березня 1985року №105«Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» проводилася державна реєстрація права власності. Відповідно до вимог ст.68 Закону України «Про нотаріат» та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину не може бути видано у разі відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на нерухоме майно. За таких обставин спадкове право позивачів може бути реалізовано лише в судовому порядку. Враховуючи час побудови нерухомого майна, яке спадкується, відсутність ознак самовільного будівництва, а також той факт, що за життя спадкодавиця правовстановлюючих документів на житловий будинок не мала, в суді не встановлено обставин, які б вказували, що спадкодавець за життя набула право власності на житловий будинок неправомірно або, що на спадкове майно, окрім позивачів, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявність у позивачів права на спадкування за законом після смерті [PERSON] (в силу вимог статті 549 ЦК УРСР), та з огляду на те, що захистити свої права позивачі можуть лише шляхом звернення до суду, позов слід задовольнити, визнавши за позивачами право власності на вказане спадкове майно.

Outcome: approved