Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, у якому просила звільнити її від обов`язку утримувати матір відповідача, а також від обов`язку участі у додаткових витратах відповідно до статті 204 Сімейного кодексу України. Ухвалою суду від 19.09.2025 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з неподанням доказів надсилання відповідачу копії позовної заяви з додатками. Недоліки були усунуті позивачем у встановлений судом строк, що підтверджується відповідними доказами надсилання. Ухвалою суду від 05.11.2025 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В обґрунтування позову позивач зазначила, що відповідач є її матір`ю, однак упродовж тривалого часу ухилялася від виконання батьківських обов`язків, передбачених статтями 150, 155 Сімейного кодексу України. Зокрема, відповідач не забезпечувала належного матеріального утримання, не піклувалася про фізичний та духовний розвиток позивача, не брала участі у здобутті нею освіти, а після досягнення позивачем повноліття фактично припинила будь-які сімейні та родинні стосунки. Позивач послалася на те, що відповідач, хоча і має статус особи з інвалідністю ІІ групи, володіє нерухомим майном, отримує пенсійні виплати та не довела наявності реальної потреби у матеріальній допомозі з боку позивача. Відповідач відзиву на позов не подала, доказів належного виконання нею батьківських обов`язків або доказів своєї матеріальної скрути суду не надала. У судове засідання учасники справи не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дійшов до наступного висновку. Відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Згідно зі статтею 202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги. Разом із тим, стаття 204 Сімейного кодексу України передбачає, що суд може звільнити повнолітніх дітей від обов`язку утримувати батьків, якщо буде встановлено, що батьки ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. З наданих позивачем доказів, зокрема письмових пояснень свідків, документів щодо умов її проживання та навчання, суд дійшов висновку, що відповідач тривалий час не виконувала свої обов`язки щодо утримання, виховання та розвитку дитини, фактично самоусунувшись від виконання батьківських функцій. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати не лише у формальному невиконанні обов`язку зі сплати аліментів, але й у відсутності піклування про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини. Відповідач не надала суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача або свідчили про належне виконання нею батьківських обов`язків у минулому, а також не довела наявності потреби у матеріальній допомозі. За таких обставин суд доходить висновку, що наявні правові підстави для звільнення позивача від обов`язку утримувати матір та від обов`язку участі у додаткових витратах. Враховуючи волевиявлення позивача щодо непокладення судових витрат на відповідача, суд не вбачає підстав для їх стягнення. На підставі викладеного та

Outcome: approved