Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону Гарасимчук Андрій Васильович, звернувся через систему «Електронний суд» до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації, до відповідача [PERSON] , третя особа: Військова частина [NUMBER] ( [INFO] ), про усунення перешкод власнику - державі в особі Львівської обласної державної (військової) адміністрації у розпорядженні та користуванні землями оборони, скасування державної реєстрації у Державному земельному кадастрі з закриттям Поземельної книги та припиненням речових прав щодо неї із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зобов`язання відповідача повернути у користування власника - держави в особі Львівської обласної державної (військової) адміністрації земельну ділянку площею 0,1236 га з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087, розташовану в межах Рава-Руської територіальної громади Львівського району Львівської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону під час виконання повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» встановлено випадки порушення вимог законодавства щодо забезпечення режиму охорони державного кордону та додержання вимог законодавства про використання земель оборони, у тому числі земель прикордонної смуги державного кордону України. За результатами опрацювання та отриманої із Публічної кадастрової карти України інформації встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087 знаходиться у приватній власності [PERSON] . Разом з тим, вказана земельна ділянка входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною прикордонного загону (військова частина [NUMBER] ). Спірна земельна ділянка розташована між лінією державного кордону України з Республікою Польща та лінією інженерно-прикордонних споруджень на території Рава-Руської міської ради. Вказана земельна ділянка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 014650, виданого згідно розпорядження голови Жовківської РДА від 30.08.2002 за №779. Вказана земельна ділянка розташована на території Річківської сільської ради (теперішня Рава-Руська ОТГ). У подальшому, вищезгадана земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4622787900:23:000:0087 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Жовківською державною нотаріальною конторою 22.10.2020 за реєстраційним номером №1304 за померлою [INFO] [PERSON] перейшла у власність [PERSON] . Згідно із записами Поземельної книги, дату державної реєстрації речового права на нерухоме майно за [PERSON] визначено 22.10.2020. Указана земельна ділянка належить [PERSON] на праві приватної власності та право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22.10.2020 за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна - 2199861446227. Факт розміщення земельної ділянки між лінією державного кордону та лінією прикордонних інженерних споруджень підтверджується викопіюванням з Публічної кадастрової карти. Таким чином, попри вимоги ст. ст. 77, 84, 117, 122 ЗК України, земельна ділянка площею 0,1236 га з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087, яка входить до складу земель оборони, безпідставно перебуває в приватній власності, про що внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру. Окрім цього, відповідачем чиняться перешкоди позивачу в користуванні спірною земельною ділянкою, які полягають в перебуванні даної ділянки у приватній власності відповідача, шляхом державної реєстрації такого права, що не дає позивачу можливості розпоряджатися цією ділянкою без усунення відповідних перешкод в її користуванні шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності за відповідачем та зобов`язання останнього повернути позивачу вказану ділянку. Факт чинення перешкод відповідачем у користуванні позивачем даною земельною ділянкою саме у формі державної реєстрації права приватної власності за відповідачем підтверджується відповідями Львівської ОДА від 18.04.2024 року та військової частини [NUMBER] ( [INFO] ) від 03.05.2024, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Перебування земель, що розташовані між державним кордоном України та лінією інженерно-технічних споруд, в чужому користуванні, окрім державної, фактично унеможливлює виконання Державною прикордонною службою України завдань щодо забезпечення недоторканості державного кордону, недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів. Обласна Рада депутатів трудящих Львівської області 06.09.1946 прийняла постанову за № 24/109 про заборонену прикордонну зону, 2-кілометрову та 800-метрову прикордонні смуги. Даною постановою з метою покращення охорони державного кордону в межах Львівської області включено Рава-Руський та Магерівський райони (теперішній Львівський район) та відповідно визначено в даних районах 2-кілометрову та 800-метрову прикордонні смуги. Голів відповідних районних рад зобов`язано здійснити відселення жителів з 800 метрової прикордонної смуги, землі цієї прикордонної смуги передати у повне розпорядження прикордонних військ, населенню заборонити будь-які роботи пов`язані з вирощуванням сільгоспродукції. Даних про встановлення (зміну) розміру вищезазначеної прикордонної смуги, погодження з прикордонною службою передачі земель, які знаходяться в межах прикордонної смуги в приватну чи комунальну власність за часів незалежності України та вже після періоду перебування Української РСР у складі Радянського Союзу не встановлено. Вказане підтверджено також тим, що згідно останнього розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації, датованого 30.11.2021 «Про прикордонний режим» установлено вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд. Статтею 22 Закону України «Про державний кордон України» передбачено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення. Отже, встановлення факту розташування спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги свідчить про належність вказаної ділянки до земель оборони в силу законодавчого визначення цільового призначення земель, розташованих у межах прикордонної смуги. При наданні земельної ділянки за відсутності проєкту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити з її нормативних розмірів, встановлених ст. 22 Закону України «Про державний кордон України» та п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 «Про прикордонний режим». Нерозроблення та незатвердження окремого проєкту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки розміри (ширина) прикордонної смуги встановлені законом від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. За таких обставин, оскільки землі в межах прикордонної смуги передані в повне розпорядження прикордонних військ, то вони належать до земель оборони та можуть перебувати лише в державній власності. Таким чином, державою як власником земель оборони встановлено чіткі правила та порядок використання і розпорядження землями оборони. Окрім того, про те, що землі у межах прикордонної смуги відносяться до земель оборони та не можуть передаватись у комунальну чи приватну власність, свідчить установлена судова практика Верховного Суду у постановах від 14.11.2018 у справі № 297/1395/15-ц, від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц, від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц. Наявність факту володіння фізичною особою земельною ділянкою, яка розташована між лінією державного кордону України з Республікою Польща та лінією інженерно-технічних споруд унеможливлює забезпечення неналежного захисту державного кордону та дотримання прикордонного режиму. Так, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що за змістом ст. 391 ЦК України, негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння (постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 372/1684/14-ц). У вказаних постановах суд також дійшов висновку, що якщо в особи за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельних ділянок, обмежених в обороті, не призводять до заволодіння ними. Отже, державну реєстрацію права приватної власності на землі оборони в межах прикордонної смуги треба розглядати як такі, що не є пов`язаними з позбавленням власника його володіння цими ділянками. Право власності держави на обмежені в обороті об`єкти встановлене законом, тому не потребує доведення правового титулу. Така позиція повністю узгоджується з положеннями ст.ст. 330, 658 ЦК України, згідно з якими право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою майна, а тому за відсутності правової підстави на виникнення в іншої особи титульного володіння на земельну ділянку належним способом правового захисту є усунення перешкод у її користуванні законним володільцем, а не витребування такої ділянки від фактичного володільця. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до фізичних осіб про усунення перешкод, які вона створює в користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної. Законодавство України розмежовує види земель державної форми власності залежно від того, чи можуть ці землі бути переданими у приватну власність, що, відповідно, і є визначальним при вирішенні питання, чи могла особа, за якою оформлено речові права на спірний об`єкт, взагалі набути права володіння ним. У випадку, коли обставини справи безумовно вказують на неможливість виникнення у громадянина або юридичної особи права власності на спірну земельну ділянку з відповідним призначенням землі оборони то ефективним способом захисту, що відповідає суті порушеного права держави, є подання негаторного позову. У вказаній категорії справ відновлення порушеного права має бути забезпечено не шляхом витребування спірної земельної ділянки на підставі ст. 387 ЦК України, а на підставі ст. 391 цього Кодексу та ч. 2 ст. 152 ЗК України шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні й повернення земельної ділянки. Таким чином повернення спірної земельної ділянки у цій справі слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника в особі Львівської обласної державної (військової) адміністрації про усунення перешкод на підставі ст. 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, які створені відповідачем, у користуванні чи розпорядженні земельною ділянкою. Ураховуючи викладене, наявність державної реєстрації права приватної власності в Державному земельному кадастрі на ділянку площею 0, 1236 га з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087, яка належить до земель оборони, що розташовані в межах прикордонної смуги, не позбавляє права володіння ними дійсного власника, але створює йому перешкоди у здійсненні ним охоронюваного законом права користування своїм майном. З метою забезпечення реальної та безперешкодної можливості державі реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, відомості про яку містяться у Державному земельному кадастрі. При цьому скасування реєстрації земельної ділянки є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки і надає можливість державі сформувати земельну ділянку з визначенням її цільового призначення «землі оборони». Подібні за змістом висновки викладені в постанові Верховного Суду від 09.06.2021 у справі № 484/629/19. Враховуючи викладене, для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації даної земельної ділянки з припиненням речових прав на цю ділянку, відомості про які містяться в Державному земельному кадастрі. Таким чином, належним способом захисту порушеного права у цих спірних відносинах є усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з одночасним закриттям розділу та повернення земельної ділянки прикордонної смуги з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087 із приватної власності у державну власність. В обґрунтування наявності порушень інтересів держави та підстави представництва інтересів держави прокурором, позивач посилається на те, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією (ч. 1 ст. 13 Конституції України). Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Загальний інтерес у збереженні земель оборони прикордонної смуги полягає в реалізації державою заходів з метою охорони державного кордону. У цьому випадку звернення прокурора з позовом зумовлено тим, що внаслідок перебування земель оборони в приватній власності, незаконної реєстрації права приватної власності на спірну ділянку в Державному земельному кадастрі державі створено перешкоди у розпорядженні землями оборони в межах прикордонної смуги. Львівська обласна державна адміністрація є органом уповноваженим здійснювати функції щодо розпорядження землями державної форми власності, тобто уповноваженим органом у цих спірних відносинах. Згідно зі ст.ст. 1, 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2013 № 661-IV (далі-Закон № 661-IV) на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні. Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення і має в своїй структурі, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону та територіальні органи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону. До структури ДПС України входять, зокрема, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, тобто Адміністрація Державної прикордонної служби України, та органи охорони державного кордону, зокрема прикордонні загони. Органам та підрозділам Державної прикордонної служби України, для виконання покладених на Державну прикордонну службу України завдань надається право у порядку, передбаченому законодавством, одержувати і використовувати земельні ділянки для розміщення стаціонарних технічних засобів та інженерних споруд на державному кордоні України, розташування органів, підрозділів, навчальних закладів, підприємств, установ та організацій Державної прикордонної служби України, пунктів (місць) тимчасового тримання осіб, базування кораблів і катерів, тощо (ст. 20 Закону № 661-IV). Перебування спірної земельної ділянки, що розташована між державним кордоном України та лінією інженерно-технічних споруд, у власності [PERSON] прямо та негативно впливає на виконання Державною прикордонною службою України завдань щодо забезпечення надійної охорони та недоторканості державного кордону, недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів. Таким чином, порушено інтереси держави Львівської обласної державної адміністрації в сфері використання земель державної форми власності в межах державної прикордонної смуги. Разом з тим, Львівською обласною державною адміністрацією захист інтересів держави у даних спірних відносинах не здійснено, зокрема, відповідний позов до суду не поданий та на розгляді у судах не перебуває. Спеціалізована прокуратура у сфері оборони Західного регіону зверталась до Львівської обласної державної адміністрації з відповідним інформуванням, чим надано можливість вжити вичерпних заходів щодо відновлення законності у прикордонній смузі (листи від 16.02.2024 за № 15-129 вих-24 та від 07.03.2024 № 15-195 вих-24 відповідно). Однак, такі заходи не вжито. Указані обставини у загальній сукупності свідчать про неналежне здійснення уповноваженим органом своїх обов`язків у сфері контролю за збереженням державного майна та як наслідок, наявність «виключного випадку» для звернення прокурора з даною категорією позову до суду. Зазначене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 по справі № 903/129/18. Пред`являючи позов в інтересах вказаного органу, переслідується мета захисту інтересів держави щодо охорони державного кордону, шляхом усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони з скасуванням державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087 та одночасним закриттям розділу та її поверненням. Прийняття рішення про передачу земельної ділянки із земель прикордонної смуги у приватну власність позбавило державу Україна правомочностей власника землі. У цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст. 14, 19 Конституції України). Таким чином, сукупний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання. Крім того, таке рішення позбавляє державу Україна можливості забезпечити територіальну цілісність та недоторканості державного кордону, оскільки відповідно до ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Особливо вказане набуває пріоритетності в захисті під час повномасштабного акту агресії російської федерації в Україні. Щодо строків звернення до суду, то слід зазначити, що згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За загальним правилом ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Земельна ділянка, яка є предметом спору у цій справі, має спеціальний правовий статус землі оборони, тому може перебувати лише у власності держави, про що детально зазначено вище та за своїми характеристиками належить до земель оборони, тому не може бути змінено її цільове призначення чи здійснена передача в приватну чи іншу форму власності. Негаторний позов, який спрямований на захист прав законного володільця спірних земельних ділянок щодо користування і розпорядження ними, може бути заявлений упродовж всього часу тривання відповідного порушення. У постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц висловлено правовий висновок про те, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями, які обмежені в обороті всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. У такому разі позовну вимогу про витребування земельної ділянки слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Таким чином, зайняття земель оборони з порушенням вимог Земельного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави. Для забезпечення реальної та безперешкодної можливості державі реалізувати всі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні ними шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки з припиненням права власності за [PERSON] на цю ділянку, відомості про що містяться в Державному земельному кадастрі. Ураховуючи правову природу спірних правовідносин, обраний прокурором спосіб захисту прав та наведені висновки Верховного Суду щодо правильного застосування норм матеріального права у справах відповідної категорії, цей позов може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання відповідного порушення інтересів держави та до нього позовна давність не застосовується. У даному випадку з позовом звертається заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону від імені органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах ЛОДА. Позивач просить усунути перешкоди власнику - державі в особі Львівської обласної державної (військової) адміністрації у розпорядженні та користуванні землями оборони, а саме земельною ділянкою площею 0,1236 га з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087, яка належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), шляхом: скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087 у Державному земельному кадастрі з закриттям Поземельної книги та припиненням речових прав щодо неї із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; зобов`язання [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), повернути у користування власника - держави в особі Львівської обласної державної (військової) адміністрації земельну ділянку площею 0,1236 га з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087, розташовану в межах Рава-Руської територіальної громади Львівського району Львівської області. Позивач також просить стягнути з відповідача сплачений Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Західного регіону (код ЄДРПОУ 38326057, р/р IBAN № UA238201720343120001000082783, Державна казначейська служба України м. Київ) судовий збір. Ухвалою судді від 09.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 23.10.2024 року (арк. спр. 87-88, том 1). 24.09.2024 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, які подані військовою частиною [NUMBER] . У поясненнях вказано, що з публічної кадастрової карти України встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087 знаходиться у приватній власності [PERSON] .. Вказана земельна ділянка входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною прикордонного загону (військова частина [NUMBER] ), яка розташована між лінією державного кордону України з Республікою Польща та лінією інженерно-прикордонних споруджень на території Рава-Руської міської ради. Відповідно до п. 11 постанови Кабінету Міністрів України «Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства» від 22.02.1994 № 100, Уряд погодився з пропозицією Державного комітету у справах охорони державного кордону України про залишення в установленому порядку за Прикордонними військами земельних ділянок, на яких розміщено прикордонні інженерні та оборонні споруди, застави, комендатури та інші підрозділи, а також стрільбища і навчальні поля. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 року № 1147 «Про прикордонний режим» (далі - Постанова КМУ № 1147, тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) установлено, що вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм установлено прикордонну смугу у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим. З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби України, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. Згідно з пп. 3 п. 2 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. № 1147, прикордонна смуга - це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень. Відповідно до пп. 2-1 п. 2 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. N1147, лінія інженерних прикордонних споруджень - спеціальна смуга місцевості в межах прикордонної смуги та інші земельні ділянки, які відповідно до законодавства надаються в постійне користування органам Державної прикордонної служби для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених статтею 22 Закону України «Про державний кордон» та ПКМУ №1147 від 27.07.1998 року «Про прикордонний режим». Статтею 2 Закону України "Про Державну прикордонну службу України" передбачено, що основними функціями Державної прикордонної служби України є, зокрема, охорона державного кордону України на суші, морі, річках, озерах та інших водоймах з метою недопущення незаконної зміни проходження його лінії, забезпечення дотримання режиму державного кордону та прикордонного режиму. Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність та не позбавляє її статусу земель оборони, оскільки її нормативні розміри визначені ст. 22 Закону України «Про державний кордон України», п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 27.07.1998 «Про прикордонний режим» та фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд. Виходячи із вищезазначеного, на законодавчому рівні закріплено, що користувачами земельними ділянками вказаної категорії є органи охорони кордону Державної прикордонної служби України, а суб`єктами, на яких покладено завдання щодо вжиття заходів з правового оформлення та визначення на місцевості меж земельних ділянок вказаної категорії є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону та його територіальні органи. Вилучення земель з користування не проводилося, зупинення користування також не наводиться. Відповідно до постанови звуженого засідання Львівського обласного виконкому депутатів трудящих від 6.09.1946 року №24/109 в цілях покращення охорони кордону включно до заборонної прикордонної зони наступні райони Львівської області: Сокальський, Радехівський, Велико-Мостівський, Рава-Руський, Немирівський, Краковецький, Магерівський і Яворівський. У вказаних районах визначено 2-х кілометрову і 800-метрову прикордонні смуги. Окрім цього, вказаною постановою прийнято рішення щодо передачі в повне розпорядження прикордонних військ землі 800-метрової прикордонної смуги, за виключенням райцентру Сокаль, де в розпорядження прикордонних військ для облаштування інженерно-технічних споруд в межах міста передати землі, що входять в 50-метрову прикордонну полосу в межах 800-метрової прикордонної смуги. Реєстрація права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087 є незаконною, здійснена з порушенням законодавства, а отже земельна ділянка підлягає поверненню в державну власність. Отже, [NUMBER] прикордонний загін позовну заяву заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, в інтересах держави в особі позивача Львівської обласної державної адміністрації до відповідача [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - Військова частина [NUMBER] про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки та її повернення, а також стягнення судового збору підтримує у повному обсязі. 06.11.2024 року до суду представником відповідача [PERSON] адвокатом Комарницькою Н.В. подано відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що позовні вимоги позивача є не обґрунтовані та не підлягають задоволенню судом, враховуючи наступне. Позивач зазначає, що за результатами опрацювання отриманої із Публічної кадастрової карти України інформації було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087 знаходиться у приватній власності [PERSON] . Разом з тим, Позивач стверджує, що вказана земельна ділянка входить до складу прикордонної смуги, що перебуває під охороною прикордонного загону (військова частина [NUMBER] ), що свідчить про її належність до земель оборони. На переконання Позивача, спірна земельна ділянка розташована між лінією державного кордону України з Республікою Польща та лінією інженерно-прикордонних споруджень на території Рава-Руської міської ради. Позивач зазначає, що вказана земельна ділянка спочатку належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 014650, виданого згідно розпорядження голови Жовківської РДА від 30.08.2002 за № 779. Вказана земельна ділянка розташована на території Річківської сільської ради (теперішня Рава-Руська ОТГ). У подальшому, вищезгадана земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 4622787900:23:000:0087, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого Жовківською державною нотаріальною конторою 22.10.2020 за реєстраційним номером № 1304 за померлою [INFO] [PERSON] , перейшла у власність [PERSON] . Згідно із записами Поземельної книги, датою державної реєстрації речового права на нерухоме майно за [PERSON] визначено 22.10.2020 р. Таким чином, Позивач стверджує про те, що попри вимоги ст.ст. 77, 84, 117, 122, ЗК України, земельна ділянка площею 0,1236 га з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087, яка входить до складу земель оборони, безпідставно перебуває у приватній власності, про що внесено відповідні відомості до Державного земельного кадастру. Необхідне зазначити, що при оцінці законності перебування земельної ділянки з кадастровим номером 4622787900:23:000:0087 у приватній власності Відповідача, а відповідно, і оцінці допустимості скасування її державної реєстрації у Державному земельному кадастрі, необхідно аналізувати момент її первинного переходу у цю форму власності та офіційного засвідчення державою цього факту, а саме, 29.04.2003 р., що є датою державної реєстрації права приватної власності на цю земельну ділянку за [PERSON] (спадкодавця Відповідача) із видачею державного акту ЛВ 014650. Факт реєстрації права власності за [PERSON] саме 29.04.2003 р. підтверджується Поземельною книгою: на акр. 13/21 Поземельної книги, наданої Позивачем у додатках до позову, у блоці «Власники» зазначено власником [PERSON] , форма власності приватна власність, відомості про документ, що посвідчує право, - Державний акт серія і номер [NUMBER] , дата державної реєстрації 29.04.2003 р., реєстраційний номер 1255. Згідно даних цієї ж Поземельної книги від 23.10.2020 р. [стор. 16/21] право власності на земельну ділянку з кад.№ 4622787900:23:000:0087 перейшло до [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно якого [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , форма власності приватна, частка у власності 1/1, реєстраційний номер земельної ділянки у Державному реєстрі речових прав 38781355. Отож, право на земельну ділянку [PERSON] підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЛВ № 014650, підстава видачі Акту розпорядження голови Жовківської райдержадміністрації від від 30.08.2002 за № 779, за цим Актом [PERSON] набула право власності на земельну ділянку площею 0,1236 га для ведення особистого селянського господарства, яка є спірною земельною ділянкою. Отже, первинно право приватної власності на земельну ділянку з кад. № 4622787900:23:000:0087 за [PERSON] було офіційно засвідчено державою 29 квітня 2003 року. Обґрунтовуючи приналежність земельної ділянки за кад.№ 4622787900:23:000:0087 до земель оборони, позивач не взяв до уваги той факт, що на момент передачі у власність земельної ділянки діяли інші редакції нормативно-правових актів, і ті земельні ділянки, які станом на 2024 рік згідно Земельного кодексу України належать до земель оборони, могли не належати до цієї категорії земель станом на 2003 рік, а цей факт має виняткове, вирішальне значення при визначенні правомірності набуття права власності на земельну ділянку. Представник зазначає, що позивачем не доведено існування в жодному з нормативних актів, які він наводить для обґрунтування своїх вимог, норм щодо розмірів прикордонної смуги, а отже, норм, які саме земельні ділянки (і на якій відстані від державного кордону) відносяться до земель оборони. Також, не доведено входження населеного пункту, на території якого розташована спірна земельна ділянка, до прикордонної смуги станом на 29.04.2003р. Отож, відсутні підстави вважати, що державна реєстрація права приватної власності [PERSON] на земельну ділянку з кад. № 4622787900:23:000:0087 29.04.2003р. відбулася з порушенням законодавства. Позивачем не надано жодних доказів того, що земельна ділянка з кад.№4622787900:23:000:0087 знаходилася у межах прикордонної смуги станом на 29.04.2003 р. Одним із Додатків до Позовної заяви є Викопіювання місця розташування земельної ділянки. Проте, цей документ не містить позначень, які би відображали межі державного кордону України, а також лінії прикордонних інженерних споруд. Більше того, жодним чином не доведено наявність прикордонних інженерних споруд як таких на цій території. Відслідкувати їх координати та місцезнаходження є неможливим. Відповідно, зробити висновок про те, що земельна ділянка з кад.№ 4622787900:23:000:0087 розташована власне між лінією державного кордону України та лінією прикордонних інженерних споруд, що давало б підстави її зараховувати до території прикордонної смуги, немає жодних підстав. Позивачем додано до матеріалів справи кольорові копії викопіювань, зроблених з Публічної кадастрової карти України. Одна із цих копій містить вказівку на земельну ділянку із кад. № 4622787900:27:000:0040, цільове призначення 15.03 Для розміщення та постійної діяльності Державної прикордонної служби України. У першу чергу, потрібно зазначити, що попри те, що вищезгадана копія містить вказівку на земельну ділянку із кад. № 4622787900:27:000:0040, на ній не позначено земельну ділянку, яка є предметом спору, а саме, ділянку з кад. № 4622787900:23:000:0087, тож відслідкувати їх взаємне розміщення не є можливим. Факт існування інженерно-технічних споруд на ділянці із кад. № 4622787900:27:000:0040 є недоведеним як станом 30.06.2003р., так і станом на момент подання позову, як і розташування цієї ділянки на місцевості стосовно земельної ділянки з кад. № 4622787900:23:000:0087, яка є предметом спору. Згідно даних Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження щодо земельної ділянки з кад. № 4622787900:27:000:0040 відсутні, тобто право державної власності на цю земельну ділянку досі не зареєстровано. Виходячи із характеру спірних правовідносин, які мають місце, в першу чергу підлягає встановленню обставина, чи накладалася земельна ділянка з кад.№ 4622787900:23:000:0087, що перебуває у власності Відповідача, на територію прикордонної смуги станом на 29.04.2003 р. момент набуття [PERSON] права власності на неї. У такій категорії справ суд самостійно без застосування спеціальних знань не може зробити висновок, чи таке накладення має місце, а отже,

Outcome: approved