Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

У своїй позовній заяві позивачка просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача половину понесених додаткових витрат на дітей в сумі в розмірі 36 725 (тридцять шість тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 28 коп. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилося двоє дітей. Згідно рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 03.11.2023 здійснюється стягнення аліментів з відповідача на утримання синів [PERSON] та [PERSON] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 грн. щомісячно. Вона регулярно здійснює витрати на утримання малолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON] . Оскільки, діти постійно потребують медичного догляду. Відповідач взагалі не цікавиться нашими дітьми, їхнім фізичним та моральним станом, не бере участі у вихованні та утриманні дітей. Однак, їй самій важко нести тягар по забезпеченню дітей всім необхідним, а сплачувані відповідачем аліменти не покривають і половини витрат, що вона несе щодня. Так, з 12.06.2024 по 24.06.2024, сим [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в Коломийській інфекційній лікарні. На лікування нею понесено витрати, а саме згідно квитанцій від 12.06.2024 на суму 237.50 грн., на суму 307,07 грн., від 14.06.2024 на суму 503,00 грн., на суму 225,50 грн., від 15.06.2024 на суму 132,50 грн., на суму 240,00 грн. Крім того, син [PERSON] , проходив огляд в лікаря офтальмолога, витрати нефіскальним чеком 128292 від 12.07.2024 та фіскальним чеком від 12.07.2024 на суму 2400 грн., нефіскальним чеком 15863 від 15.07.2024 та фіскальним чеком від 20.07.2024 на суму 6210 грн., нефіскальним чеком 15864 від 15.07.2024 та фіскальним чеком від 20.07.2024 на суму 6610 грн., нефіскальним чеком 15939 від 20.07.2024 та фіскальним чеком від 20.07.2024 на суму 900 грн. Крім того, син [PERSON] , проходив лікування у лікаря- стоматолога, витрати підтверджуються фіскальними чеками на суму: 1000 грн., 1000 грн.,1000 грн., 1000 грн., 1000 грн.,2900 грн., та 800 грн. З 28.11.2024 по 06.12.2024 син [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні в АЗПСМ [PERSON] . За даний період лікування, синові було назначено лікування, яке потребувало додаткових витрат, та підтверджується відповідними чеками: заявка №FP 1498-24 від 29.11.2024 - 1030 грн., фіскальний чек від 28.11.2024 на суму 100 грн., фіскальний чек від 28.11.2024 на суму 350 грн., фіскальний чек від 29.11.2024 на суму 240 грн. 12.12.2024 син [PERSON] , проходив огляд в лікаря офтальмолога де вона здійснила оплату на суму 1200 грн. також син [PERSON] , , проходив огляд в лікаря офтальмолога де вона здійснила оплату на суму 1200 грн. З 28.11.2024 по 06.12.2024 син [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні в АЗПСМ [PERSON] . За даний період лікування, синові було назначено лікування, яке потребувало додаткових витрат, та підтверджується відповідними чеками: фіскальний чек від 14.02.2025 на суму 735 грн. фіскальний чек №81899 від 19.02.2025 на суму 163 грн. фіскальний чек №82253 від 24.02.2025 на суму 253,99 грн. В зв`язку з погіршення зору у дітей, діти постійно проходять огляди у офтальмолога, що підтверджується довідками від 01.07.2025 року. Згідно яких на огляд записувала, приводила і здійснювала оплату та лікування мати. Під час даного візиту до лікаря, було проведено розширений огляд офтальмолога, що підтверджується нефіскальним та фіскальними чеками на суму 1500 грн., та 1500 грн.. Окрім того, [PERSON] було проведено заміна лінз, на суму 5190 грн. А також, [PERSON] проходив лікування у лікаря-стоматолога, а саме, пломбування зуба та видалення, його також, було направлено на знімок щелепи, що потягнуло за собою значні витрати. Дані витрати підтверджуються наступними доказами: фіскальний чек від 12.06.2025 на суму 1450 грн., фіскальний чек від 10.07.2025 на суму 2000 грн., фіскальний чек від 07.08.2025 на суму 31525 грн. Загальна сума витрат - 73450 (сімдесят три тисячі чотириста п`ятдесят) гривень 56 кой. При цьому позивач просить стягнути з відповідача половину вартості понесених витрат. У судове засідання позивачка не прибула, направила до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила вирішити справу в її відсутності. Ухвалою суду від 22.12.2025 провадження по справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. Позивачка у судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Гринів Я.В.направила суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила про задоволення позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін у порядку визначеному ст. 247 ч. 2 ЦПК України, з ухваленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають двоє дітей, які після розірвання шлюбу проживають з матір`ю (а.с.18-24). Позивачкою підтверджено понесення витрат на лікування дітей у лікаря-стоматолога та офтальмолога, та лікування з приводу інших захворювань. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Судом встановлено, що позивачкою фактично понесені додаткові витрати у зв`язку з хворобою дітей. Враховуючи такі обставини, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути половину фактично понесених додаткових витрат на дітей, що становить 36 725 (тридцять шість тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 28 коп. За наведених вище обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України. Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 1331 гривень 20 копійок, від сплати якого позивачка звільнена при пред`явленні позову та на користь позивачки слід стягнути витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, що відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України підтверджується розрахунком послуг адвоката, при цьому суд враховує, що адвокат не брала участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи.

Outcome: approved