Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ, [PERSON] про визнання незаконними та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення та наказу про оголошення догани та вчинення мобінгу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з червня 2023 року він перебуває в трудових відносинах з Квартирно-експлуатаційним відділом міста Луганськ (надалі КЕВ м.Луганськ), працюючи на посаді юрисконсульта. Між ним та КЕВ м.Луганськ укладено безстроковий трудовий договір. Наказом начальника КЕВ м.Луганськ № 147 від 15 серпня 2025 року на нього накладено дисціплінарне стягнення в вигляді «оголошення догани», як визначено в наказі, «за порушення правил трудового розпорядку розділ ІІІ п.3.1.1. та посадових обов`язків розділ ІІ п.23 та розділ ІV п.1». Зазначений наказ про накладення дисциплінарного стягнення позивач вважає необґрунтованим і незаконним, та таким, що підлягає скасуванню. Роботодавцем не визначено жодних обставин вчинення проступку, а також наявність вини працівника (дій чи бездіяльності працівника, що тягнуть за собою дисциплінарну відповідальність). В наказі відповідача про оголошення догани відсутні будь-які посилання на ознаки вчинення дисціплінарного проступку, які є обов`язковими, а саме: дата, час та місце вчинення дисциплінарного проступку, який, на думку відповідача, було вчинено особисто позивачем, опис його конкретних дій або бездіяльності, які є дисциплінарним проступком, опис нормативних актів та посилання на конкретну складову (розділ, глава, пункт, підпункт) цих актів, які регламентують його дії та порушення яких, може характеризуватися, як дисциплінарний проступок, посилання на докази дисциплінарного проступку, які стали відомі відповідачу під час перевірки факту вчинення дисциплінарного проступку, якщо він мав місце. Також, підставою для визнання зазначеного вище наказу про накладання дисціплінарного стягнення незаконним та його скасування є обставина, що роботодавець, в порушення норм ст.149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення не надав можливості працівнику надати будь-які письмові пояснення, прийнявши рішення без будь-яких пояснень. Враховуючи відсутність будь-яких відомостей про дату та місце вчинення проступку як в самому наказі, так і в інших документах, на підставі якої винесено дисціплінарне стягнення, вважати, що роботодавцем були дотримані вимоги статті 148 КЗпП України щодо строків притягнення до відповідальності, немає жодних підстав. Враховуючи, що до прийняття наказу про стягнення працівник був позбавлений можливості надати будь-які пояснення, вважати, що роботодавцем доведено наявність дисціплінарного проступку у вигляді дій або бездіяльності, немає жодних підстав. Недоведеність хоча б одного з цих елементів, що визначають складову дисциплінарного проступку, виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Прийняття протиправного рішення у вигляді наказу начальника КЕВ м.Луганськ № 147 від 15 серпня 2025 року про накладення на позивача дисціплінарного стягнення у вигляді «оголошення догани» призвело до його моральних страждань, що призвело до погіршення його фізичного, психологічного стану та тимчасової непрацездатності майже відразу після прийняття наказу, що підтверджуєтеся листком тимчасової непрацездатності № 18359570-2033988812-1.2, відкритим 20.08.2025 року. Також, це призвело до приниження його ділової репутації серед членів колективу та порушило нормальні життєві та професійні зв`язки, унеможливило звичайне спілкування з колегами, підтримання з ними дружніх стосунків та призвело до інших негативних наслідків. Деякі члени колективу повідомляли про те, що їх відкрито попереджають, що спілкування з позивачем може негативно вплинути на їх подальшу роботу. Також, незаконне накладання на позивача дисціплінарного стягнення призвело до втрати ним частини доходів у вигляді премії, що призвело до необхідності здійснення додаткових зусиль для організації свого життя. На підставі викладеного, вважає, що прийняття незаконного оскаржуваного наказу призвело до його моральних страждань, які підлягають відшкодуванню у вигляді компенсації. Зазначає, що рішення у вигляді протиправного та безпідставного наказу начальника КЕВ м.Луганськ №147 від 15.08.2025 року про накладання на нього дисциплінарного стягнення, є одним із фактів вчинення мобінгу з боку начальника КЕВ м.Луганськ [PERSON] по відношенні до позивача. Фактами, що підтверджують здійснення з боку керівника - [PERSON], по відношенню до позивача, що є його підлеглим, авторитарного мобінгу (у вигляді деструктивного стилю керування), що полягає у систематичних (повторюваних) умисних діях, що спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та економічного тиску, створення стосовно працівника напруженої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність, є наступні обставини. В середині серпня 2025 року, позивачем була подана заява до Східного відділу з питань запобігання та виявлення корупції Міністерства оборони України заява про наявність фактів порушення антикорупційного законодавства з боку посадових осіб КЕВ м.Луганськ. 14.08.2025 року після надходженням до КЕВ м.Луганськ запиту з Східного відділу з питань запобігання та виявлення корупції МО України, про факт цього звернення стало відомо начальнику КЕВ м.Луганськ [PERSON] . Після чого він почав здійснювати відносно позивача спочатку заходи психологічного, а потім і економічного впливу, з метою примусити позивача відмовитись від здійснення дій, спрямованих на викриття фактів порушення антикорупційного законодавства. Фактами здійснення заходів негативного психологічного впливу та економічного впливу позивач зазначає наступні обставини. Без здійснення будь-якої перевірки відомостей, викладених в доповідній записці начальника юридичної служби [PERSON] (яка є фігурантом розслідування органів з протидії та запобігання корупції), [PERSON] прийняв рішення про оголошення позивачу догани, про що свідчить резолюція на зазначеній доповідній записці. Оголошення догани стало формальним приводом щодо не виплати позивачу премії за результатами роботи за серпень 2025 року. В подальшому [PERSON] не затвердив акт службового розслідування, проведений головним інженером КЕВ м.Луганськ майором [PERSON] , за фактом затримки позивача у відряджені, та в порушенні діючих норм трудового законодавства, призначив повторне службове розслідування, яке до теперішнього часу не завершено, в зв`язку з чим в період більш трьох місяців позивачу затримані виплати витрат на відрядження, а також заробітна плата за дні відрядження, а саме 15.07 та 16.07.2025 року. Зазначеними діями [PERSON] намагається затримати виплати належної позивачу заробітної плати та інших виплат для здійснення на нього економічного тиску. Додатковим підтвердженням здійснення на позивача економічного тиску є факт не виплати йому середнього заробітку за час використання частини щорічної тарифної відпустки в період з 01.09.2025 року по 19.09.2025 року. На його звернення до КЕВ м.Луганськ , яке було надіслано 05.10.2025 року, щодо необхідності виплати йому зазначених коштів, листом від 09.10.2025 року позивача було повідомлено, що його відпустка наказом начальника КЕВ м.Луганськ № 175 від 20.08.2025 року була скасована. Як визначено в цьому листі, в період з 20.08.2025 року до 29.08.2025 року, позивач не знаходився на робочому місті, в зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. При цьому в період з 01.09. по 19.09.2025 року він не виконував посадових обов`язків і був відсутнім на робочому місці, однак роботодавцем, з незрозумілих обставин, цей факт визначено як «невідомі причини», в супереч відомостям, що містилися в листі позивача від 21.09.2025 року про те, що в зазначений період він перебував в відпустці. Додатковим фактом вчинення на позивача психологічного тиску з боку відповідача [PERSON] , вважає обставину спрямування офіційного запиту від імені КЕВ м.Луганськ до ім`я директора Департаменту охорони здоров`я Донецької обласної державної адміністрації, в якому просили здійснити перевірку факту звернення позивача до медичної установи з підстав «сумнівів та недоцільності звернення [PERSON] 20.08.2025 року за медичною допомогою у м. Слов`янську», а також «надати інформацію, щодо обставин його огляду». Відсутність на зазначеному листі відомостей про виконавця свідчить про те, що цей лист з визначенням наведених вище формулювань , підготовлений особисто [PERSON] , що є доказом вчинення мобінгу з боку останнього по відношенню до позивача. Спрямування зазначеного запиту негативно вплинуло на гідність та ділову репутацію позивача, враховуючи, що цей запит був спрямований до його сімейного лікаря, яка вимушена була надавати пояснення, що вона не порушила ніяких нормативних актів, оформляючи позивачу листок непрацездатності та зробила це в відповідності до діючих правил. При наступних зверненнях до сімейного лікаря, позивач кожного разу повинен переконувати її, що ніяких звернень від його роботодавця не буде. При цьому, інших фактів спрямування подібних запитів, з такими формулюваннями, стосовно інших працівників КЕВ м.Луганськ за підписом [PERSON] не було, навіть в випадках, коли їм відкривали листки непрацездатності в інших областях, у тому числі, до яких не можливо доїхати протягом 4-5 годин, як у випадку позивача. Також, фактом здійснення на позивача психологічного тиску вважає спрямування за місцем його проживання в місті Дніпро групи працівників КЕВ м.Луганськ з невідомих підстав. Зазначена група працівників турбувала мешканців квартир, що мешкають з позивачем в одному під`їзді, намагаючись отримати від них інформацію стосовно позивача та членів його сім`ї. Факт такого «опитування» стосовно позивача теж негативно вплинув на його психологічний стан та особисту і ділову репутацію. Як, в подальшому, повідомив позивачу по телефону заступник начальника КЕВ м.Луганськ [PERSON], який особисто приходив у складі групи працівників до місця мешкання позивача, вони це зробили за особистою вказівкою [PERSON] . В зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ №147 від 15.08.2025 «Про оголошення догани»; зобов`язати відповідальних осіб Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ нарахувати та виплатити позивачу додаткову заробітну плату у вигляді премії за серпень 2025 року, якої він був позбавлений через оголошення догани; зобов`язати відповідальних осіб Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ нарахувати та ви платити позивачу заробітну плату, в розмірі середньоденної заробітної плати, за 15.07. 2025 року та 16.07.2025 року, якої він був позбавлений через проведення службового розслідування, з виплатою компенсації за час затримки; зобов`язати відповідальних осіб Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ нарахувати та ви платити позивачу середню заробітну плату за час знаходження в щорічній тарифній відпустці в період з 01.09.2025 року по 19.09.2025 року, з виплатою компенсації за час затримку розрахунку; стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ моральне відшкодування в розмірі 5000 грн.; визнати факт вчинення з боку начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ [PERSON] мобінгу по відношенню до позивача; притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення мобінгу. 01 грудня 2025 року до суду надійшла заява [PERSON] про збільшення позовних вимог, в якій він вказав, що відповідачами по справі: Квартирно-експлуатаційним відділом м.Луганськ, [PERSON] була вчинена додаткова протиправна дія у вигляді прийняття наказу № 234 від 12.11.2025 року «Про накладання дисциплінарного стягнення». Вважає прийняття зазначеного наказу протиправним, тому що він прийнятий з порушення норм трудового законодавства України, що є додатковим підтвердженням вчинення психологічного та економічного тиску на позивача з боку відповідача. Враховуючи викладене, позивач просить суд також визнати незаконним та скасувати наказ Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ № 234 від 12.11.2025 «Про накладання дисціплінарного стягнення». 02 грудня 2025 року представник відповідача Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ, [PERSON] , надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що наказом № 147 від 15 серпня 2025 року, начальником Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ підполковником [PERSON], за порушення [PERSON] розділу ІІІ п.3.1.1. правил внутрішньо-трудового розпорядку в частині «сумлінно виконувати свої обов`язки, дотримуватись дисципліни праці», п. 23 розділу ІІ посадових обов`язків щодо «виконання функцій за напрямком діяльності за дорученням начальника юридичної служби», за неналежне виконання посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією - п. 1 розділу ІV, було оголошено догану юрисконсульту працівнику ЗСУ [PERSON] . Підставою для оголошення догани є доповідна записка начальника юридичної служби працівника ЗСУ [PERSON] від 11.08.2025 року вх. № 1980, про невиконання своїх посадових обов`язків її підлеглим працівником ЗСУ юрисконсультом [PERSON]. Зі змісту доповідної записки начальника юридичної служби [PERSON] від 11.08.2025 року вх. № 1980 на ім`я начальника КЕВ м. Луганськ підполковника [PERSON] вбачається, що юрисконсультом [PERSON] систематично не виконуються посадові обов`язки щодо належного захисту інтересів Міноборони та Збройних Сил під час розгляду судових справ, які перебувають у нього на обліку та не здійснюються заходи у порядку, визначеному в Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України Збройних Силах України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.12.2016 р. №744 та зазначено про порушення юрисконсультом [PERSON]. вимог п. 4.8 даної Інструкції, яке виразилось у не здійсненні ним оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва у справі від 01.07.2025 року № 761/970/22, яка була розглянута без його участі, як представника КЕВ м. Луганськ та нездійснення заходів щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі № 200/6062/24, що призвело до неналежного захисту інтересів Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Луганськ, у зв`язку з чим просила розглянути питання про оголошення догани. Уповноваженим представником КЕВ м. Луганськ у справі № 761/970/22 було визначено юрисконсульта [PERSON], що підтверджується підготовленими за його електронним підписом матеріалами даної судової справи в системі ЄСІТС «Електронний суд» та зареєстрованим у Журналі вихідної кореспонденції КЕВ м. Луганськ поясненням по суті справи від 25.06.2025 року вих.№ 524/1441 з заявою про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, призначеного суддею Шевченківського районного суду Волошиним В.О. на 01.07.2025 року о 08:10 год, через особистий кабінет юрисконсульта [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) [INFO] 01.07.2025 року, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 761/970/25 судом було встановлено, що у судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про що зазначено в Ухвалі Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2025 року у справі № 761/970/22, зареєстрованої в Журналі вхідної кореспонденції КЕВ м. Луганськ 28.07.2025 року вх. № 1808. Встановлений судом факт відсутності представника КЕВ м. Луганськ при розгляді цивільної справи № 761/970/22 є порушенням наданих юрисконсульту [PERSON] повноважень, як уповноваженого представника КЕВ м. Луганськ та підтверджує неналежне виконання обов`язків щодо захисту інтересів Міноборони та Збройних Сил під час розгляду судових справ. Крім того, в порушення вимог пункту 4.8 Інструкції 744, яким передбачено «після реєстрації судових рішень, уповноважена на здійснення самопредставництва особа, за участю відповідальних підрозділів та фінансової (фінансово-економічної) служби, оскаржує їх у встановленому законодавством порядку», юрисконсультом [PERSON]. не було вжито заходів щодо оскарження Ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2025 року у справі № 761/970/22, винесеної судом не на користь Міністерства оборони України, Збройних Сил України, що також підтверджує факт не виконання своїх посадових обов`язків, як уповноваженого представника КЕВ м. Луганськ, юрисконсультом [PERSON]. Про неможливість своєчасно оскаржити Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2025 року у справі № 761/970/22 та про причині своєї відсутності під час судового засіданні у справі, [PERSON] не було повідомлено свого безпосереднього керівника. Разом з тим, у рапорті начальника юридичної служби [PERSON] від 11.08.2025 року вх. № 1980 було зазначено, що [PERSON] на неодноразові зауваження, щодо не виконання ним її розпоряджень, він ніяк не реагує, що є не виконанням пункту 23 Посадової інструкції юрисконсульта, згідно вимог якої [PERSON] був зобов`язаний виконувати за дорученням начальника інші функції за напрямком своєї діяльності. Викладені вище обставини підтверджують факт порушення юрисконсультом [PERSON] своїх посадових обов`язків, який було зафіксовано його безпосереднім керівником у доповідній записці від 11.08.2025 року вх. № 1980, що стало підставою для застосування дисциплінарного стягнення і оголошення догани працівнику ЗСУ [PERSON] , у відповідності до ст. 147 КЗОТ за порушення трудової дисципліни. Позовні вимоги позивача про стягнення відшкодування моральної шкоди є безпідставними так як не підтверджуються доказами її заподіяння. Позивачем не доведено наявність неправомірних дій відповідача, причинно-наслідковий зв`язок між ними та завданими стражданнями, а також розмір завданої моральної шкоди. Позовні вимоги позивача про вчинення мобінгу з боку начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ [PERSON] по відношенню до юрисконсульта [PERSON] також не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки є безпідставними та такими що не підтверджують факт психологічного тиску на позивача. Вимоги позивача про зобов`язання відповідальних осіб Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ нарахувати та виплатити заробітну плату в розмірі середньоденної заробітної плати за 15.07.2025 року та 16.07.2025 року, якої він був позбавлений через проведення службового розслідування, з виплатою компенсації за час затримки та вимоги про зобов`язання відповідальних осіб Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ нарахувати та виплатити середню заробітну плату за час знаходження в щорічній тарифній відпустці в період з 01.09.2025 року по 19.09.2025 року, з виплатою компенсації за час затримки розрахунку позивачем ніяк не обґрунтовуються, факти порушення його прав в частині цих вимог не були наведені, докази вчинення протиправних дій відносно нього відсутні. В зв`язку з викладеним, представник відповідача [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову. 03 грудня 2025 року позивач надав відповідь на відзив Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ, в якій зазначив щодо посилання на ухвалу Шевченківського районного суду м. Київ від 01.07.2025 року у справі № 761/970/22, що ним як представником КЕВ м. Луганськ у справі №761/970/22 , було подана заява до суду про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, що була зареєстрована в журналі вихідної кореспонденції КЕВ м. Луганськ №524/1441 від 25.06.2025 року. Підставою для подання заяви про розгляд справи в режимі відеоконференції була обставина, що він як представник КЕВ м. Луганськ територіально знаходився в м. Дніпро, а розгляд справи здійснювався в м. Київ, що знаходиться на значній відстані від його місця знаходження. В день розгляду справи помічником судді Волошина О.М. було повідомлено, що в суді не має технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Відповідно в ухвалі суду було визначено, що представники сторін в судове засідання не з`явилися. Не розуміє, в чому полягає неналежне виконання його обов`язків, адже ним були підготовлені та подані до суду пояснення, а також наявне клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Також не має жодного фактичного підтвердження обставина щодо не оскарження позивачем ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2025 року у справі № 761/970/22. Повний текст ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2025 року у справі № 761/970/22 було складено та підписано 07.07.2025 року. До кабінету «Електронного суду» КЕВ м. Луганськ повний текст ухвали надійшов 08.07.2025 року. В період перебігу п`ятнадцяти денного терміну, передбаченого на апеляційне оскарження ухвали суду, з 21.07.2025 року по 25.07.2025 року позивач знаходився в відпустці, що унеможливлювало здійснення ним будь-яких процесуальних дій, як представника КЕВ м.Луганськ. По виходу з відпустки, 28.07.2025 року , позивачем було подано рапорт на ім`я начальника КЕВ м.Луганськ про те, що начальником юридичної служби [PERSON] були порушені вимоги Інструкції, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.12.2016 р. №744, та здійснення дій, що суперечать інтересам служби. Наказом начальника КЕВ м. Луганськ №131 від 28.07.2025 року було призначено службове розслідування, яке до теперішнього часу не закінчено, винних осіб не встановлено, що підтверджує намагання начальника КЕВ м.Луганськ скрити факти порушень посадових обов`язків з боку начальника юридичної служби [PERSON] , та перекласти відповідальність на позивача. Не відповідає фактичним обставинам справи і посилання відповідача, що позивачем було допущено порушення вимог Інструкції №744 в вигляді не здійснення заходів щодо виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/6062/24, тому що представником КЕВ м.Луганськ на стадії апеляційного розгляду справи 200/6062/24 була [PERSON] , про що свідчить підготовлена та подана за її підписом апеляційна скарга. Виконання рішення суду здійснюється після набрання рішенням законної сили, що сталося після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Таким чином посилання , викладення в відзиві на позовну заяву, що позивачем допущено порушення вимог посадової інструкції а також Інструкції №744, не має підтвердження, тому що не наведено жодного факту, що підтверджують наведену обставину. Таким чином, жодна із наведених в відзиві відповідача обставин, не спростовує того факту, який був визначений в позовній заяві, а саме відсутності факту дисціплінарного проступку, що є підставою для визнання протиправним та скасування наказу про оголошення догани. Позивач просив задовольнити позов в повному обсязі, а заперечення, викладені у відзиві Квартирно-експлуатаційного відділу м.Луганськ, залишити без задоволення. 24 грудня 2025 року представник відповідача [PERSON] надала заперечення на відповідь на відзив, в яких вказала, що позивач при здійснені представництва інтересів КЕВ м. Луганськ у судовій справі № 761/970/22 посилався, що причиною його відсутності у судовому засіданні призначеного судом на 01.07.2025 року стало те, що в день розгляду даної справи помічником суді Волошина О.М. йому, як уповноваженому представнику КЕВ м. Луганськ було повідомлено, що в суді не має технічної можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції. При цьому юрисконсульт [PERSON] в день розгляду судової справи № 761/970/22 не повідомив свого безпосереднього начальника про причини не приймання ним участі у судовому засіданні 01.07.2025 року за викликом його, як учасника справи до суду. Крім того, [PERSON] у письмових поясненнях від 15.08.2025 року вх. № 2057, наданих ним до застосування дисциплінарного стягнення, навпаки заперечував представництво інтересів КЕВ м. Луганськ у судовій справі № 761/970/22, без обґрунтування причин своєї відсутності в день розгляду даної справи призначеної на 01.07.2025 року. Без належного обґрунтування причин та доказів не виконання своїх посадових обов`язків, роботодавець має право застосувати до працівника дисциплінарні стягнення, що і стало підставою для притягнення юрисконсульта [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани. Позивач заперечує проти доводів відповідача у відзиві про факт не виконання ним своїх обов`язків щодо не здійснення ним оскарження ухвали суду аргументуючи це тим, що в період перебігу п`ятнадцяти денного терміну, передбаченого на апеляційне оскарження ухвали, він перебував у відпустці. Натомість, знаходження юрисконсульта [PERSON] у відпустці не позбавляло його права, як учасника справи № 761/970/22 на поновлення пропущеного строку з поважних причин на апеляційне оскарження після виходу його з відпустки, у відповідності до ст. 354 Цивільного процесуального кодексу України. Також у відповіді на відзив позивачем не було доведено факт погіршення його фізичного, психологічного стану, що призвели до розладу його здоров`я після ознайомлення з наказом про накладання дисциплінарного стягнення, оскільки позивачем не було надано медичного висновку пов`язаного з розладом його психічного стану. З наказом № 147 від 15.08.2025 року про оголошення догани позивача було ознайомлено 15.08.2025 р на робочому місці за фактичним місцем знаходження КЕВ м. Луганськ у м. Дніпро. Доказів про звернення за медичною допомогою у зв`язку з погіршення психічного стану у медичні заклади м. Дніпро позивач не надав. Враховуючи викладене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову. 29 грудня 2025 року відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з тим, що прийняте рішення про накладання дисциплінарного стягнення за неналежне виконання [PERSON] своїх посадових обов`язків - є фактом вчинення відповідачем по відношенню до позивача мобінгу. Підставою для прийняття даного рішення була доповідна записка начальника юридичної служби [PERSON] на ім`я відповідача про неналежне виконання її підлеглим юрисконсультом [PERSON]. посадових обов`язків щодо належного захисту інтересів Міноборони та Збройних Сил під час розгляду судових справ, в яких він приймав участь як уповноважений представник на захист інтересів КЕВ м. Луганськ. Після ознайомлення з облікованими судовими справами, в системі Електронний суд в особистому кабінете КЕВ м. Луганськ, викладені обставини у доповідній записці [PERSON] підтверджувались матеріалами судових справ, в яких юрисконсульт [PERSON] приймав участь по захисту інтересів КЕВ м. Луганськ, як представник. В своїх поясненнях від 15.08.2025 року, по суті рапорту начальника юридичної служби, наданих на ім`я відповідача юрисконсультом [PERSON]., факт не виконання наданих йому повноважень він заперечував, причини їх не виконання не вказав. Згідно наданих пояснень начальника юридичної служби її підлеглий юрисконсульт [PERSON] не повідомляв її, як безпосереднього керівника про встановлений нею факт неналежного виконання своїх обов`язків під час розгляду судової справи №761/970/22. В день розгляду даної справи 01.07.2025 року він не повідомляв її про свою відсутність у судовому засіданні, а навпаки зазначав, що затримався на роботу, так як приймав участь у судовому засіданні по справі № 761/970/22 в режимі відеоконференції у себе дома, у зв`язку з призначенням даної справи на 8 ранку. А не здійснення ним оскарження ухвали суду від 01.07.2025 року у справі № 761/970/22, яка була розглянута без його участі, як уповноваженого представника КЕВ м. Луганськ, обґрунтував тим, що в період терміну подачі апеляційної скарги він перебував на лікарняному. Згідно матеріалів судової справи № 761/970/22, повний текст ухвали суду від 01.07.2025 року було складено 07.07.2025 року, вказані причини не здійснення оскарження у зв`язку з знаходженням на лікарняному в період з 21.07.2025 року по 25.07.2025 року є не поважними, оскільки з його вини не було здійснено належний захист інтересів КЕВ м. Луганськ ухвали суду, яка була винесена не на користь Міністерства оборони України, так як [PERSON] не надав належних причин вжиття ним заходів щодо оскарження даної ухвали перед лікарняним та по виходу на роботу з лікарняного. Без належного обґрунтування причин та доказів не виконання наданих юрисконсульту [PERSON] повноважень по захисту інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України, щодо представництва інтересів КЕВ м.Луганськ, враховуючи порушення працівником [PERSON] вимог п. 23 розділу ІІ посадової інструкції юрисконсульта, розділу ІІІ п.3.1.1. Правил внутрішньо-трудового розпорядку відповідач, як керівник КЕВ м. Луганськ, у відповідності до ст. 140 КЗоТ України скористався своїм правом роботодавця та видав наказ № 147 від 15 серпня 2025 року про притягнення юрисконсульта [PERSON] до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення йому догани, за порушення ним трудової дисципліни. Саме порушення юрисконсультом [PERSON] трудової дисципліни і стали підставою для накладання на позивача дисциплінарного стягнення, а не факт вчинення ним по відношенню до позивача мобінгу. Звернення [PERSON] до корупційного органу взагалі не стосувалося особистості відповідача та не пов`язано з адміністративними порушеннями відносно нього, а тому підстав для вчинення ним мобінгу по відношенню до [PERSON] не було. Зазначає, що [PERSON] починаючи з 21.08.2025 року по теперішній час не з`являється на роботу та не виконує свої посадові обов`язки, що ставить під сумнів викладені доводи позивача про вчинення з боку відповідача відносно нього психологічного впливу, з метою примусити його відмовитись від здійснення дій, спрямованих на викриття фактів порушення антикорупційного законодавства, оскільки з дня надходження звернення про корупцію та протягом чотирьох місяців після і повсякдень відповідач з ним не бачився та не спілкувався. Також, заперечує проти доводів позивача про здійснення ним економічного тиску відносно позивача, які він обґрунтовує не виплатою йому премії за результатами його роботи у серпні 2025 року, оскільки згідно Положення про преміювання працівників КЕВ м. Луганськ преміювання працівників проводиться за виконання показників та результатів роботи за місяць з ціллю стимулювання та заохочення за успішну трудову діяльність, а враховуючи порушення [PERSON] трудової дисципліни, відсутність його ініціативи в роботі та наявність дисциплінарного стягнення, заходи заохочення, у відповідності до ст. 151 КЗпП України, до позивача не застосовувались. Не вважає психологічним тиском на позивача письмове звернення до Департаменту охорони здоров`я про підтвердження звернення за медичною допомогою у м. Слов`янськ юрисконсульта [PERSON] , оскільки відповідач, як керівник військової установи, яка фінансується з державного бюджету Міністерства оборони України, працівником якої є Позивач, мав право перевірити доцільність здійснення виплати лікарняних [PERSON] у зв`язку з сумнівом його звернення до медичного закладу у м. Слов`янськ, оскільки КЕВ м. Луганськ знаходиться у м. Дніпро і 19.08.2025 року [PERSON] знаходився на роботі, а вже на другий день 20.08.2025 року він звернувся за медичною допомогою в інше місце, яке не являється його фактичним місцем проживання. Також не вважає психологічним тиском на позивача факт відвідування працівниками КЕВ м. Луганськ за його розпорядженням працівника [PERSON] за місцем його фактичного проживання у м. Дніпро 30.09.2025 року, оскільки дане відвідування було здійснено з ціллю з`ясування питання про причини не виходу на роботу [PERSON] протягом вересня 2025 року, з яким КЕВ м. Луганськ перебуває у трудових відносинах по причині відсутності з ним мобільного зв`язку, а відповідач як керівник відповідає за своїх підлеглих працівників. В діях працівників КЕВ м. Луганськ приниження ділової репутації позивача не мало місця. Відповідач [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 18 січня 2026 року позивач надав відповідь на відзив [PERSON] , в якій зазначив, що твердження відповідача [PERSON] не відповідають фактичним обставинам, тому що як в рапорті від 15.08.2025 року та і в рапорті від 14.08.2025 року, які є тотожні за змістом, позивачем було чітко визначено, що обставини, викладені в рапорті [PERSON] від 11.08.2025 року, не відповідають дійсності. Більш того, резолюція накладена безпосередньо відповідачем [PERSON] з вказівкою провести розслідування стосовно здійснення юридичною службою відповідних заходів в судовій справі №761/970/22 свідчить про те, що на той час він вважав за необхідне провести розслідування щодо визначення наявності або відсутності вини співробітників юридичної служби. Тобто жодного підтвердження не виконання позивачем посадових обов`язків або повноважень, тим більше підтвердження з боку позивача, відповідач [PERSON] не мав. Натомість вже наступного дня, відповідач [PERSON] приймає рішення про накладання на позивача дисціплінарного стягнення у вигляді догани, без проведення будь-якого розслідування. Єдиним поясненням такої швидкої зміни думки про проведення розслідування може бути тільки факт надходження листа зі Східного відділу з питань запобігання та виявлення корупції МО України, який відповідно до внутрішньої реєстрації КЕВ м.Луганськ надійшов до них засобами системи електронного документообігу (СЕДО) 14.08.2025 року в 16 год 09 хв. Відповідно, відповідач, як керівник установи був ознайомлений зі змістом зазначеного листа ще до видання наказу про притягнення позивача до дисціплінарної відповідальності. Факт безпідставного притягнення позивача до дисціплінарної відповідальності мав на меті, у тому числі, і позбавлення його премії, яка складає більшу частину заробітної плати, що безумовно є одним із засобів економічного тиску. Також, [PERSON] не надав жодних пояснень щодо не виплати позивачу до теперішнього часу заробітної плати за робочі дні 15.07 та 16.07.2025 року, а також щодо не виплати йому середнього заробітку за час відпустки в період з 01.09 по 19.09.2025 року, що теж є складовими економічного тиску. Перевірка доцільності здійснення виплат лікарняного здійснювалось тільки по відношенню до позивача, що є психологічним тиском з боку відповідача. Також спростовується твердження відповідача щодо відвідування позивача за місцем мешкання з метою з`ясування причини не виходу на роботу, оскільки відповідачу [PERSON] достеменно було відомо про підстави відсутності позивача на роботі, тому що 14.09.2025 року на електронну адресу КЕВ м.Луганськ позивачем була відправлена заява про надання відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами з 22.09.2025 року по 30.09.2025 року. Згідно відповіді КЕВ м.Луганськ від 18.09.2025 року вих №524/2165 зазначена заява була отримана КЕВ м.Луганськ та відпрацьована безпосередньо відповідачем [PERSON] . Враховуючи викладене, позивач просив задовольнити позов в повному обсязі. В судовому засіданні позивач, [PERSON] , підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі. Зазначив, що на його думку відсутній факт порушення ним трудової дисципліни, а саме за не прийняття участі у судовому засіданні. Відповідачем було підтверджено, що він подавав заяву на участь у режимі ВКЗ у вказаній справі під час розгляду у Шевченківському районному суді м. Києва. ВКЗ не відбувався через технічні причини у суді. Технічні можливості проведення або не проведення засідання у режимі ВКЗ вирішується у Шевченківському райсуді м. Києва у день судового засідання. Ним було подано відзив, що також підтверджено відповідачем у своєму відзиві на його позов. Також зазначив, що рапорт було подано за день до притягнення його до відповідальності. 14.08.2025 року відповідачем [PERSON] надано розпорядження про службове розслідування. Проте 15.08.2025 року вже з`явився наказ про його притягнення без з`ясування будь-яких причин. Вважає, що перевірка проводилася на підставі його звернення до НАЗК, запит від якого надійшов 14.08.2025 року. Також на його думку стягнення було накладено по закінченню терміну притягнення до відповідальності понад одного місяця. Вимоги щодо виплати премії є похідними вимогами від першої вимоги, премія складає майже 50 % його заробітної плати, позбавлений він був премії на підставі наказу про накладення дисциплінарного стягнення. Щодо другого наказу про його відсутність на роботі 15-16 липня 2025 року, зазначає, що стягнення також накладено з пропуском строку, передбаченого ст. 148 КЗпроП України. Щодо виплати заробітної пати за період з 01.09.2025 по 19.09.2025 року зазначає, що наказ про відпустку виданий 31.07.2025 року. Ця відпустка була визначена заздалегідь ще під час узгодження та складання графіку відпусток, як того вимагає трудове законодавство. Причини відсутності його на роботі це знаходження у відпустці. Вважає, що норми трудового законодавства взагалі не передбачають скасування наказу про відпустку без узгодження з робітником. Крім того позивач вважає, що діями відповідача йому завдано моральної шкоди, а саме завдано моральних страждань. Крім моральних страждань, з боку відповідача [PERSON] має місце мобінг по відношенню до нього. На скринах зі спільного чату будинку де він мешкає, вбачається, як 4 працівника КЕВ приходили до нього у двір, сусідами зазначено було автомобіль марки «Акура», яка належить представнику відповідача [PERSON] . Це відвідування його сусідами були розцінено, як тиск, що відображається на його діловій репутації. Саме відвідування відбувалося вечорі та за вказівкою відповідача [PERSON] . Вважає це втручанням у його приватне життя, психологічним тиском для спонукання його до певних трудових відносин. Перевірку його лікарняного листа також вважає психологічним тиском на нього. Його сімейний лікар був вимушений надавати пояснення. З запитом щодо перевірки лікарняного листа відповідач звернувся лише щодо нього. Зазначає, що ЄСПЛ справи про вчинення мобінгу розглядає в контексті порушеннь ст.ст. 3, 6, 8 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод. Представник відповідача, Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ, [PERSON] , в судове засідання 29.01.2026 не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в попередніх судових засідань пояснень по суті позову не надавала через відкладення судових засідань, свою позицію висловила у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання 29.01.2026 не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, в попередніх судових засідань пояснень по суті позову не надавав через відкладення судових засідань, свою позицію висловив у відзиві на позов. Суд, вислухавши пояснення позивача, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Наказом начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ від 19.06.2023 року № 108, [PERSON] було прийнято на роботу та призначено з 20.06.2023 року на посаду юрисконсульта. Згідно виданого начальником Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ наказу від 19.12.2023 року № 140, юрисконсульту працівнику ЗСУ [PERSON] надано повноваження представляти інтереси КЕВ м. Луганськ в місцевих загальних судах, місцевих адміністративних судах, місцевих господарських судах, апеляційних господарських судах, апеляційних адміністративних судах, апеляційних господарських судах, Верховному Суді України, користуватися всіма правами наданими позивачу, відповідачу, третій особі по справі, та виконувати інші дії та формальності, який було доведено до [PERSON] під підпис. Перелік завдань, посадових обов`язків, прав, відповідальність юрисконсульта визначені і затверджені начальником КЕВ м. Луганськ в посадовій інструкції юрисконсульта, з якою [PERSON] було ознайомлено під підпис. Відповідно до наказу начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (з адміністративно-господарської діяльності) від 28.07.2025 року за №131 «Про проведення службового розслідування», на підставі рапорту юрисконсульта [PERSON] (вх.№1819 від 28.07.2025) щодо порушення вимог п.3.1. розділу 3 Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України та Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.12.2016 року №744 (зі змінами згідно з наказом Міністерства оборони України від 19.02.2020 №53), начальником юридичної служби [PERSON], а саме нездійснення заходів щодо оскарження в апеляційному порядку рішення (ухвали) Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2025 року в судовій справі №761/970/22, прийнятої не на користь квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ, з метою недопущення повторення зазначених порушень наказу МО України, а також виявлення винних осіб та притягнення їх до дисциплінарної відповідальності, вирішено провести службове розслідування. 11.08.2025 року начальник юридичної служби КЕВ м. Луганськ [PERSON] звернулась з рапортом до начальника КЕВ м. Луганськ [PERSON] щодо систематичного не виконання юрисконсультом [PERSON] посадових обов`язків щодо належного захисту інтересів Міноборони та Збройних Сил під час розгляду судових справ, які перебувають у нього на обліку та не здійснення заходів у порядку, визначеному в Інструкції з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.12.2016 року №744. У вищевказаному рапорті зазначено, що на обліку юрисконсульта [PERSON] перебуває цивільні справа №761/970/22 за позовом [PERSON] до Сєвєродонецької квартирно-експлуатаційної частини (району), третя особа: [PERSON] про визнання наказів незаконними, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. В юридичній службі знаходиться на виконанні ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2025 року про заміну сторони виконавчого провадження (боржника) з примусового виконання виконавчих листів, виданих Шевченківським районним судом м. Києва по цивільній справі №761/970/22, яка була зареєстрована 28.07.2025 року вх. №1808 і передана до виконання юрисконсульту [PERSON] з резолюцією «написати рапорт щодо виконання рішення суду, додати рішення у справі №761/970/22. Згідно з ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2025 року у справі №761/970/22 судом було встановлено, що «у судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку». Причини не прийняття участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції при розгляді справи №761/970/22 юрисконсульта [PERSON] начальнику юридичної служби КЕВ м. Луганськ не відомі. В порушення вимог п.4.8 Інструкції ППР №744 юрисконсультом [PERSON] після отримання до виконання ухвали Шевченківського районного суду не було здійснено оскарження даної ухвали в апеляційному порядку та не здійсненні заходи щодо виконання рішення суду. Також, юрисконсультом [PERSON]. не здійснюються заходи щодо виконання рішення суду в адміністративній справі №200/6062/24, яка перебуває у нього на обліку. Не виконання вимог Інструкції ППР №744 призводить до неналежного захисту інтересів Міністерства оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного відділу м. Луганськ. На неодноразові зауваження щодо не виконання розпоряджень [PERSON] ніяк не реагує, надавати письмові пояснення відмовився. За систематичне не виконання своїх посадових обов`язків начальник юридичної служби КЕВ м. Луганськ [PERSON] просила розглянути питання про оголошення працівнику ЗСУ [PERSON] догани. 15.08.2025 року [PERSON] звернувся з рапортом до начальника КЕВ м. Луганськ [PERSON], в якому зазначив, що рапорт [PERSON] не містить жодних обставин і фактів, які б відповідали дійсності. Перебування в нього на обліку судової справи №761/970/22 не відповідає дійсності, оскільки в юридичній службі КЕВ м. Луганськ не визначається, кого з працівників юридичної служби закріплено за відповідною справою, як це передбачено нормами наказу №744. Відповідного журналу щодо обліку судових справ та закріплених працівників не ведеться. В рапорті [PERSON] визначає, що ухвала Шевченківського районного суду м. Київ по справі 761/970/22 була зареєстрована 28.07.2025 року, при цьому в кабінет КЕВ м. Луганськ в системі «Електронний суд» зазначена ухвала надійшла 07.07.2025 року, про що [PERSON] було відомо, тому з цього дня вона почала здійснювати заходи щодо її виконання без офіційної реєстрації цієї ухвали та повідомлення про зміст ухвали начальника КЕВ м. Луганськ. Ці факти були повідомлені рапортом на ім`я начальника КЕВ м. Луганськ. На підставі зазначеного рапорту наказом начальника КЕВ м. Луганськ №131 від 28.07.2025 року було призначено службове розслідування, яке до теперішнього часу не закінчено. Вважає, що прийняття управлінського рішення за результатами розгляду рапорту [PERSON] від 11.08.2025 року без закінчення та врахування висновків службового розслідування згідно з наказом начальника КЕВ м. Луганськ №131 від 28.07.2025 року є упередженим, необґрунтованим та прийнятим без врахування всіх фактичних обставин. На виконання ухвали суду від 30.12.2025 року про витребування доказів надано копію наказу начальника Квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ про відпустку [PERSON] в період з 21.07.2025 року по 25.07.2025 року, виданого 11.07.2025 року № 144. Зазначено, що витребуваний судом Акт службового розслідування, проведеного відповідно до наказу начальника КЕВ м. Луганськ № 131 від 28.07.2025 року з його матеріалами надати не можливо за їх відсутністю, оскільки строки проведення призначеного службового розслідування за даним наказом були перенесені до дня фактичного виходу на роботу юрисконсульта працівника ЗСУ [PERSON] . Також, зазначено, що юрисконсульт працівник ЗСУ [PERSON] протягом тривалого часу починаючи з 21.08.2025 року по теперішній час не виконує свої посадові обов`язки, на роботі не з`являвся, що унеможливлює провести службове розслідування, призначеного наказом начальника КЕВ м. Луганськ від 28.07.2025 року № 131, у зв`язку з чим Акт не було складено. 15.08.2025 року [PERSON] надав письмові пояснення начальнику КЕВ м. Луганськ [PERSON] з приводу рапорту начальника юридичної служби КЕВ м. Луганськ щодо систематичного невиконання ним своїх посадових обов`язків, зокрема, вказавши, що інформація про перебування у нього на обліку судової справи №761/970/22 не відповідає дійсності, оскільки в юридичній службі КЕВ м. Луганськ не визначається кого з працівників юридичної служби закріплено за відповідною судовою справою, як це передбачено нормами наказу №744, відповідного журналу щодо обліку судових справ та закріплених працівників не ведеться. Зазначає, що повідомлення [PERSON] щодо систематичного невиконання ним службових обов`язків мають загальний характер, без визначення безпосереднього факту невиконання розпоряджень, без визначення дати порушень, тому він не може надати конкретні доводи щодо спростування цих повідомлень. Згідно з витягом із наказу начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (з адміністративно-господарської діяльності) від 15.08.2025 року за №147 «Про оголошення догани», на підставі доповідної записки начальника юридичної служби працівника ЗСУ [PERSON] від 11.08.2025 року вх.№1980, за не виконання своїх посадових обов`язків її підлеглим працівником ЗСУ [PERSON] , юрисконсульту працівнику ЗСУ [PERSON] оголошено догану за порушення: правил внутрішньо-трудового розпорядку дня розділ ІІІ п.3.1.1. - «сумлінно виконувати свої обов`язки, правила внутрішнього розпорядку, дотримуватись дисципліни праці»; посадових обов`язків розділ ІІ п.23 - «виконувати інші функції за напрямком діяльності за дорученням начальника юридичної служби»; посадових обов`язків розділ ІV (відповідальність) п.1 - «неналежне виконання або невиконання посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією». 18.09.2025 року начальник КЕВ м. Луганськ [PERSON] листом надав роз`яснення [PERSON] щодо використаних ним днів відпустки та повторно проінформував про скасування відпустки наказом начальника КЕВ м. Луганськ №175 від 20.08.2025 року. 21.09.2025 року [PERSON] звернувся до начальника КЕВ м. Луганськ [PERSON] з заявою, в якій, зокрема, повідомив, що відомості про скасування наказу про відпустку з 01.09.2025 по 19.09.2025 року він отримав 18.09.2025 року. 05.10.2025 року [PERSON] звернувся до начальника КЕВ м. Луганськ [PERSON] з заявою щодо невиплати йому заробітної плати за час його щорічної тарифної відпустки за 2025 рік в період з 01.09.2025 року по 19.09.2025 року. Згідно з відповіддю начальника КЕВ м. Луганськ [PERSON] за результатами розгляду заяви [PERSON] від 05.10.2025 року встановлено, що на підставі заяви [PERSON] вх.1822/267к від 29.07.2025 року було видано наказ від 29.07.2025 року №157 про щорічну основну відпустку юрисконсульту [PERSON] за робочий період з 20.06.2025 по 19.06.2026 на 19 календарних днів з 01 по 19 вересня 2025 року з правом виїзду за кордон у Естонію м. Таллінн. Виданий наказ від 29.07.2025 року №157 було скасовано наказом начальника КЕВ м. Луганськ №175 від 20.08.2025 року з наведених в ньому підстав. За відсутності [PERSON] , перебування на лікарняному з 20.08.2025 по 29.08.2025 року, наказ №175 від 20.08.2025 року про скасування щорічної відпустки було надіслано [PERSON] за номером мобільного телефону через месенджер WhatsApp 20.08.2025 року, про що складено акт фіксації. З невідомих причин в період з 01.09.2025 року по 19.09.2025 року [PERSON] був відсутній на роботі, що підтверджується складеними актами відсутності працівника на роботі. У зв`язку з тим, що в період відсутності на роботі з 01.09.2025 року по 19.09.2025 року [PERSON] не виконував свої посадові обов`язки, підстави для нарахування заробітної плати були відсутні. Щодо виплат за час щорічної відпустки, то вказаний в заяві про надання відпустки від 29.07.2025 року період робочого часу з 20.06.2025 по 19.06.2026, не відповідає тривалості відпрацьованого [PERSON] робочого року з дня прийому на роботу. Відповідно до наказу начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (з адміністративно-господарської діяльності) від 12.11.2025 року №234 «Про накладення дисциплінарного стягнення» на підставі Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 року за №1503/31371, наказу начальника квартирно-експлуатаційного відділу міста Луганськ (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.08.2025 №151 «Про повторне проведення службового розслідування» проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли відсутності на робочому місці 15.07.2025 та 16.07.2025 працівника ЗСУ юрисконсульта [PERSON] . За результатами проведення службового розслідування складено акт службового розслідування від 12.11.2025 №3850, яким встановлено, що працівник ЗСУ юрисконсульт [PERSON] 15.07.2025 та 16.07.2025 був відсутній на робочому місці без поважних причин, чим порушив п.3.1.1. розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, п.2.3.1 розділу 2 Колективного договору, ст.139 КЗпП України. У зв`язку з порушенням трудової дисципліни відповідно до ст.147 КЗпП працівника ЗСУ юрисконсульта [PERSON] притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни, що виразилось у відсутності на робочому місці 15.07.2025 та 16.07.2025 без поважних причин та накладено дисциплінарне стягнення у виді догани. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Частиною 1 ст. 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України). Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Питання дисципліни труда урегульовано главою Х КЗпП України. Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір. Статтею 140 КЗпП України передбачено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Отже, трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, статутів, положень, посадових інструкцій, за порушення якої до працівника можливе застосування положень ст. 147 КЗпП України. У ч. 1 ст. 147 КЗпП України зазначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Порушенням трудової дисципліни є невиконання чи неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначений положеннями ст. 149 КЗпП України. До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України). Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами (постанова Верховного Суду від 21.10.2019 в справі №711/8227/16-ц). Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника. Під порушенням трудової дисципліни слід розуміти винне протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року у справі № 757/16203/16-ц, від 19 липня 2022 року у справі № 608/715/21, від 30 березня 2022 року у справі № 530/1450/19, від 17 лютого 2022 у справі № 171/131/20. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, за яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності. Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності. Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 липня 2020 року по справі № 554/9493/17 (провадження № 61-38286св18). Таким чином, догана є заходом дисциплінарного стягнення за вчинений працівником дисциплінарний проступок (порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку). Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного, винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен містити нормативне посилання, тобто роботодавець повинен зазначити назву, статтю, її частину, абзац, пункт, підпункт нормативно правового акта чи акта локального нормотворення, на підставі якого працівник притягується до дисциплінарної відповідальності. Виконання всіх цих вимог є безумовною запорукою правильного та законного оформлення прийнятого роботодавцем рішення, що одночасно виступає гарантією дотримання трудових прав працівників. Відповідно до статті 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством. Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п. 3 ч. 1). У ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 12 цього Кодексу. Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року). Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування наказу №147 від 15.08.2025 року про накладення на позивача дисциплінарного стягнення, суд доходить висновку, що наказ не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема, у ньому не зазначено, коли мало місце і в чому конкретно полягає порушення позивачем та невиконання своїх посадових обов`язків, не доведено факту закріплення конкретної судової справи за позивачем. З рапорту начальника юридичної служби КЕВ м. Луганськ від 11.08.2025 року, який був підставою накладення дисциплінарного стягнення у виді догани на позивача, вбачається, що на обліку у позивача перебувала цивільна справа за №761/970/22, під час розгляду питання в суді про заміну сторони виконавчого провадження позивач не приймав участі у судовому засіданні та не оскаржив ухвалу за результатом розгляду питання про заміну сторони виконавчого провадження. Проте, суду не надано доказів підтвердження перебування вказаної справи на обліку саме у позивача. Довіреність від 28.10.2024 року, видана [PERSON] в порядку передоручення [PERSON] , лише підтверджує повноваження останнього представляти інтереси КЕВ м. Луганськ в судах України, а не закріплення конкретної справи за представником. Таким чином, судом не встановлено, в чому саме полягало невиконання позивачем своїх посадових обов`язків, в зв`язку з чим вимога позивача про визнання незаконним та скасування наказу Квартирно - експлуатаційного відділу міста Луганськ №147 від 15.08.2025 «Про оголошення догани» підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача про визнання незаконним та скасування наказу Квартирно - експлуатаційного відділу міста Луганськ № 234 від 12.11.2025 «Про накладання дисціплінарного стягнення» суд зазначає наступне. У трудовому праві діє принцип презумпції невинуватості. Тобто не можна працівника притягнути до дисциплінарної відповідальності, доки не доведена роботодавцем його вина, і працівник не зобов`язаний сам доводити свою невинуватість. Принцип презумпції невинуватості в трудовому праві випливає із змісту статті 138 КЗпП України, яка передбачає обов`язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника. Недоведеність хоча б одного з елементів складу дисциплінарного проступку виключає наявність дисциплінарного проступку. Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. Роботодавцем не доведено суду жодними допустимими та належними доказами вчинення позивачем дисциплінарного проступку , за який накладено стягнення наказом № 234 від 12.11.2025 року. Щодо тверджень позивача про порушення строку накладення дисциплінарного стягнення за наказом №234 від 12.11.2025, то суд їх не приймає до уваги, оскільки стягнення накладено не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку та протягом місяця з дня виявлення, яким є 12.11.2025 року, коли було складено акт за результатом проведення службового розслідування. Таким чином, строки накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем були дотримані. Проте, відповідачами не надано жодного доказу на підтвердження правомірності накладення дисциплінарного стягнення у виді догани на позивача за наказом № 234 від 12.11.2025 року, в зв`язку з чим позовна вимога про скасування вказаного наказу підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідальних осіб Квартирно - експлуатаційного відділу міста Луганськ нарахувати та виплатити позивачу заробітну плату в розмірі середньоденної заробітної плати за 15.07. 2025 року та 16.07.2025 року, якої він був позбавлений через проведення службового розслідування, з виплатою компенсації за час затримки, суд зазначає наступне. Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату, зокрема визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до ч.1ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно із ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 242/3051/18 про стягнення заборгованості по заробітній платі встановив, що системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем. Праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. Водночас право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Обчислення середньої заробітної плати працівника здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Таким чином, вимога позивача про зобов`язання відповідальних осіб Квартирно - експлуатаційного відділу міста Луганськ нарахувати та ви платити йому заробітну плату в розмірі середньоденної заробітної плати за 15.07. 2025 року та 16.07.2025 року, якої він був позбавлений через проведення службового розслідування, з виплатою компенсації за час затримки, підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідальних осіб Квартирно - експлуатаційного відділу міста Луганськ нарахувати та виплатити позивачу середню заробітну плату за час знаходження в щорічній тарифній відпустці в період з 01.09.2025 року по 19.09.2025 року, з виплатою компенсації за час затримку розрахунку. Статтею 2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом. 21.09.2025 року [PERSON] звернувся до начальника КЕВ м. Луганськ [PERSON] з заявою, в якій повідомив, що відомості про скасування його відпустки з 01.09.2025 по 19.09.2025 року він отримав 18.09.2025 року, тому невідкладно прибути на робоче місце до закінчення відпустки 19.09.2025 року не має фізичної можливості. Відповідачем не доведено погодження умов спілкування між працівником та роботодавцем шляхом листування через мобільні додатки та месенджери. Таким чином, до відома позивача не було доведено інформації про скасування відпустки, тому він має право на виплату середньої заробітної плати за час знаходження в щорічній тарифній відпустці з виплатою компенсації за час затримку розрахунку. Щодо позовної вимоги позивача про зобов`язання нарахувати та виплатити йому додаткову заробітну плату у виді премії за серпень 2025 року, якої він був позбавлений через оголошення догани, суд зазначає наступне. Позбавлення позивача премії за вказаний місяць було пов`язано саме з його притягненням до дисциплінарної відповідальності, що зазначено у відзиві відповідача [PERSON] з посиланням на статті 147, 151 КЗпП України та не спростовано у судовому засіданні, тому позбавлення позивача премії за серпень 2025 року було пов`язано саме з притягненням позивача до дисциплінарної відповідальності, а враховуючи скасування наказу про догану, слід виплатити позивачу премію за вказаний період. Отже, позовна вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити додаткову заробітну плату у виді премії за серпень 2025 року підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з Квартирно - експлуатаційного відділу міста Луганськ морального відшкодування в розмірі 5000 грн. Частиною першою статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір моральної шкоди не є конкретно визначеною сумою, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди внаслідок порушення його трудових прав, що призвело до втрати ним нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд вважає, що судовий захист і часткове задоволення позовних вимог буде достатньою сатисфакцією позивачу за допущені відповідачем порушення вимог трудового законодавства. Отже, підстав для відшкодування моральної шкоди у зв`язку із недотриманням норм трудового законодавства у справі немає. Щодо позовної вимоги позивача про визнання факту вчинення з боку начальника Квартирно- експлуатаційного відділу міста Луганськ [PERSON] мобінгу по відношенню до позивача. Відповідно до ст. 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Згідно з ст. 5-1 КЗпП України Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. 11 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)» від 16 листопада 2022 року № 2759-IX (далі - Закон № 2759-IX), згідно з яким були внесені зміни до низки нормативно-правових актів, зокрема до КЗпП України, Закону України «Про колективні договори», визначено поняття мобінгу, врегульовано питання щодо захисту прав учасників трудових правовідносин від мобінгу, а також визначено механізми його протидії. Мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність (ч.1 ст. 2-2 КЗпП України). Згідно з ч.2 ст. 2-2 КЗпП України формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є: створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги); безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця); нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу. Відповідно до ч.3 ст. 2-2 КЗпП України вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням). Вчинення мобінгу (цькування) заборонено. Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду (ч.4, 5 ст. 2-2 КЗпП України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України). Згідно з частиною другою статті 81 ЦПК України у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача. Крім того, Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц. У справі, яка розглядається, саме на позивача покладено обов`язок довести обставини, на які він покликається як на підставу своїх вимог і, зокрема, саме позивач повинен надати докази систематичних (повторюваних) тривалих умисних дій роботодавця, які підпадають під ознаки мобінгу. На підтвердження факту цькування позивачем суду надано скріншот текстових повідомлень з мобільного телефону, запит відповідача до лікаря з приводу уточнення інформації про звернення позивача за медичною допомогою. Як стверджував позивач, ці текстові повідомлення містяться в чаті мешканців під`їзду, де він живе. Також, там містяться фотографії осіб, які, як зазначає позивач, за дорученням відповідача приїхали до нього додому та шукали його. Доказів, того, що це саме чат мешканців будинку де живе позивач, не надано. Крім того, неможливо встановити хто саме зображений на фотографіях, місце, де вони перебувають, мета їх візиту. Також, незрозуміло, яким чином запит відповідача до лікаря є приниженням ділової репутації позивача, як він зазначав у судовому засіданні. Крім того, мобінг - це систематичні (повторювані) тривалі умисні дії. Проте, позивачем на підтвердження вчинення до нього з боку відповідача саме мобінгу долучено лише скріншоти текстових повідомлень та запит до лікаря. Будь-яких інших доказів на підтвердження систематичного вчинення відповідачем саме по відношенню до позивача умисних дій, які можна трактувати як приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації суду надано не було. У матеріалах справи відсутні належні, достовірні та достатні докази вчинення відносно позивача систематичних тривалих умисних дій зі сторони відповідача [PERSON] як роботодавця, які спрямовані на приниження честі та гідності позивача, його ділової репутації, що проявляються у формі психологічного тиску, створення стосовно позивача напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність. Таким чином, обставини справи не свідчать про обмеження прав і свобод позивача, які б виразилися саме в мобінгу, а тому позовна вимога про встановлення факту мобінгу суду позивачем не доведена та не була встановлена судом під час розгляду справи, враховуючи надані позивачем до матеріалів справи докази, а отже не підлягає до задоволення. Щодо позовної вимоги позивача про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення мобінгу, то вона не підлягає задоволенню, оскільки є похідною від визнання факту вчинення мобінгу з боку відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи викладене, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 2 422,40 грн. за вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити заробітну плату в розмірі середньоденної заробітної плати. Крім того, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1937,92 грн. за вимогу про визнання незаконним та скасування наказу та стягнення морального відшкодування. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме, задоволення вимоги про визнання незаконним та скасування наказу, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 968,96 грн. /1937,92:2/. На підставі викладеного та

Outcome: partial