Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором (оферти) № 30.11.2022-100002427 від 01.12.2022 в загальній сумі 17 480 грн 30 коп. та судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422 грн 40 коп. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 01.12.2022 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір (оферти) № 30.11.2022-100002427, на підставі якого відповідачу були надані кредитні кошти в сумі 10 000 грн строком на 70 днів, зі сплатою процентів за користування кредитом. Внаслідок порушення відповідачем умов повернення кредитних коштів за ним утворилась заборгованість, розмір якої станом на 22.02.2023 складає 17 480 грн 30 коп., із яких 9 644 грн 15 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 7 836 грн 15 коп. - заборгованість за процентами. Оскільки відповідач не виконує свого зобов`язання з повернення кредитної заборгованості в повному обсязі, то позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути із відповідача заборгованість в загальній сумі 17 480 грн 30 коп. та судовий збір по справі. Від відповідача заперечень проти позову не надходило. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23.09.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення зазначених в даній ухвалі недоліків, - десять днів з дня її отримання. На виконання ухвали суду представником позивача ТОВ «Споживчий центр» Пархоменко М.А. 02.10.2025 подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.10.2025 відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Пархоменко М.А. в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині позовної заяви зазначила, що просить проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Назаренко Л.А. повторно в судове засідання не з`явились, натомість від відповідача 23.01.2026 до суду надійшла заява, у якій він просить розглянути справу без його участі та участі представника. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані позивачем докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між ТОВ «Споживчий центр» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) 01.12.2022 укладено в електронній формі кредитний договір № 30.11.2022-100002427, який підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором N575. Згідно умов вищевказаного договору кредитор надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10 000 грн, строком на 70 днів з дати надання кредиту та датою повернення кредиту 08.02.2023, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,2 % за один день користування кредитом (процентна ставка економ), яка застосовується протягом первинного періоду та 1,5 % за один день користування кредитом (процентна ставка стандарт), яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки економ. На виконання умов вказаного договору кредитні кошти в розмірі 10 000 грн 01.12.2022 були перераховані відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] , яка зазначена в договорі, як засіб електронного платіжного засобу позичальника, що підтверджується квитанцією № 2450031787 від 15.04.2024. В подальшому, на підставі звернення відповідача [PERSON] у електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора Т352 строк, на який надано кредит за договором № 30.11.2022-100002427 від 01.12.2022 продовжено до 22.02.2023. Відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме проведено часткове погашення заборгованості на загальну суму 5 190 грн 85 коп., що відображено позивачем у розрахунку заборгованості. Згідно довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 30.11.2022-100002427 від 01.12.2022 та детального розрахунку заборгованості за вказаним кредитним договором, наданим позивачем на виконання ухвали суду від 23.09.2025, розмір заборгованості відповідача станом на 22.02.2023 складає 17 480 грн 30 коп., з яких 9 644 грн 15 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 7 836 грн 15 коп. - заборгованість за процентами. Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за кредитним договором № 30.11.2022-100002427 від 01.12.2022, то позивач звернувся до суду з даним позовом. Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами глави 71, 73 ЦК України. Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. За правилами ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Пунктом 1 ч. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 12, 13, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За матеріалами справи судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем укладено кредитний договір № 30.11.2022-100002427 від 01.12.2022, який підписаний відповідачем з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором N575. На підставі такого договору відповідачем 01.12.2022 отримані кредитні кошти в розмірі 10 000 грн, які він зобов`язувався повернути зі сплатою процентів за кожен день користування кредитом, але в порушення умов договору не зробив цього. Водночас, відповідачем були здійснені заходи, спрямовані на визнання бору, а саме проведено часткове погашення заборгованості на загальну суму 5 190 грн 85 коп., що відображено позивачем у розрахунку заборгованості. Враховуючи ту обставину, що в порушення умов кредитного договору № 30.11.2022-100002427 від 01.12.2022відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку та у строки, передбачені договором, не повернув у повному обсязі, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 9 644 грн 15 коп. та заборгованості за відсотками 7 836 грн 18 коп. є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення на загальну суму 17 480 грн 30 коп. При цьому, варто звернути увагу, що, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2 422 грн 40 коп., які підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved