Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Іннова-Нова» (далі по тексту рішення - ТОВ «Іннова-Нова») звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 20950 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту складає 5000 грн. 00 коп., по процентах - 5950 грн. 00 коп. та неустойка за кожен день прострочення повернення позики/та або прострочення сплати процентів у строки - 10000 грн. 00 коп.. Позов обгрунтовується тим, що 11 травня 2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Іннова Фінанс» (після зміни назви - ТОВ «Іннова-Нова»), як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, був укладений договір про надання грошових коштів у кредит №8133120525, за яким позивач зобов`язується надати відповідачу на споживчі (особисті) потреби строком на 360 днів позику у сумі 5000,00 грн. шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позичальника за реквізитами платіжної картки [NUMBER] на умовах строковості, зворотності та платності за стандартною процентною ставкою 1% та 0,87 (починаючи з 181 дня з дати укладення договору) в день та зниженою процентною ставкою 0,4% в день, а відповідач зобов`язується повернути позику у погоджений умовам договору строк або достроково та сплатити проценти за користування позикою, нараховані згідно з п.п.2.6.1, 2.6.2 та 2.6.3 договору, його додатків. Вказаний кредитний договір був укладений сторонами відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» шляхом його підписання відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер її мобільного телефону [NUMBER] , вказаний відповідачем. Позивач свої зобов`язання за договором кредиту виконав в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти в розмірі 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією про їх перерахування. Натомість відповідач [PERSON] свої зобов`язання за договором щодо повернення суми позики та сплати процентів за користування нею належним чином не виконала, а тому позивач прохав стягнути із відповідача на його користь зазначену вище суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. Відповідач по справі [PERSON] відзиву на позовну заяву ТОВ «Іннова-Нова» разом з доданими до нього письмовими доказами на обгрунтування своїх заперечень проти позовних вимог та розміру судових витрат у встановлений судом строк не подала. ІІ. Заяви та клопотання. Представник позивача згідно викладеного в прохальній частині позовної заяви клопотання прохав суд розглянути справу без його участі та не заперечував проти винесення судом заочного рішення (а.с.7 зворот). Заяв та клопотань від відповідача по справі [PERSON] в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про розгляд справи за її відсутності, витребування доказів, на дату проведення судового засідання 30 січня 2026 року не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 14 листопада 2025 року постановлено здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.66-67). Ухвалою суду від 17 грудня 2025 року клопотання представника позивача про витребування письмових доказів задоволено частково та витребувано від АТ КБ «ПриватБанк» виписку про рух коштів по рахунку, який був відкритий для обслуговування банківської картки № [NUMBER] відповідача [PERSON] за період з 11 травня по 10 червня 2025 року включно. В задоволенні клопотання в іншій частині - відмовлено (а.с.82). В зв`язку з тим, що в судове засідання відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про дату, час і місце його проведення в порядку ст.128 ЦПК України, не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив на позовну заяву, судом за наявності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, відповідно до ч.1 ст.281 ЦПК України, 30 січня 2026 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 11 травня 2025 року між ТОВ «Іннова Фінанс», як позикодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір надання грошових коштів у кредит №8133120525 (далі - Договір, кредитний договір, договір №8133120525), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 6255, надісланого позивачем на її фінансовий номер телефону [NUMBER] (а.с.11-22, 27). Укладення сторонами 11 травня 2025 року кредитного договору в електронному вигляді відповідає умовам пунктів 10.6.10.7, 10.17, 10.24 та розділу 11 «Реквізити сторін» Договору, якими визначено, що: 1) договір підписується електронним підписом позикодавця та надсилається для ознаи?омлення та узгодження умов позичальнику в особистии? кабінет разом з електронним повідомленням - пропозицією укласти договір; на вказану позичальником електронну пошту або смс повідомленням надсилається одноразовии? ідентифікатор для підписання Договору, що згенеровании? під час проходження позичальником процедури укладення Договору; позичальник, прии?маючи пропозицію позикодавця укласти Договір, підписує в інформаціи?но-телекомунікаціи?ніи? системі електронне повідомлення одноразовим ідентифікатором шляхом натискання кнопки «підписати»; після підписання такими електронними підписами Договору и?ого умови вважаються прии?нятими, а Договір є укладеним; 2) сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством в якості підпису позичальника буде використовуватись електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму силу як і власноручний підпис; 3) цей Договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та перетвореним електронними засобами у візуальну форму. Згідно з умовами укладеного Договору (пункти 2.2, 2.3, 2.5) ТОВ «Іннова Фінанс» зобов'язується надати відповідачу [PERSON] на умовах строковості, зворотності та платності строком на 360 днів (строк кредиту, строк дії Договору) позику на суму 5000,00 грн. шляхом їх перерахунку на банківський рахунок (банківську картку), а відповідач, як позичальник, зобов'язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов'язки, передбачені Договором. Реквізитами платіжної картки для надання коштів кредиту в безготівковій формі, зазначеними відповідачем в п.3.1 Договору, є [NUMBER] (а.с.13 зворот). За змістом пунктів 2.5, 2.6.1 та 2.6.2 Договору: 1) періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 15 днів, останній платіж з періодом внесення 15 днів;детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення вартості кредиту для позичальника та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору; 2) стандартна процентна ставка становить 1% в день - протягом перших 180 календарних днів з дати укладення договору та 0,87% - за кожен день користування кредитом, починаючи з 181 календарного дня з дати укладення договору; знижена процентна ставка 0,4% в день застосовується у разі, якщо позичальник 26 травня 2025 року сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів. Згідно з Додатком №1 до Договору (графіком платежів) повернення відповідачем [PERSON] кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів за період з 26 травня 2025 року по 06 травня 2026 року, в розрізі кожного платежу, який включає проценти за користування кредитом на кожну наступну дату платежу в сумі по 1050,00 грн. - 26.05.2025, по 750,00 грн. - за період з 10.06.2025 по 07.11.2025, по 652,00 грн. за період з 22.11.2025 по 21.04.2026 та остання сума платежу - 5625,50 грн. (проценти та сума кредиту) на дату 06.05.2026 (а.с.23-24). 11 травня 2025 ТОВ «Іннова Фінанс» на виконання умов кредитного договору було здійснено переказ грошових коштів в сумі 5000 грн. 00 коп. на картковий рахунок відповідача [PERSON] , що відповідає сумі кредиту та способу його надання, зазначеними в укладеному між сторонами Договору, та підтверджується квитанцією до платіжної інструкції №20219-1354-216294686, наданою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» про проведення 11 травня 2025 року операції з переказу грошових коштів в сумі 5000,00 грн. отримувачу [PERSON] (а.с.32). Отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів в сумі 5000,00 грн. підтверджується також випискою по рахунку № [NUMBER] , наданою АТ КБ «ПриватБанк (а.с.98-100). Згідно розрахунку заборгованості за договором позики станом на 23 вересня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідача становить 20950,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 5000,00 грн., за процентами - 5950,00 грн., пені - 10000,00 грн. (а.с.40-41). Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] , з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення нею 11 травня 2025 року кредитного договору та отримання від позивача грошових коштів у визначеному ним розмірі. Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі відповідачем [PERSON] під час судового розгляду також надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. У зв'язку зі зміною найменування позивача з ТОВ «Іннова Фінанс» на ТОВ «Іннова-Нова» відповідні зміни були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.45). V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що договір надання грошових коштів у кредит №8133120525 від 11 травня 2025 року був підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора 6255, отриманого нею на номер мобільного телефону: [NUMBER] у вигляді смс-повідомлення, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання нею одноразового ідентифікатора у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «Іннова-Нова» щодо здійснення саме відповідачем [PERSON] електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора 6255 суду надано не було. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. За змістом ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, доходи кредитодавця у вигляді процентів . Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за договором позики вбачається, що сума заборгованості за наданими кредитними коштами складає 5000,00 грн., заборгованість за процентами - 5950,00 грн.. Наведений позивачем ТОВ «Іннова-Нова» розрахунок заборгованості [PERSON] щодо суми заборгованості за кредитом та процентам відповідає умовам укладеного сторонами договору, в тому числі щодо: 1) нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою 0,4% протягом першого періоду (15 календарних днів), що становить по 20,00 грн. в день (0,4% від 5000,00 грн.); 2) нарахування процентів, починаючи з 28 травня 2025 року за стандартною процентною ставкою 1% в день, що становить 50,00 грн. (1% від 5000,00 грн.) в межах строку кредитування (п.2.5 Договору). При цьому суд, виходячи з положень ч.2 ст.614 ЦК України, якою встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання, приходить до висновку, що відповідачем по справі [PERSON] не надано жодного належного доказу на підтвердження належного виконання нею зобов'язань за кредитним договором, в тому числі не спростовано наданого позивачем розрахунку заборгованості за тілом кредиту та процентами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом встановлено, що матеріали цивільної справи не містять, а відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів на спростування презумпції правомірності договору надання грошових коштів у кредит №8133120525 від 11 травня 2025 року, укладеного між нею та позивачем ТОВ «Іннова Фінанс». Зазначений договір з огляду на відсутність доказів протилежного не визнавався судом недійсним. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцією - є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Судом враховується, що у даній справі відповідач здійснювала часткове виконання умов Договору шляхом внесення грошових сум на погашення кредитної заборгованості (зокрема, 27.05.2025 - 1550,00 грн.); дії фінансової установи щодо виконання договору відповідачем не оскаржені, власний розрахунок заборгованості не наданий, клопотання про призначення судово-економічної експертизи не заявлялось, а позивачем при цьому доведено обставини, на які він посилався як на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитом та її розміру. На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобов'язань за договором надання грошових коштів у кредит №8133120525 від 11 травня 2025 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом) у розмірах та строки, передбачені цим договором, та приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення із [PERSON] на користь позивача ТОВ «Іннова- Нова» заборгованості за тілом кредиту в сумі 5000 грн. 00 коп. та процентами за користування ним в сумі 5950 грн. 00 коп., а всього в загальному розмірі 10950 грн. 00 коп.. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] неустойки в розмірі 10000 грн. 00 коп. суд приходить до наступного висновку. На обгрунтування підстав стягнення з відповідача неустойки представник позивача посилається ч.1 ст.625 ЦК України, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з п.7.4 Договору за порушення позичальником строків повернення позики та/або прострочення сплати процентів у строки, визначені Договором, позикодавець має право стягнути з позичальника пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, але не більше ніж 15% від суми простроченого платежу. Як вбачається з наданого представником позивача розрахунку заборгованості за договором №8133120525 від 11 травня 2025 року, сума пені складає 10000,00 грн. (а.с.40-41). Разом з тим, відповідно до п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім того, установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). На час розгляду справи в суді положення п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України є чинними. Воєнний стан був введений в Україні Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, неодноразово був продовжений і діє на даний час. Зазначена обставина є загальновідомою та не потребує доказування (ч.3 ст.82 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України (ч.2 ст.4 ЦК України). Отже, ч.2 ст.4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)). Також Верховний Суд вже викладав висновки щодо застосування п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на кредитний договір розповсюджується дія п.18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23, від 12 лютого 2025 року №758/5318/23), згідно яких тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч.2 ст.625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З огляду на викладене, враховуючи дату укладення сторонами по справі договору надання грошових коштів у кредит №8133120525 - 11 травня 2025 року, тобто під час дії в Україні воєнного стану, відповідач [PERSON] звільняється від сплати неустойки за даним договором, а нарахована позикодавцем неустойка (пеня), що передбачена відповідним договором, підлягає списанню кредитодавцем. Отже, правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача неустойки (пені) в сумі 10000,00 грн. 00 коп., як складової частини заборгованості за кредитним договором, відсутні, а тому позов ТОВ «Іннова-Нова» в цій частині задоволенню не підлягає. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «Іннова-Нова» звернулась до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8 (а.с.1). З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача по справі [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «Іннова-Нова» кошти по сплаті судового збору в розмірі 1266 грн. 12 коп. (2422 грн. 40 коп. (100%) - 1156 грн. 28 коп. (47,732697%), при цьому 47,732697% - 10000 грн. 00 коп. (сума неустойки (пені), у стягненні якої судом відмовлено), що були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed