Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту рішення - ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 91355 грн. 00 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом складає 19300 грн. 00 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 72055 грн. 00 коп.. Позов обгрунтовується тим, що 15 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс», як кредитодавцем, та відповідачем [PERSON] , як позичальником, був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1365-1211, за яким кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту - 18500,00 грн.; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 25 день; знижена процентна ставка - 2,50% в день; стандартна процентна ставка - 2,50% в день, промо-ставка - 1,75% в день, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним відповідно до умов, зазначених у цьому договорі. Вказаний кредитний договір був укладений сторонами відповідно до ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» у формі електронного правочину шляхом його підписання відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, наданого їй позивачем. На виконання умов договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» видав відповідачу кредитні кошти шляхом їх перерахування на картковий рахунок, вказаний нею в особистому кабінеті, через систему платежів LiqPay АТ КБ «ПриватБанк». Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору №1365-1211 від 15 березня 2024 року щодо повернення кредитодавцю в повному обсязі кредиту та виконання інших грошових зобовязань за цим договором, позивач прохав стягнути із [PERSON] на його користь зазначену вище суму заборгованості, а також понесені судові витрати в сумі 2422 грн. 40 коп. сплаченого судового збору. З урахуванням пропуску представником відповідача - адвокатом Глушко З.В. строку для подання відзиву на позовну заяву за відсутності поважних причин пропуску цього строку, розгляд цивільної справи відповідно до положень ст.178 ЦПК України здійснений за наявними матеріалами. 28 січня 2026 року представником відповідача - адвокатом Глушко З.В. подана заява (названа як контррозрахунок за договором про відкриття кредитної лінії №1365-1211 від 15.03.2024), в якій представник прохає суд врахувати під час розгляду справи заперечення щодо нікчемності правочину в частині встановлених завищених відсотків за кредитом, стягнувши з відповідача суму коштів, яка не перевищує 40000,00 грн. (20000,00 грн. тіло кредиту та 20000,00 грн. відсотків). Одночасно в заяві містяться посилання на судову практику, зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, за змістом якої суд може за певних умов зменшити загальний розмір неустойки, штрафу і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобовязання (а.с.68-70). ІІ. Заяви та клопотання. Представник позивача згідно з клопотанням, доданим до позовної заяви, не заперечував проти розгляду справи без його участі та ухвалення у справі заочного рішення (а.с.41). Представник відповідача - адвокат Глушко З.В. у прохальній частині поданого до суду 04 січня 2026 року відзиву на позову заяву, прохала суд стягнути з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь відповідача [PERSON] судові витрати на правничу допомогу в розмірі 14000,00 грн. (а.с.65). У поданій до суду 28 січня 2026 року заяві представником відповідача - адвокатом Глушко З.В. зазначено про здійснення розгляду справи за відсутності її, як адвоката, та відповідача [PERSON] (а.с.68-70). Інших заяв та клопотань від відповідача по справі [PERSON] та її представника, поданих в порядку ст.ст.43, 84, 183 ЦПК України, в тому числі, про відкладення судового розгляду, витребування доказів, на дату проведення судового засідання не надходило. ІІІ. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 12 грудня 2025 року клопотання представника позивача про розгляд позову у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін задоволено в частині розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, як справи незначної складності, визнаної судом малозначною, та одночасно постановлено здійснювати судовий розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (а.с.46-47). Ухвалою суду від 28 січня 2026 року визнано поданий представником відповідача - адвокатом Глушко З.В. відзив на позовну заяву таким, що поданий з пропуском встановленого судом строку без поважних причин та постановлено здійснювати розгляд справи за наявними матеріалами. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. 15 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, був укладений договір про відкриття кредитної лінії №1365-1211 продукту «CreditKasa» (далі - Договір, кредитний договір, договір про відкриття кредитної лінії №1365-1211), який згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» був вчинений в електронній формі шляхом його підписання відповідачем за допомогою надісланого кредитодавцем одноразового ідентифікатора С7324 (а.с.11-19). Укладення сторонами 15 березня 2024 року кредитного договору в електронному вигляді відповідає умовам пунктів 3.1, 3.3, 3.10 розділу 3 «Порядок укладання договору», якими визначено, що: 1) цей Договір укладається сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію»; 2) при поданні позичальником інформації, необхідної для отримання ним кредиту, відбувається його реєстрація на веб-сайті кредитодавця, де формується особистий кабінет позичальника, доступ до якого здійснюється після авторизації позичальника шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), який надсилається кредитодавцем позичальнику в СМС-повідомленні або надається шляхом дзвінку на вказаний ним номер телефону; 3) укладаючи Договір, кредитодавець та позичальник визнають усі документи (у тому числі Договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію). Згідно з пунктами 2.1, 2.2 Договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відкриває для позичальника кредитну лінію шляхом надання йому кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобовязується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим Договором. Згідно з умовами укладеного Договору (пункти 4.1, 4.2, 4.6, 4.8, 4.9, 4.10, 4.12) сторонами узгоджені: 1) розмір кредиту (сума кредиту) становить 18500,00 грн.; 2) дата надання/видачі кредиту: 15 березня 2024 року; 3) спосіб перерахування коштів позичальнику: безготівковий переказ грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних нею реквізитів електронного платіжного засобу; 4) базовий період сплати відсотків складає 25 календарних днів; 5) стандартна процентна ставка за кожен день користування кредитом - 2,50%, яка застосовується протягом всього строку дії договору, за виключенням строку використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або пільговою процентною ставкою; 6) строк кредитування (строк, на який надається кредит) - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику; 7) дата повернення (виплати) кредиту 08 січня 2025 року; 8) орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору (за весь строк кредитування) складає 157250,00 грн. та включає в себе суму кредиту та проценти за користування кредитом; 9) сплату процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний здійснювати не пізніше визначених графіком платежів (Додаток 3 до Договору) дат, які є останніми днями відповідних базових періодів, шляхом здійснення безготівкового переказу суми, що дорівнює обовязковому платежу, на банківський рахунок кредитодавця. Відповідач своїм електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора А7324 підтвердила також отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування, викладені у паспорті споживчого кредиту, що були надані їй до укладення договору про споживчий кредит (а.с.24-25). 15 березня 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на виконання умов кредитного договору №1365-1211 через систему платежів LiqPay АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено переказ грошових коштів в загальній сумі 18500 грн. 00 коп. на картковий рахунок, номером платіжного інструменту до якого є 516780*44, що відповідає сумі кредиту та номеру платіжного засобу відповідача, зазначеним нею в Договорі (а.с.19 зворот, 28). 19 березня 2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс», як кредитодавцем, та [PERSON] , як позичальником, була укладена додаткова угода до договору про відкриття кредитної лінії №1365-1211 (далі - додаткова угода), яка згідно положень ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію» була вчинена в електронній формі шляхом її підписання відповідачем за допомогою надісланого кредитодавцем одноразового ідентифікатора С2207 (а.с.21). Згідно з пунктами 2.1, 2.2, 2.3 додаткової угоди кредитодавець зобовязується надати позичальнику 19 березня 2024 року у кредит додаткові грошові кошти в розмірі 1500,00 грн., а позичальник зобовязується повернути кредитодавцю суму грошових коштів в розмірі 20000,00 грн., яка складається з суми кредиту, яка була надана позичальнику за договором та неповернута на момент укладення цієї додаткової угоди, та суми додаткових грошових коштів, наданих позичальнику у кредит на підставі цієї додаткової угоди. 19 березня 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на виконання умов додаткової угоди до кредитного договору №1365-1211 через систему платежів LiqPay АТ КБ «ПриватБанк» було здійснено переказ грошових коштів в загальній сумі 1500 грн. 00 коп. на картковий рахунок, номером платіжного інструменту до якого є 516780*44, що відповідає сумі кредиту та номеру платіжного засобу відповідача, зазначеним нею в Договорі (а.с.19 зворот, 27). Згідно розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором в період з 15 березня 2024 року по 19 вересня 2025 року загальна сума заборгованості відповідача становить 152663,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 19300,00 грн., по відсотках - 133363,00 грн.. Останнім днем нарахування відсотків за наданим кредитом є 08 січня 2025 року (а.с.29-35). Разом з тим, враховуючи диспозитивність цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України) та покладення саме на сторону ризику настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України), розгляд даної цивільної справи здійснюється судом виключно в межах заявленої ТОВ «Укр Кредит Фінанс» позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 91355,00 грн., з яких заборгованість за кредитом становить 19300,00 грн., за нарахованими процентами - 72055,00 грн. (а.с.5 зворот). Під час судового розгляду справи відповідачем [PERSON] з урахуванням вимог ст.ст.77, 78 ЦПК України, не спростовані надані позивачем докази укладення нею 15 березня 2024 року кредитного договору та 19 березня 2024 року додаткової угоди до нього, а також отримання від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» кредитних коштів у зазначеному вище розмірі. Доказів здійснення погашення заборгованості за наданим кредитом в повному обсязі відповідачем [PERSON] під час судового розгляду також надано не було. Належні та допустимі докази того, що вищезазначена сума заборгованості раніше стягувалась чи була стягнута з відповідача в матеріалах цивільної справи відсутні. V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Виконуючи приписи ст.264, ч.4 ст.265 ЦПК України та даючи оцінку аргументам, наведеним позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, в тому числі вирішуючи питання про те, чи було порушено право позивача, за захистом якого він звернувся до суду, а також доказам, якими вони підтверджуються, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Відповідно до ст.ст.626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно приписів п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закону), який встановлює порядок вчинення електронних правочинів, електронним договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі. За змістом ст.11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною та вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч.6 цієї статті, зокрема шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону. Відповідно до положень ст.12 Закону моментом підписання електронного правочину є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилається іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону). Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки букв, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом (постанова Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19). Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Судом встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії №1365-1211 від 15 березня 2024 року був підписаний відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора (номера паролю) С7324, що підтверджує укладення даного договору саме як електронного правочину в порядку, передбаченому ст.ст.10-12 Закону України «Про електронну комерцію», та згоду відповідача з усіма його істотними умовами. Додаткова угода до Договору також була підписана відповідачем [PERSON] за допомогою одноразового ідентифікатора (номера паролю) С2207. В протилежному випадку - без здійснення входу відповідача на веб-сайт кредитодавця за допомогою логіна та пароля особистого кабінету та без отримання нею одноразових ідентифікаторів у виді смс-повідомлення, укладення кредитного договору та додаткової угоди до нього було б технічно неможливим. Подібний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19. Належних доказів на спростування тверджень позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» щодо здійснення саме відповідачем [PERSON] електронного підпису кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора С7324 та додаткової угоди до нього за допомогою одноразового ідентифікатора С2207, суду надано не було. Згідно положень ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України). За змістом ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Цивільне судочинство України ґрунтується, зокрема, на принципах змагальності сторін та диспозитивності (п.п.4, 5 ч.3 ст.2 ЦПК України). Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч.3 ст.2, ст.ст.12, 81 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України). Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст.ст.77, 80 ЦПК України. Відповідно до п.п.2, 4 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобовязані сприяти своєчасному, всебічному, повному та обєктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Отже, у цивільному судочинстві обовязок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання до суду доказів для підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позиції сторін, а також тих обставин, які визначаються нормою права, що регулює спірні правовідносини. Результат змагальності сторін має за мету усунення невизначеності щодо фактів, прав та обовязків учасників у спірних правовідносинах. Крім того, з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі №500/6150/14). За змістом ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обовязки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Обовязковість договору як одного з фундаментів, на якому базується цивільне право, закріплена у ст.629 ЦК України. З укладенням договору та виникненням зобовязання його сторони набувають обовязки (а не лише субєктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17). Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі №463/9914/20). Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обовязок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц). Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру. З огляду на викладене судом враховується, що доказів оскарження в судовому порядку кредитного договору та додаткової угоди до нього з підстав неотримання кредитних коштів, а також доказів на підтвердження не отримання кредиту в загальній сумі 20000,00 грн., відповідачем суду надано не було. Судом також враховується, що у даній справі дії позивача, як фінансової установи, щодо виконання договору не оскаржені, клопотання про призначення судово-економічної експертизи відповідачем не заявлялось. З огляду на викладене, доказування відповідачем обставини не отримання кредитних коштів не може грунтуватися виключно на посиланнях про недоведеність таких фактів позивачем. Натомість під час дослідження доказів, наданих позивачем, судом встановлено, що при оформленні договору про відкриття кредитної лінії №1365-1211 від 15 березня 2024 року та додаткової угоди до нього від 19 березня 2024 року відповідач [PERSON] , як позичальник, зазначила свої персональні дані, зокрема, і номер особистого електронного платіжного засобу: [NUMBER] . Відповідно до п.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжний інструмент - персоналізований засіб, пристрій та/або набір процедур, що відповідають вимогам законодавства та погоджені користувачем і надавачем платіжних послуг для надання платіжної інструкції; держатель платіжного інструменту - фізична особа, яка на законних підставах використовує платіжний інструмент для ініціювання платіжної операції з відповідного рахунку для виконання платіжних операцій або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного платіжного інструменту; платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Неналежною платіжною операцією в значенні цього Закону є платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі, а неналежний отримувач - особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі. Позивачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на підтвердження перерахування відповідачу [PERSON] кредитних коштів в загальному розмірі 20000,00 грн. на підставі договору про відкриття кредитної лінії №1365-1211 від 15 березня 2024 року та додаткової угоди до нього від 19 березня 2024 року до позовної заяви були додані: 1) квитанція про здійснення 15 березня 2024 року платником «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay АТ КБ «ПриватБанк» переказу грошових коштів в загальній сумі 18500 грн. 00 коп. на картковий рахунок, номером платіжного інструменту до якого є 516780*44; 2) квитанція про здійснення 19 березня 2024 року платником «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay АТ КБ «ПриватБанк» переказу грошових коштів в загальній сумі 1500 грн. 00 коп. на картковий рахунок, номером платіжного інструменту до якого є 516780*44. Судом встановлено, що дати перерахування коштів та номер картки (електронного платіжного засобу) збігаються із датами укладення кредитного договору 15 березня 2024 року та додаткової угоди до нього 19 березня 2024 року, номером особистого електронного платіжного засобу, який був зазначений відповідачем під час укладання договору та додаткової угоди до нього, що безпосередньо вказує на те, що кредитодавець ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за умовами укладеного між сторонами кредитного договору надав позичальнику [PERSON] кредит у загальному розмірі 20000,00 грн, а остання отримала вказані грошові кошти. Доказів протилежного, зокрема того, що зазначена сума кредиту на картковий рахунок відповідача не надходила чи грошові кошти за кредитним договором були перераховані на картку (електронний платіжний засіб), яка їй не належить, відповідачем [PERSON] суду надано не було і в матеріалах цивільної справи такі докази теж відсутні. Отже, наданими позивачем та дослідженими судом доказами підтверджено факт укладення відповідачем [PERSON] договору про відкриття кредитної лінії №1365-1211 від 15 березня 2024 року та додаткової угоди до цього договору від 19 березня 2024 року, а також виконання ТОВ «Укр Кредит Фінанс», кредитодавцем, своїх зобовязань перед позичальником шляхом переказу грошових коштів відповідачу на загальну суму 20000,00 грн.. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на дату укладення кредитного договору) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Зі змісту позову вбачається, що ТОВ «Укр Кредит Фінанс» пред`явлена вимога про стягнення частини наявної у відповідача заборгованості в сумі 91355,00 грн., що охоплюється наданим ним розрахунком заборгованості відповідача за договором про відкриття кредитної лінії №1365-1211 від 15 березня 2024 року за період з 15 березня 2024 року по 08 січня 2025 року в межах строку кредитування. Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості в частині складової боргу за нарахованими процентами за користування кредитом, суд приходить до наступного висновку. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року (далі по тексту - Закон №3498-IX), ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» було доповнено частиною пятою такого змісту: «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%». Згідно з пунктом 17 розділу ІV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. Судом встановлено, що договір про відкриття кредитної лінії №1365-1211 був укладений відповідачем 15 березня 2024 року, тобто після набрання чинності Законом №3498-ІХ, а тому зазначені вище положення ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру процентної ставки підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін. Враховуючи викладене, денна процента ставка за користування кредитом за період з 16 березня по 22 квітня 2024 року повинна становити 2,5%, за період з 23 квітня по 20 серпня 2024 року - 1,5% та з 21 серпня 2024 року по 08 січня 2025 року (останній день строку дії договору) - 1,0%. В період з 15 березня по 08 квітня 2024 року позивачем при нарахуванні процентів за користування кредитом застосовувалась процентна ставка 1,75%, а з 09 квітня по 08 січня 2025 року процентна ставка 2,50%. Отже, з урахуванням наведених вище законодавчих обмежень розміру процентної ставки, розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідача по справі [PERSON] становить 69383,50 грн. та підтверджується наступним розрахунком, проведеним судом: 1) за період з 15 березня по 18 березня 2024 року - 1295,00 грн. (323,75 грн. х 4 дні, де 323,75 грн. це 1,75% від 18500,00 грн.); 2) за період з 19 березня по 06 квітня 2024 року - 6650,00 грн. (350,00 грн. х 19 днів, де 350,00 грн. це 1,75% від 20000,00 грн. (сума кредиту збільшена на 1500,00 грн. згідно з додатковою угодою); 3) за 07 та 08 квітня 2024 року - 675,50 грн. (337,75 грн. х 2 дні, де 337,75 грн. це 1,75% від 19300,00 грн. (сума кредиту зменшена на 700,00 грн. за рахунок сплачених відповідачем коштів). 4) за період з 09 квітня 2024 року по 22 квітня 2024 року - 6755,00 грн. (482,50 грн. х 14 днів, де 482,50 грн. це 2,5% від 19300,00 грн.). 5) за період з 23 квітня по 20 серпня 2024 року - 34740,00 грн. (289,50 грн. х 120 днів, де 289,50 грн. це 1,5% від 19300,00 грн.); 6) за період з 21 серпня 2024 року по 08 січня 2025 року - 27213,00 грн. (193,00 грн. х 141 день, 193,00 грн. це 1,0% від 19300,00 грн.); 7) з урахуванням сплачених відповідачем процентів на суму 7945,00 грн. загальний розмір заборгованості за процентами становить: 69383,50 грн. (77328,50 грн. - 7945,00 грн.). Отже, загальна сума заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» становить 88683,50 грн. (19300,00 грн. (тіло кредиту) + 69383,50 грн. (проценти за користування кредитом). Поданий представником відповідача - адвокатом Глушко З.В. в заяві від 27 січня 2026 року контррозрахунок не спростовує висновку суду щодо неналежного виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору та розміру заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки зазначений контррозрахунок не містить жодних обчислень (порядку визначення) розміру складових заборгованості (тіла кредиту та процентів), які відповідач вважає наявними, а містить виключно посилання на порушення позивачем звичаїв ділового обороту, необізнаність відповідача, як позичальника, та укладення нею договору на вкрай невигідних для неї умовах. Наведені в контррозрахунку посилання на зміст рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013, згідно з яким у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, суд має право її зменшити, а також на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, за змістом п.8.38 якої суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобовязання, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин сторін, оскільки стосуються дотримання кредитором засад справедливості, добросовісності та розумності саме при визначенні розміру неустойки (штрафу, пені) та процентів річних, як виду відповідальності боржника за невиконання договірного зобовязання щодо повернення грошових коштів у передбачені кредитним договором строки. Натомість у даній справі нарахування позивачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», як кредитодавцем, процентів здійснювалось в межах погодженого сторонами строку кредитування (з 15 березня 2024 року по 08 січня 2025 року) та саме за користування відповідачем наданими їй кредитними коштами, а не як міра відповідальності за їх неповернення після закінчення такого строку. Враховуючи, що строк виконання відповідачем зобовязання в повному обсязі настав 08 січня 2025 року, правові підстави для ототожнення процентів річних за прострочення грошового зобовязання та процентів, нарахованих за користування кредитом в межах строку, на який він був наданий, відсутні. Наведений представником відповідача в контррозрахунку розмір заборгованості, який може бути стягнутий з відповідача та який не має перевищувати 40000,00 грн. (20000,00 грн. - тіло кредиту та 20000,00 грн. - відсотків) не є належно обгрунтованим та суперечить наявним матеріалам справи з огляду на те, що заборгованість за тілом кредиту, яку позивач прохає суд стягнути з відповідача, становить 19300,00 грн., що є меншим від суми (20000,00 грн.), яку представник відповідача визначив до стягнення з неї на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс». При цьому, оскільки кредитором було прийнято рішення про можливість застосування до відповідача, як позичальника, програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами, позивачем з власної ініціативи зменшено предявлену до стягнення суму процентів за користування кредитом зі 152663,00 грн. до 91355,00 грн.. Судом також враховується, що відповідач належно і у доступній формі ознайомилась з усіма умовами договору, тарифами кредитора, повністю і однаково з кредитором їх розуміла, вважала їх справедливими, адекватними, розумними і жодних заперечень не мала. Діючи покроково та надаючи свої персональні дані, генеруючи ідентифікаційний підпис, врешті решт отримала кредит та не відмовилася від отриманого кредиту протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання грошових коштів. Вибір контрагента правочину та електронний договір із позивачем був підписаний відповідачем добровільно, її волевиявлення, як позичальника, було вільним, не під впливом помилки, тиску чи тяжких обставин, відповідало її внутрішній волі та намірам безумовного і реального виконання взятих на себе зобовязань. Обставин, які б суперечили волевиявленню відповідача [PERSON] , як позичальника, при укладанні кредитного договору в електронній формі, а також про наявність у діях позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» умислу, спрямованого на введення відповідача в оману, судом не встановлено. З урахуванням проведеного судом розрахунку заборгованості відповідача, підстав вважати кредитний договір повністю нікчемним також немає. На підставі викладеного, виходячи з презумпції правомірності правочину (ст.204 ЦК України) та презумпції обов`язковості договору (ст.629 ЦК України), суд вважає встановленим факт невиконання відповідачем по справі своїх зобовязань за договором про відкриття кредитної лінії №1365-1211 від 15 березня 2024 року щодо повернення суми кредиту та інших, передбачених ним платежів (зокрема, процентів за користування кредитом) та приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення із [PERSON] на користь позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованості за вказаним вище договором в загальному розмірі 88 683 грн. 50 коп.. VI. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернувся до суду з позовом майнового характеру в електронній формі, за який ним було сплачено судовий збір в розмірі 2422 грн. 40 коп. з урахуванням пониження ставки судового збору на коефіцієнт 0,8 (а.с.1). З огляду на викладене, враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог, з відповідача по справі [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача по справі ТОВ «Укр Кредит Фінанс» грошові кошти по сплаті судового збору в розмірі 2351 грн. 56 коп. (2422 грн. 40 коп. (100%) - 70 грн. 84 коп. (2,924306%), при цьому 2,924306% = 2671 грн. 50 коп. (сума процентів, у стягненні яких судом відмовлено), що були сплачені позивачем при подачі ним позову до суду та підтверджені належним письмовим доказом по справі. Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України). За змістом ст.134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.137 ЦПК України витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у зв`язку з чим 1) розмір таких витрат, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, крім іншого, із обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (п.3 ч.4 ст.137 ЦПК України). У поданій до суду позовній заяві представником ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не зазначено про стягнення з відповідача [PERSON] витрат на правову допомогу. Представником відповідача [PERSON] - адвокатом Глушко З.В. у відзиві на позовну заяву, який не був прийнятий судом до розгляду, зазначено про намір відповідача стягнути з позивача понесені витрати на правничу допомогу в сумі 14000,00 грн. згідно фіксованої ставки, що встановлена договором про надання правової допомоги, а також про те, що додаткові документи на підтвердження судових витрат відповідача будуть надані у визначеному ЦПК України порядку. На дату судового розгляду справи 28 січня 2026 року доказів на підтвердження розміру витрат відповідача [PERSON] , пов`язаних з наданням їй адвокатом Глушко З.В. правничої допомоги, зокрема, акту виконаних робіт, до суду подано не було. З огляду на викладене, враховуючи не прийняття судом до розгляду відзиву на позовну заяву, як першої заяви по суті відповідача Чернігової І.В., що, як наслідок, свідчить про відсутність поданого нею попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які вона понесла у зв`язку із розглядом справи, а також відсутність доказів на підтвердження обсягу наданих адвокатом Глушко З.В. послуг і виконаних нею робіт по наданню відповідачу правничої допомоги згідно з п.2 договору №20/12-2 про надання правової допомоги, укладеного між ними 20 грудня 2025 року, у виді підписаних сторонами актів виконаних робіт, визначені адвокатом Глушко З.В. судові витрати на правничу допомогу як в розмірі 14000,00 грн., так і в розмірі пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, не підлягають стягненню з позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» з огляду на їх недоведеність. Інші судові витрати, повязані з розглядом даної справи, передбачені ч.3 ст.133 ЦПК України, відсутні.

Outcome: dismissed