Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 02.06.2024 року біля 14 год. 30 хв. на автодорозі Городище Рівне Старокостянтинів 133 км+ 716 м сталась дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю двох транспортних засобів - автомобіля LEXUS RX450 реєстраційний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля Mercedes-Benz 1722 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який є власником даного транспортного засобу. Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 09.07.2024 року у справі №599/1522/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Позивач як власник транспортного засобу звернувся до ТДВ "СК "КРЕДО" (Відповідача) про настання події, що є страховим випадком. За результатами огляду пошкодженого транспортного засобу позивач та відповідач не досягли згоди про розмір здійснення страхового відшкодування. Тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача кошти по страховому відшкодуванню у розмірі 126 661,12 грн. Також, позивач просить відшкодувати йому понесені судові витрати, що складаються із судового збору 1266,61 грн. 57 коп., витрати за проведення експертизи - 8170 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, яким не визнає позовну вимогу позивача про стягнення страхового відшкодування в розмірі 126 661,12 грн. та просить суд відмовити в її задоволенні. Рух у справі, процесуальні дії. 03.06.2025 року до Рівненського районного суду Рівненської області надійшов позов [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу було передано до провадження судді Красовського О.О. 09.06.2025 року суддя Рівненського районного суду Рівненської області Красовський О.О. прийняв до свого провадження цивільну справу та призначив до підготовчого судового засідання на 15.08.2025 р. 23.07.2025 року представником відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» подано відзив на позовну заяву. 24.09.2025 року представником позивача подано заяву про відкладення судового засідання. 26.09.2025 року представником позивача подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області 10.11.2025 р. підготовче засідання у справі було закрито, справа призначена до судового розгляду. 26.11.2025 року представником позивача подано клопотання про долучення доказів. Позивач не з`явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. Представник позивача не з`явилася в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без її участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Представник відповідача не з`явився в судове засідання. Згідно до відзиву на позовну заяву позов не визнає та просить справу розглядати без її участі. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін чи учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд вважає, що справу можливо розглянути на підставі наявних доказів, участь сторін у справі не є обов`язковою. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Щодо преюдиційності судового рішення. У пунктах 60, 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ющенко та інші проти України» (заяви №№ 73990/01, 7364/02, 15185/02 і 11117/05) констатовано: «… право на справедливий судовий розгляд, яке передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції та розтлумачене в контексті принципів верховенства права та юридичної визначеності, містить вимогу непіддання сумніву рішення суду, коли він остаточно вирішив питання (див. рішення у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], № 28342/95, п. 61)»; за відсутності будь-яких ознак того, що в іншому судовому провадженні мали місце якісь вади, Суд вважає, що нове вирішення тих самих питань може звести нанівець завершене раніше провадження, а це несумісно з принципом юридичної визначеності. Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 09.07.2024 року у справі №599/1522/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Правова позиція Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду згідно з постановою від 14 вересня 2022 року у справі № 380/1862/20 (щодо преюдиційності рішення суду з приводу наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення) містить такі висновки: у частині шостій статті 78 КАС України вказується про преюдиційність рішення суду щодо наявності чи відсутності, зокрема, адміністративного правопорушення та вчинення його певною особою підчас розгляду адміністративної справи у межах вирішення спору про наслідки таких дій, тобто у тій справі предметом доказування не може бути встановлення наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення. Правова позиція Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду щодо преюдиційності рішення суду з приводу наявності чи відсутності складу адміністративного правопорушення містить такі висновки: розглядаючи цивільний позов, суд не може досліджувати питання вини особи у ДТП, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування завданої шкоди (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц, провадження № 61-31395сво18). Отже, обставини щодо вини [PERSON] у ДТП встановлені рішенням суду та не повинні доказуватися при розгляді іншої справи. Обставини, встановлені при розгляді справи. 02.06.2024 року біля 14 год. 30 хв. на автодорозі Городище Рівне Старокостянтинів 133 км + 716 км відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів - автомобіля LEXUS RX450 державний номерний знак [NUMBER] (VIN [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] , та автомобіля Mercedes-Benz 1722 (VIN [NUMBER] ) реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який є власником даного транспортного засобу. Постановою Зборівського районного суду Тернопільської області від 09.07.2024 року у справі №599/1522/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована на підставі: чинного на дату ДТП полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 220505728 (далі Поліс), ліміт відповідальності за шкоду завдану майну особи складає 160 000, 00 грн.; укладеного з [PERSON] з ТДВ "СК "КРЕДО" (далі - Страховик). За таких підстав, 02.06.2024 року [PERSON] , як власник транспортного засобу звернувся до ТДВ "СК "КРЕДО" про настання події, що є страховим випадком та сталася внаслідок ДПТ. Справу було зареєстровано за №3015664. ТДВ «СК «КРЕДО», на виконання п. 34.1 ст. 34 Закону України розпочало розслідування події, що має ознаки страхового випадку, з метою отримання додаткових відомостей, серед яких наступні відомості. Не порушуючи строк для направлення представника страхової компанії на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна з метою визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків з дати отримання 10.06.2024 повідомлення про дорожньо- транспортну пригоду, цього ж дня 10.06.2024 представником товариства було складено Протокол огляду транспортного засобу, у якому зазначено перелік пошкоджень автомобіля Mercedes - Benz 1722 реєстраційний номер [NUMBER] , з якими погодився позивач, про що свідчить його підпис в даному Протоколі. Представник відповідача зазначає, що страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування на підставі проведеної оцінки, експертизи або за наявності згоди із заявником про розмір страхового відшкодування однак законом не передбаченого обов`язку страховика узгоджувати розмір страхового відшкодування. На підставі замовленого ТДВ «СК «КРЕДО» Звіту №66812 від 13.09.2024 про визначення вартості збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, визначено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes - Benz 1722 реєстраційний номер [NUMBER] складає 398 135,03 грн., а його ринкова вартість 155 831,70 грн. Таким чином, згідно зі Звітом №21366/3015664 від 23.09.2024 про проведення незалежної оцінки вартості утилізації колісного транспортного засобу, вартість утилізації пошкодженого автомобіля Mercedes - Benz 1722 реєстраційний номер [NUMBER] може скласти 122 492,82 грн. Враховуючи вищезазначене 07.10.2024 ТДВ «СК «КРЕДО» було здійснено виплату Позивачу страхового відшкодування у розмірі 30 138,88 грн. (ринкова вартість 155 831,70 грн. вартість утилізації 122 492,82 грн. франшиза 3 200 грн.), що підтверджує сам позивач. Листом від 03.10.2024 року вих. № 1693 відповідач повідомив позивача про суму страхового відшкодування у розмірі 30 138 грн. 88 коп. Відповідно до даного листа розрахунок проводився за наступними величинами: 155 831,70 грн./сума ринкової вартості/ - 122 492,82 грн./ вартість утилізації/ = 33 338,88 грн. (за мінусом франшизи по Полісу 3200 грн.) = 30 138,88 грн. 07.10.2024 року на рахунок позивача від відповідача надійшли грошові кошти у розмірі 30 138, 88 грн. (копія банківської виписки Позивача за період 07.10.2024 07.10.2024 додається). Не визнаючи суму нарахованого страхового відшкодування, позивач звернувся до незалежного судового експерта, та 09.12.2024 року експертом надано Висновок експерта №543.24СЕ судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобіля Mercedes-Benz 1722, ідентифікаційний номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , де ринкова вартість автомобіля з врахуванням пошкоджень наявних після ДТП 02.06.2024 року, станом на момент ДТП , становить 278 390,28 грн., а вартість транспортного засобу до ДТП та вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу становить в рамках вартості транспортного засобу до ДТП - 476 610,65 грн. За результатами огляду пошкодженого транспортного засобу позивач та відповідач не досягли згоди про розмір здійснення страхового відшкодування. Позивачем здійснено розрахунок сум страхового відшкодування. Відповідно до висновку експерта: 476 610, 65 грн. (ринкова вартість транспортного засобу) - 278 390, 28 грн. (ринкова вартість транспортного з урахуванням пошкоджень після ДТП станом на 02.06.2024 року) = 198 220, 37 грн. Враховуючи максимально можливий розмір страхового відшкодування 160 000 грн. (за мінусом франшизи 3200 грн.) = 156 800 грн. Відповідач перерахував страхове відшкодування у розмірі 30 138,88 грн. Невідшкодована майнова шкода складає: 156 800 грн. - 30 138,88 грн. грн.= 126 661,12 грн. Суд погоджується з даним розрахунком. Позивач зазначає, що оскільки цивільно-правова відповідальність винного у дорожньо-транспортній пригоді, перед третіми особами, була застрахована в ТДВ "СК "КРЕДО" за Полісом № 220505728, та від 07.10.2024 року та фактично виплачена сума у розмірі 30 138,88 грн., тобто не здійснена виплата у повному обсязі, так як до відшкодування відповідачем необхідно було виплатити згідно розрахунку суму у розмірі 156 800,00 грн., та різниця становить 126 661,12 грн., позивач вважає, що наявні підстави для стягнення різниці (недоплати) майнової шкоди-реальних збитків, а саме з відповідача (ТДВ "СК "КРЕДО") на користь [PERSON] , що відновить порушене право позивача, згідно вимог чинного законодавства України. Представник відповідача зазначила, що при розгляді страхової справи стосовно дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 02.06.2024, ТДВ «СК «КРЕДО» діяло з дотримання норм страхового законодавства і виконало усі свої зобов`язання. Тому ТДВ «СК «КРЕДО» не визнає позовну вимогу позивача про стягнення на його користь страхового відшкодування в розмірі 126 661,12 грн. та просить суд відмовити в її задоволенні. Норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору та мотиви їх застосування. Згідно положень статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. ВП ВС конкретизувала правові висновки ККС ВС та КЦС ВС щодо застосування частини другої статті 1188 ЦК України, визначивши, що припис частини другої статті 1188 ЦК України щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки третім особам, застосовний не тоді, коли встановлена вина кожного з власників (володільців) транспортних засобів, унаслідок взаємодії яких завдана шкода третій особі (тобто не тоді, коли встановлено невжиття залежних від цих власників (володільців) заходів для запобігання заподіянню такої шкоди), а тоді, коли поведінка кожного з власників (володільців) була неправомірною (постанова ВП ВС від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21). Відповідно до статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний, у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 Закону). Приписами ст. 3 Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц дійшла висновку, що для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого, а складене відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повідомлення про ДТП може підтверджувати вину особи, цивільно-правової відповідальність якої була застрахована, у завданні шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу потерпілого, і тому така ДТП є страховим випадком. Пунктами 9.1 та 9.2 статті 9 Закону передбачено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18, пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Статтею 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування). Висновки суду. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19). Відповідно до висновку експерта №543.24СЕ, вартість майнової шкоди власнику автомобіля марки Mercedes-Benz 1722 реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого в ДТП 02.06.2024 року, станом на момент ДТП складає 476 610,65 грн. Ринкова вартість автомобіля з врахуванням пошкоджень, наявних після ДТП 02.06.2024 року, станом на момент ДТП, становить 278 390,28 грн. Враховуючи обставини справи, розмір страхового відшкодування, виплачений позивачу у розмірі 30 138,88 грн., не відповідає розміру шкоди згідно висновку експерта. Положення ст. ст. 76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» відшкодувала позивачу 30 138,88 грн., різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням складає 126 661,12 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Тому позов підлягає до задоволення. Щодо розподілу судових витрат. За змістом ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Згідно ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Саме наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд у постанові від 08.08.2024 р. у справі № 824/268/21 зазначив, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). До суду не було подано документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок, понесених позивачем, що є підставою для відмови у задоволені вимоги про відшкодування таких витрат. Відповідно до змісту ч. 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позову, то понесені позивачем судові витрати (сплата судового збору у суму 1266, 61 грн.) та 8 170 грн. (проведення експертизи) повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved