Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

07.11.2025 позивач ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» звернулось до суду з даною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 15.07.2018 між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та відповідачем [PERSON] був укладений електронний Договір позики №17024 на суму 5000 грн. строком до 13.08.2018 зі сплатою процентів та комісії за користування кредитом. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів сплаті процентів та комісії належним чином не виконала, має заборгованість, яка станом на дату подання позову становить 25104,50 грн. з яких: 5000 грн. заборгованість за позикою; 20104,50 грн. заборгованість по процентам та комісії за користування позикою. На підставі викладеного, позивач ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за електронним Договором позики №17024 від 15.07.2018 в розмірі 25104,50 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, згоден на заочний розгляд справи (а.с.8-9). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позов не надала, у зв`язку з чим ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2026 постановлено проводити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 15.07.2018 між ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» та відповідачем [PERSON] був укладений електронний Договір позики №17024 на суму 5000 грн. строком до 13.08.2018 зі сплатою процентів та комісії за користування кредитом (а.с.24-30). Заборгованість відповідача [PERSON] , станом на дату подання позову становить 25104,50 грн. з яких: 5000 грн. заборгованість за позикою; 20104,50 грн. заборгованість по процентам та комісії за користування позикою (а.с.11-12). Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 ст.612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1056-1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та визначається залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Оскільки, відповідач своєчасно та належним чином свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом не виконала, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Позивачем було понесені судові витрати в розмірі 2423 грн. сплаченого судового збору та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с.1, 13). Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з положеннями ч.ч.2, 3 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подачу до суду юридичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Таким чином, за подання позовної заяви в електронній формі підлягав до сплати судовий збір в сумі 2422,40 грн. Водночас, як видно з платіжної інструкції №2457 від 06.11.2025 (а.с.1), позивачаем ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» за подання до суду позовної заяви було сплачено 2423 грн. судового збору, тобто переплата судового збору становить 0,60 грн. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки, позовну заяву задоволено, судові витрати в розмірі 2422,40 грн. сплаченого судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн., то слід зазначити наступне. Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Як видно з Акту №17024 від 09.07.2025, загальна вартість наданих позивачу адвокатських послуг склала 5000 грн. (а.с.13). Чинне процесуальне законодавство встановило такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) за заявою №58442/00 щодо судових витрат, за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах «Ніколова проти Болгарії» та «Єчюс проти Литви», пункти 79 і 112 відповідно). При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268). Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо. У постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19 вказано, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved