Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

28 листопада 2025 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.11.2025 року, вказана справа передана до розгляду судді Березівського районного суду Одеської області Панчишина А.Ю. [PERSON] , звернувшись з цим позовом до суду, посилалась на те, що з 02 серпня 2008 року по 02 жовтня 2019 року перебувала у шлюбі з [PERSON] . Від шлюбних відносин у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . 02 вересня 2019 року рішенням Березівського районного суду Одеської області шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Після припинення стосунків дитина проживає разом з позивачкою. Починаючи з 2019 року [PERSON] участі у вихованні та матеріальному утриманні сина належним чином не приймав, у зв`язку з чим [PERSON] змушена було звернутися до суду із вимогою про стягнення з відповідача аліментів. 23 липня 2019 року судовим наказом Березівського районного суду Одеської області з [PERSON] на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, починаючи з 22 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Розмір аліментів, визначений вищезгаданим судовим наказом є недостатнім для забезпечення дитини, не забезпечує належного, повноцінного її утримання, що позбавляє гармонійного розвитку та більших можливостей, наприклад відвідувати спортивні секції, гуртки та додаткові заняття, які б він хотів. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування, харчування дитини постійно зростають і відповідно [PERSON] не має можливості забезпечити їх за власні кошти та за присудженні аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Матеріальне становище позивачки з моменту присудження аліментів погіршилося. Наразі позивачка не працює, перебуває у декретній відпустці по догляду за меншою дитиною. Також, [PERSON] має встановлену ІІІ групу інвалідності довічно, яка встановлена через захворювання пов`язане з опорно-руховим апаратом з працевлаштуванням виникають певні труднощі. Інвалідність набута під час перебування у шлюбі з [PERSON] . Разом з тим, матеріальний стан відповідача з моменту присудження аліментів покращився, він є військовослужбовцем Збройних Сил України. [PERSON] отримує систематичний дохід та має можливість допомагати матеріально дитині у розмірі, більшому ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідач є молодою, здоровою, працездатною людиною і має виконувати належним чином свій батьківський обов`язок щодо свого сина. Інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог Закону, у нього немає. Зміна способу стягнення аліментів буде відповідати найкращим інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. На підставі вищевикладеного, позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений судовим наказом Березівського районного суду Одеської області від 23.07.2019 року у справі №494/504/19 та стягнути з [PERSON] , [INFO] на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 17.12.2025 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження на 04.02.2026 року о 15:30 год. Позивачка у судове засідання не з`явилася, 23.01.2026 року подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву не подав. 21 січня 2026 року на адресу суду надійшла заява [PERSON] про зупинення провадження в даній справі на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, у зв`язку із перебуванням його на військовій службі у ЗСУ, що підтверджується копією довідки військової частини [NUMBER] від 19.01.2026 року за вих. №167. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 04.02.2026 року [PERSON] було відмовлено у задоволенні заяви про зупинення провадження по справі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За згодою позивачки суд приймає рішення про заочний розгляд справи, згідно положень ст.ст.280-282 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З 02 серпня 2008 року по 02 вересня 2019 року позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 02.09.2019 року шлюб між сторонами був розірваний. Від спільного проживання [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітнього сина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15.01.2009 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису про народження № 8 від 15.01.2009 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану Березівського районного управління юстиції Одеської області. Дитина зареєстрована проживає разом з позивачкою за однією адресою. Даний факт підтверджується копією витягу з реєстру Новокальчевської територіальної громади за №2025/016782274 від 12.11.2025 року та копією витягу з реєстру Новокальчевської територіальної громади за №2025/016971151 від 15.11.2025 року. 23 липня 2019 року Березівським районним судом Одеської області було видано судовий наказ, яким з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з індексацією відповідно до закону, починаючи з 22 квітня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів дитина підросла, зріс рівень споживчих цін, та відповідно зросли витрати на утримання сина. Розмір аліментів, який стягується на утримання [PERSON] , [INFO] , є недостатнім для забезпечення потреб дитини, не забезпечує належного, повноцінного її утримання, що позбавляє гармонійного розвитку та більших можливостей, відвідувати спортивні секції, гуртки та додаткові заняття. Витрати на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, лікування, харчування дитини постійно зростають і відповідно [PERSON] не має можливості забезпечити їх за власні кошти. Крім того, змінилося сімейне становище [PERSON] ,від другого шлюбу у неї народилася дочка - [PERSON] , [INFO] . Наразі позивачка офіційно не працює, інших джерел доходів не має, перебуває у декретній відпустці. Наявність таких обставин впливає на її матеріальний стан в сторону його погіршення. Крім того, [PERSON] являється інвалідом третьої групи безстроково, захворювання пов`язане з опорно-руховим апаратом, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №249551 від 16.10.2019 року. Домовленості між позивачкою та відповідачем щодо утримання дитини у добровільному порядку не досягнуто. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, яка є обов`язковою для виконання в силу ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Позовні вимоги [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на зміні законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів на утримання дитини недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення її потреб. Розмір аліментів не має бути нижчим, ніж встановлено законом, так прожитковий мінімум на 2026 рік для дітей від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2026 року 3512 гривень. Приймаючи до уваги, що на теперішній час мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зокрема для дитини віком від 6 до 18 років розмір аліментів становить 1756 грн., тому суд приходить до висновку, що заявлені позивачкою вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. За вказаних обставин, враховуючи, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та те, що законом передбачена можливість зміни способу стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів, а тому суд знаходить підстави для задоволення вимог позивача і зміни способу стягнення аліментів та встановлення його в частці від доходу платника аліментів, а саме: у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Докази того, що [PERSON] не в змозі сплачувати на дитину аліменти у зазначеному позивачкою розмірі (частці від заробітку), у суду відсутні. Доказів надання матеріальної допомоги дитині в добровільному порядку відповідач не надав. Крім того, домовленості між позивачкою та відповідачем щодо утримання дитини у добровільному порядку не досягнуто. Згідно копії довідки, виданої начальником штабу заступником командира військової частини [NUMBER] від 19.01.2026 року за вих. №167, [PERSON] перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині [NUMBER] . Судом встановлено, що на даний час розмір раніше стягнутих аліментів за судовим наказом, виданого Березівським районним судом Одеської області від 23.07.2019 року є недостатнім для утримання неповнолітньої дитини, оскільки в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища позивача та ставить його у скрутне матеріальне становище. Крім того, суд враховує, що інфляційні процеси, які відбулися в державі за останній час не дозволяють позивачці забезпечити належне матеріальне утримання дитини та її нормальний фізіологічний розвиток на визначену судом суму аліментів. Суд вважає, що зміна способу стягнення аліментів - із стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу, забезпечить більш оперативну адаптацію розміру аліментів до економічної ситуації без звернення до суду, що буде сприяти кращому захисту інтересів дитини. Зміна розміру та способу стягнення не порушить прав платника аліментів та відповідатиме інтересам як стягувача, якій законом надано право вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, так і інтересам їхньої спільної дитини. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] та, враховуючи положення законодавства щодо права того з батьків, з яким проживає дитина, вирішувати питання щодо способу стягнення аліментів, суд вважає за необхідне стягувати в подальшому з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача [PERSON] щомісячно, але не менше, ніж 50 % від прожиткового мінімуму на дитину і до досягнення нею повноліття. Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про зміну розміру шляхом зміни способу стягнення аліментів підлягають задоволенню. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду, а тому, в силу ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 1211 гривень 20 копійок судового збору. Таким чином,

Outcome: approved