Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого діє адвокатка Дячук С. І., звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, проживання заявника із спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до дня відкриття спадщини. В обґрунтування заяви зазначено, що з 1980 року заявник проживав із [PERSON] , [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . У [PERSON] та [PERSON] не було дітей, в тому числі і спільних. Заявник та [PERSON] під час проживання однією сім`єю не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами. [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті, заявник продовжив проживати в квартирі [ADDRESS] , яка на праві власності належала померлій, та не була успадкована у зв`язку з відсутністю спадкоємців. Заявник в усному порядку звертався до нотаріальної контори щодо подання заяви на прийняття спадщини, де йому повідомили, що без встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в судовому порядку, він не може претендувати на спадкування після [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Враховуючи вище викладене, заявник просить встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менш як 5 років до дня відкриття спадщини - із 01 січня 2014 року по [INFO] . Ухвалою судді від 02 вересня 2025 року відкрито окреме провадження у цивільній справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Тернопільська районна державна нотаріальна контора, Великобірківська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення, проживання заявника із спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менш як п`ять років до дня відкриття спадщини. Ухвалою судді від 12 листопада 2025 року витребувано у Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районні Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, інформацію: чи перебувала у зареєстрованому шлюбі [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , у разі наявності таких відомостей надати належним чином засвідчену копію актового запису про реєстрацію шлюбу; чи перебував, перебуває у зареєстрованому шлюбі [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , у разі наявності таких відомостей, надати належним чином засвідчену копію актового запису про реєстрацію шлюбу. Ухвалою суду, постановленою без оформлення окремого документа у судовому засіданні 12 листопада 2025 року, витребувано від Тернопільської районної державної нотаріальної контори наступну інформацію: чи заведена спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] , якщо так, то надати копію такої спадкової справи; чи складалися [PERSON] , померлою [INFO] заповіти, якщо так, то надати їх копії. 02 грудня 2025 року судом зареєстровано листи Тернопільської районної державної нотаріальної контори, Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районні Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із запитуваною інформацією. Заявник [PERSON] , його представник - адвокатка Дячук С. І. в судовому засіданні підтримали вимоги заяви, просили задовольнити їх в повному обсязі. Додатково адвокатка Дячук С. І. пояснювала, що заявник проживав із [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та дружина з 1990 років, однак шлюб вони не реєстрували. У них був спільний побут, права та обов`язки подружжя. [PERSON] перенесла інсульт та у зв`язку з цим потребувала стороннього догляду, який останні шість років до її смерті, здійснював заявник. Після смерті [PERSON] ніхто не звертався для оформлення спадкових прав, [PERSON] продовжує проживати в квартирі, яка на праві власності належала [PERSON] . Спору щодо майна цього спадкодавця немає, однак встановлення факту, про який зазначено у заяві, необхідне для реалізації права [PERSON] на спадкування, як спадкоємцю четвертої черги. Представники Тернопільської районної державної нотаріальної контори, та Великобірківської селищної ради в судове засідання не з`явилися, надіслали на адресу суду заяви, у яких просили слухати справу за їх відсутності. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] була її подругою, з якою вони були знайомі з 1971 року. Заявник з [PERSON] почали проживати разом у 1992 році. Свідок була переконана, що [PERSON] і [PERSON] узаконили свої стосунки як чоловік та дружина, оскільки вони дружили та часто зустрічалися разом. Проте те, що шлюб між ними не був зареєстрований [PERSON] дізналася нещодавно. [PERSON] та [PERSON] разом вели господарство, обробляли земельну ділянку. Коли [PERSON] захворіла та потребувала стороннього догляду, останніх п`ять-шість років саме [PERSON] доглядав її. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що заявник є її сусідом з 1994 року, як і померла [PERSON] , з якою [PERSON] проживав. Заявник та [PERSON] жили разом як сім`я. Свідок була переконана, що вони чоловік та дружина, проте те, що шлюб між ними не був зареєстрований не знала. [PERSON] та [PERSON] разом вели господарство, обробляли земельну ділянку. Коли [PERSON] захворіла та потребувала стороннього догляду, останні п`ять-шість років до смерті, саме [PERSON] доглядав її, похоронив. Нікого іншого, хто б здійснював догляд за [PERSON] , чи претендував на квартиру померлої, свідок не бачила і не знає. Суд, заслухавши пояснення заявника та його представника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи із таких міркувань. [INFO] у віці 71 рік померла [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23 вересня 2019 Виконавчим комітетом Великобірківської селищної ради Тернопільського району Тернопільської області. Із записів будинкової книги прописки громадян, що проживають в кв. [ADDRESS] , слідує, що за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON] , [INFO] , з 11 вересня 1970 року, та [PERSON] , [INFO] , з 22 травня 2007 року. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 26 листопада 1998 року Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] , про що також зазначено і у технічному паспорті від 26 листопада 1998 року, який виготовлено Тернопільським районним бюро технічної інвентаризації на замовлення [PERSON] . Зі змісту листа Тернопільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районні Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 1536/35.10.4-01 від 27 листопада 2025 року вбачається, що відсутні в архіві відділу актовий запис про шлюб [PERSON] , [INFO] , та актовий запис про шлюб [PERSON] , [INFO] . 02 грудня 2025 року судом зареєстровано лист Тернопільської районної державної нотаріальної контори № 1677/01-16 від 01 грудня 2025 року з якого слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилася. За вказаних вище обставин, до виниклих правовідносин підлягають застосуванню наступні норми. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. За змістом ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів». Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. 23 вересня 2020 року Верховний Суд в рамках справи № 758/7094/19 вважав за необхідне зазначити, що процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість. Щодо спору про право, то суд такого в ході розгляду поданої [PERSON] заяви не встановив, оскільки відомості, що померла [PERSON] складала заповіти відсутні, а спадкоємці 1, 2 та 3 черг, які б могли спадкувати майно після смерті вказаного спадкодавця та могли б оспорювати право заявника на прийняття спадщини, встановлені не були. Згідно із статтями 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу (далі - ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України). У статтях 1268, 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Тобто, для набуття права на спадкування за законом на підставі ст. 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Згідно із ч. ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18). Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб, а саме чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року в справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21). Позитивні юридичні факти, тобто ті, які повинні існувати на час відкриття спадщини і можуть зумовлювати, за передбачених в ЦК умов, виникнення права на спадкування за законом. Аналіз положень глави 68 ЦК України дозволяє стверджувати, що для спадкування за законом мають існувати чітко визначені юридичні факти, що підтверджують наявність: родинних відносин (певний ступінь споріднення зі спадкодавцем); квазіродинних відносин (усиновлення спадкоємця чи спадкодавця); сімейних відносин (шлюб зі спадкодавцем; проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини); відносин із утримання (перебування на утриманні спадкодавця спадкоємцем не менш як 5 років до часу відкриття спадщини) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 березня 2021 року в справі № 643/14592/18 (провадження № 61-15094св20)). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18), вказано, що «для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Судом, з наявних при справі матеріалів та показів свідків встановлено, що [PERSON] ще до 01 січня 2014 року постійно проживав з покійною [PERSON] , і до дня її смерті - [INFO] . У квартирі адресою: [ADDRESS] , спадкодавець та заявник мешкали з 1990 років, вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, здійснювали догляд у один за одним, та мали взаємні права і обов`язки, що є ознаками фактичної сім`ї. З метою застосування статті 1264 ЦК України встановлення факту проживання однією сім`єю передбачає доведення перед судом факту спільного проживання осіб, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних сім`ї. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне проживання таких осіб в житлі за однією адресою (адресами), збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування один про одного/надання взаємної допомоги тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19 (провадження № 61-2851св22), від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20 (провадження № 61-13801св21). Заявник просить встановити факт проживання [PERSON] , [INFO] , із [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до дня відкриття спадщини, а саме: з 01 січня 2014 року по [INFO] . Викладені [PERSON] доводи заяви знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, зокрема з показів свідків та наданих документів слідує, що заявник проживав та був зареєстрований з померлою [INFO] [PERSON] однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, знайомі та сусіди сприймали їх як подружжя. [PERSON] здійснював догляд за спадкодавцем, яка в силу своєї хвороби його потребувала, користувався житлом померлої [PERSON] та продовжує у ньому мешкати, брати участь у витратах на його утримання, що свідчить про реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. В зареєстрованому шлюбі [PERSON] та померла [PERSON] не перебували, спільних дітей не мали. Після смерті [PERSON] спадкова справа не заведена, а відтак заявник є єдиним спадкоємцем майна цього спадкодавця, однак для його успадкування на підставі ст. 1264 ЦК України, необхідно встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу не менше як п`ять років до дня відкриття спадщини. З врахуванням викладеного, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, беручи до уваги відсутність спору про право у виниклих правовідносинах та те, що виникнення права на спадкування залежить від доведення факту проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд доходить до висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved