Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

У вересні 2024 року позивачі звернулись до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивували тим, що Позивачкам на праві спільної часткової власності по належить земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454, загальною площею: 0,06 га. цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться: [ADDRESS] , на якій розташований належний також позивачкам житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею: 112,0 кв.м., який розраховувався до використання після його придбання для цілей індивідуального постійного проживання Позивачів, які є членами сім`ї. Причиною придбання будинку та земельної ділянки був вимушений виїзд Позивачки [PERSON] разом з неповнолітньою дочкою в 2022 році з на той час окупованої території в м. Херсоні. З огляду на небезпеку проживання у м. Херсоні для життя та здоров`я людей, що існувала в 2022 році та існує і нині, вирішено придбати будинок в Київській області для проживання позивачок та членів їх сімей. Пошуком земельної ділянки та будинку в 2022-2023 роках займалась сестра позивачки-1 т відповідно дочка позивачки-2 третя особа [PERSON] що проживає постійно в м. Києві. В 2023 році вона познайомилась з відповідачем-2 [PERSON] , що здійснював продаж будинку по [ADDRESS] та відповідної земельної ділянки. Будинок сподобався окрім зручного розташування тим, що продавець гарантував завершення ремонту в форматі «заїжджай і живи», він же гарантував повний догляд за Земельною ділянкою після угоди, оскільки сам там проживав. Ціна продажу будинку та земельної ділянки була погоджена між сторонами в еквіваленті 200 000,00 доларів США, тобто 7 700 000,00 гривень, в підтвердження чого укладено попередній договір 03.03.2024р. 31 березня 2023 року між [PERSON] та [PERSON] як покупцями та [PERSON] як продавцем було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку, що був посвідчений приватним нотаріусом Синиця Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1077. Пізніше частка розміром була подарована від [PERSON] на матір [PERSON] . Під час придбання відповідні об`єкти були не окремо розташованою садибою, а частиною так званого «закритого котеджного містечка в с.Ходосівка», територія котеджного містечка мала цілісний характер, жодні знаки чи покажчики меж окремих земельних ділянок домоволодінь були відсутні. Спірна земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189 вільно використовувалась позивачками для паркування автомобілів, розміщення спільних сміттєвих баків тощо. Всі мешканці котеджного містечка регулярно оплачували послуги з обслуговування території включаючи вивезення сміття, охорону, полив та догляд газонів та ін. Але у січні 2024 року [PERSON] зв`язався із Позивачами з вимогою щоб [PERSON] та [PERSON] здійснили поділ своєї земельної ділянки, за наслідком якого виділити самостійну земельну ділянку загальною площею приблизно 0,0122 га та безкоштовно відчужити її на користь [PERSON] . Позивачі з наміром зберегти відносини з [PERSON] та враховуючи незручну конфігурацію своєї земельної ділянки були згодні, відрізати частину своєї земельної ділянки площею 0,0035 га і передати її безоплатно [PERSON] але попросили юридично закріпити доступ до своєї земельної ділянки шляхом укладення договору сервітуту. Сторони усно домовились про таке, на виконання чого [PERSON] та [PERSON] була нотаріально посвідчена заява про поділ земельної ділянки в січні 2024 року. В лютому 2024 року [PERSON] відмовився від домовленостей та вимагав передачі ділянки площею 0,0122-0,0126 га. Враховуючи відмову від дарування землі з боку [PERSON] почав здійснювати тиск на позивачок та [PERSON] обмежуючи останніх у вільному доступу до власного домоволодіння через належну йому земельну ділянкуз кадастровим номером 3222487001:01:004:5189, спочатку відключивши для позивачок дистанційне відкриття воріт, надалі припинив надання послуг для з Будинку та земельної ділянки позивачів, а в травні 2024 року заборонив доступ асенізаторського автомобіля. В червні 2024 року [PERSON] припинив без попередження водопостачання будинку та ділянки позивачів, що призвело до знищення газону. Також влітку 2024 року [PERSON] облаштував паркан між земельними ділянками позивачів та спірною земельною ділянкою, а для унеможливлення заїзду автомобілів інакше ніж через ворота була викопана яма глибиною орієнтовно 0,5 м. Окрім того [PERSON] здійснював відключення електрики в Будинку, що призвело до вимушеного виїзду позивачок з будинку до третьої особи [PERSON] ,, адже без води, вивезення стоків та електрики проживання стало неможливим. Просила суд: встановити постійний, безоплатний земельний сервітут щодо частини земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189, загальною площею 0,0374 га., що розташована за адресою: [ADDRESS] , яка належить до приватної власності [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, прокладання та експлуатації трубопроводів, інших лінійних комунікацій від вулиці Південна, с. Ходосівка, Обухівського району, Київської області до земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454, загальною площею: 0,06 га згідно варіанту висновку експерта за наслідками проведення судової земельно-технічної експертизи з проходженням меж земельного сервітуту згідно додатку до висновку експерта; зобов`язати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) забезпечити водопостачання та каналізацію житлового будинку загальною площею: 112,0 кв.м [ADDRESS] Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2211965032224. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. 12 вересня 2024 року [PERSON] та [PERSON] подали заяву про забезпечення позову. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 вересня 2024 року заяву повернуто. 17 вересня 2024 року на виконання вимог ухвали, позивачами подана заява про усунення недоліків. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2024 року відкрито провадження за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення земельного сервітуту та визначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 18 вересня 20214 року надійшла заява про забезпечення позову. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви позивачів [PERSON] , [PERSON] про забезпечення позову щодо встановлення заборони відповідачам вчиняти будь-які дії відносно позивачок, які полягають у фізичному обмеженні доступу до домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] в тому числі через автоматичні ворота, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 3222487001:01.004:5189, заборонити реєстрацію відповідними органами та особами речових прав на нерухоме майно на земельній ділянці, заборонити Відповідачам та іншим особам проводити будівельні та ремонтні роботи на вказаній земельній ділянці. Постановою Київського апеляційного суду від 30 квітня 2025 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін. 15 жовтня 2024 року представником Відповідачів [PERSON] та [PERSON] адвокатом Висіцькою І.В. подано відзив на позовну заяву (т2 ас 2-22), в якому відповідачі заперечують вказані в позові фактичні обставини. Вказує, що позивачі під час придбання земельної ділянки були обізнані з конфігурацією та площею придбаної земельної ділянки, наявність жодного котеджного містечка не доведена, адже позивачі придбали окремо розташований будинок на окремо розташованій земельній ділянці. Спірну земельну ділянку з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189 відповідачі з самого початку бажали використовувати для будівництва будинку і для свого проживання, але враховуючи відсутність достатніх фінансових коштів відповідачі протягом 2022-2023 років дозволили тимчасово користуватись їхньою земельною ділянкою мешканцям сусідніх будинків для більш зручного проїзду, проходу та використовувати належні відповідачам баки для сміття. Вважає незаконним посилання на умови попереднього договору від 03.03.2024р, адже він є нікчемним, оскільки попередній договір купівлі-продажу нерухомості мав укладатись в нотаріальній формі. Відповідачі вказують, що кожен власник свої земельної ділянки має право вільно використовувати її на сувій розсуд, тому жодне облаштування спірної земельної ділянки відповідачами не може свідчити про її обслуговуючий характер, адже позивачі також вправі висадити на свої земельній ділянці туї, викласти бруківку, поставити сміттєві баки тощо. У відзиві зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454 має вихід до [ADDRESS] . [PERSON] був лише замовником поділу земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5188, внаслідок якого утворена належні нині позивачам земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454, але вихід до [ADDRESS] залишився незмінним. Як стверджується у відзиві конфлікт виник в січні-лютому 2024 року, оскільки відповідачі в межах підготовчих робіт до будівництва власного будинку вивили, що огорожа яка мала розділяти земельні ділянки відповідачів та позивачів, розташована не на межі, а на самій ділянці позивачів, тому вони запропонували позивачам привести фактичне землекористування у відповідність до задекларованого та встановити належно межі. Але [PERSON] почала вимагати встановлення сервітуту. Перебуваючи в шоці від такої вимоги відповідачі вирішили більше не дозволяти використовувати свою земельну ділянку позивачам та третій особі на що мали повне право. 20.02.2024р [PERSON] викликав геодезиста для винесення меж, в процесі якого між співмешканцем [PERSON] [PERSON] та [PERSON] виникла сварка, що вилилась у побиття [PERSON] [PERSON] , за наслідками якого останній звертався до лікарів та правоохоронних органів. Причиною конфлікту є те, що позивачі та третя особа [PERSON] бажають вільно користуватись спірною земельною ділянкою, а відповідачі проти цього заперечують на, що мають повне право, як і мають право встановлювати та змінювати ключі на замках до воріт на свою земельну ділянку. Вважає, що незручність доступу до земельної ділянки позивачів обумовлена створенням неподалік в травні земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:0238, що була створена після утворення земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454. [PERSON] не відключав водопостачання будинку та ділянки позивачів, бо не має до цього жодного відношення. Наскільки йому відомо інші сусіди тимчасово дозволяли позивачам користуватись своєю свердловиною поки позивачі облаштують свою або будуть використовувати центральне водопостачання села. Просили відмовити у задоволенні позову. 28 жовтня 2024 року до суду від представника позивачів через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив (т2 ас 76-87). Додатково вказали, що заперечення відповідача у відзиві на позовну заяву є необґрунтованими та такими, що не підлягають врахуванню, з підстав зазначених у відповіді на відзив. 22 листопада 2024 року до суду надійшли від представника відповідачів: [PERSON] надійшли заперечення на відповідь на відзив (т2 ас 133-145), вважали позовні вимоги не обґрунтованими та не законними. Просили відмовити у задоволенні позову. У підготовчому судовому засідання вирішено питання про заміну відповідачів та ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2025 року (з урахуванням ухвали суду від 26 лютого 2025 року про виправлення описки) - задоволено заяви представників позивачів та відповідачів про заміну відповідача, вирішено замінити відповідачів [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] . 18 лютого 2025 року до суду надійшла заява позивачів про забезпечення позову. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2025 року задоволено частково заяву представника позивачів адвоката Правдюка В.М. про забезпечення позову та вирішено накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189, загальною площею 0,0374 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 23 квітня 2025 року представник позивачів подав до суду клопотання про приєднання оригіналу Висновку експерта за результатами проведеної комісійної судової земельно-технічної експертизи від 07 березня 2025 року № 06/17-24-25, складений судовим експертом Черніним Яковом Олександровичем. 24 квітня 2025 року до суду від представника відповідача [PERSON] -адвоката Висіцька І.В. через систему Електронний Суд надійшов відзив на позов (т3 ас 89 102), в якому містяться доводи аналогічні висловленим у відзиві від 02 жовтня 2024 року, поданим відповідачами [PERSON] та [PERSON] . Стверджується також що від [PERSON] не надано відмову на пропозиції у встановленні сервітуту, ставиться під сумнів що у позивачок дійсно відсутній прохід/проїзд до їхньої земельної ділянки, а заїзд до самого будинку Позивачів був звужений не через дії/бездіяльність Відповідача чи попередньої власниці Земельної ділянки, а через дії іншого суміжного землекористувача. У відзиві зазначено що позов не доводить, що єдиним можливим способом задовольнити потреби позивачів є встановлення земельного сервітуту на спірній земельній ділянці при цьому вимоги позивачів зводяться виключно до забезпечення їм надзвичайного рівня комфорту в користуванні їхнім майном, а реальної необхідності Позивачами не наведено. Вважає що задоволення позову унеможливить використання Відповідачем своєї земельної ділянки за її цільовим призначенням для будівництва будинку, тому таке втручання у мирне володіння [PERSON] його земельною ділянкою не є законним. 16 серпня 2025 року на адресу суду від позивачів надійшла підписана ними заява про зміну предмету позову (т3 ас 131 133), шляхом викладення заявленої раніше позовної вимоги у наступній редакції, та просили суд: встановити постійний, безоплатний земельний сервітут щодо частини земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189, загальною площею 0,0374 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, прокладання та експлуатації трубопроводів, інших лінійних комунікацій від вулиці Південна, с. Ходосівка, Обухівського району, Київської області до земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454, загальною площею: 0,06 га згідно варіанту №1 висновку експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 07 березня 2025 року № 06/17-24-25, складеного судовим експертом Черніним Яковом Олександровичем. Конфігурацію сервітуту встановити згідно Додатку №3, межі земельного сервітуту встановити в межах координат згідно п 4.4.2.1. Таблиця 27 вказаного Висновку, визначених у Національній системі а саме: № т/п Координати Довжина ліній: 561980.63-3372780.50 --4,00м; 5561976.86-3372781.84 --14,79м; 5561972.46-3372767.72--4,59м; 5561976.80-3372769.20--11,93м; зобов`язати [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) відновити водопостачання та каналізацію житлового будинку загальною площею: 112,0 кв.м [ADDRESS] Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2211965032224». 12 вересня 2025 року представник відповідача [PERSON] - адвоката Висіцька І.В. подано засобами системи Електронний Суд клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи у справі, яке мотивоване тим, що експерт Чернін Я.О. неналежно на думку заявника здійснив дослідження відповідних земельних ділянок, не висвітлив причини створення незручностей до земельної ділянки позивачки. Вказано, що висновок експерта є упередженим та необґрунтованим. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2025 року в задоволенні клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи у справі відмовлено, оскільки матеріали Справи містять вже висновок експерта, а обґрунтованість сумнівів щодо правильності висновку експерта [PERSON] належно не обґрунтовано. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року справу прийняла до свого провадження суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області [PERSON] , оскільки за наслідками відставки судді Скрипник О.Г. згідно з розпорядженням Керівника апарату Києво-Святошинського районного суду здійснено повторний перерозподіл справи між суддями Києво-Святошинського районного суду Київської області. У підготовчому судовому засіданні 11 листопада 2025 року представник відповідачів - адвокат Висіцька І.В. заявила повторно клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2025 року в задоволенні клопотання про призначення судової земельно-технічної експертизи у справі відмовлено, вказано що аналогічне клопотання про призначення земельно-технічної експертизи представника відповідача [PERSON] вже було вирішено попереднім складом суду, ухвалою від 17.09.2025р Києво-Святошинського районного суду Київської області суддею Скрипник О.Г. було відмовлено у задоволенні клопотання. Підстав для призначення судової земельно-технічної експертизи відповідачем не наведено, сторона відповідача не була позбавлена можливості скористуватися правом, передбаченим статтею 106 ЦПК України, та подати до суду висновок експерта, складений на її замовлення. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка [PERSON] , представник позивачки [PERSON] адвокат Правдюк В.М., третя особа [PERSON] подали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачі та третя особа Феодосіївська сільська рада у судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду на час розгляду справи не надходило. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, зважаючи на тривалість судового розгляду, подані сторонами докази, суд вважає за можливе вирішити справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами. Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники справи. Дослідивши письмові докази та матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення і заяви осіб, які беруть участь у справі, їх представників, оцінивши їх відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Пунктом 2Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2передбачено, що відповідно до статей55,124 Конституції Українитастатті 3 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно дост. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. У пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. При розгляді справи судом встановлено, що згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки кадастровий номер 3222487001:01:004:5454, загальною площею: 0,06 га. цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що знаходиться: [ADDRESS] , на якій розташований належний також позивачкам житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею: 112,0 кв.м. (т1 ас 63-64). Право власності на відповідні об`єкти нерухомості виникло у [PERSON] 31 березня 2023 року на підставі договору купівлі-продажу укладеного між [PERSON] та [PERSON] як покупцями та [PERSON] як продавцем, що був посвідчений приватним нотаріусом Синиця Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1077 (Т1 ас 60-61). 23.02.2024р придбана у [PERSON] частка розміром на земельну ділянку кадастровий номер 3222487001:01:004:5454 та житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею: 112,0 кв.м. була подарована від [PERSON] на [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., зареєстрованого в реєстрі за № 565 (Т1 ас 58-59). Відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189 цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: [ADDRESS] загальною площею 0,0374 га, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 жовтня 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мудриком К.А., зареєстрований в реєстрі за № 1381 (т3 ас 10-11), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т3 ас 13-14). Згідно з частиною третьою статті 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту Суд враховує правові висновки щодо застосування відповідної норми права ч. 3 ст 402 ЦК України, визначені в Постанові Верховного Суду касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року, справа № 686/18456/18: «Згідно з частиною третьою статті 402 ЦК України у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Тлумачення цих норм свідчить про те, що умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб. Отже, передумовою звернення до суду за встановленням сервітуту повинен бути доказ вчинення дій зацікавленою особою щодо встановлення сервітуту та недосягнення про це згоди із власником ділянки, щодо якої планується встановити сервітут. Якщо особа до звернення до суду не вчиняла дій щодо встановлення сервітуту за домовленістю сторін (зокрема, не звернулася до іншої сторони з пропозицією про укладення договору про встановлення сервітуту), то у суду немає підстав для задоволення відповідних вимог у зв`язку з відсутністю у позивача права вимагати встановлення сервітуту за рішенням суду.» Як встановлено Судом, Позивачі 23.07.2024 року засобами поштового зв`язку відправили на користь [PERSON] на відому адресу проживання [ADDRESS] цінним листом пропозицію щодо укладення договору земельного сервітуту, до вказаної пропозиції долучено проєкт договору про встановлення земельного сервітуту. Аналогічну пропозицію було направлено за зареєстрованим місцем проживання 31.07.2024 року відповідача-2 [PERSON] , що як визнається сторонами є чоловіком відповідача-1 [PERSON] . Також 31.07.2024 року аналогічний лист було направлено представнику [PERSON] адвокату Висіцькій І.В. та був вручений особисто адвокату Висіцькій І.В. 06.08.2024 року (т1 ас 88). Докази направлення пропозицій містяться в матеріалах справи (т1 ас 86-97). Окрім того факт звернення з пропозиціями встановити земельний сервітут підтверджується Витягом з протоколу № 2024-3 узгоджувальної комісії Феодосіївської сільради від 02.07.2024р (т1 ас 52). Суд не може погодитись з аргументами відповідача [PERSON] у відзиві на позов від 02.10.2024р, що позивачі не виконали визначені законом умови для звернення до суду з вимогою встановити сервітут, оскільки відповідні письмові пропозиції ними не були отримані. При цьому у відзиві підтверджено, що відповідач за зареєстрованою адресою ( [ADDRESS] ), що перебуває на окупованій території не проживає. До відзиву самими відповідачами було долучено довідку переселенця на ім`я [PERSON] № 3235-7501765497 від 31.05.2024р, в якій вказане фактичне місце проживання відповідача-1 [ADDRESS] , отже направлення пропозиції на вказану адресу позивачами було здійснено обґрунтовано. Щодо посилань адвоката Висіцької І.В., на неналежність відправлення їй листа від 31.07.2024 року оскільки вона була залучена до участі в справі № 369/14735/24 лише після відкриття провадження суд вважає непереконливими адже як випливає з наявних матеріалів, договір про правничу допомогу з [PERSON] був укладений нею ще 21.06.2024р, тобто до направлення листа. Також як випливає з витягу з протоколу № 2024-3 узгоджувальної комісії Феодосіївської сільради від 02.07.2024р (т1 ас 52), предметом розгляду комісії було безпосередньо звернення [PERSON] , і як випливає з протоколу особисто присутня на засіданні [PERSON] чітко заперечила проти укладання договору сервітуту. Отже позивачами були дотримані вимоги щодо здійснення дій спрямованих на досягнення домовленості про встановлення сервітуту, і з огляду на неможливість такого наявний спір має вирішуватись судом. Також суд враховує здійснені позивачами спроби досягти позасудової домовленості про встановлення сервітуту із новим власником [PERSON] докази чого наявні в матеріалах Справи (т3 ас 15-22), при цьому на думку Суду що положення ч. 3 ст 402 ЦК України не повинні застосовуватись до стосунків позивачів та нового відповідача, адже [PERSON] придбав земельну ділянку без посередньо в період коли судове провадження було відкрите, новий відповідач мав знати про наявний судовий спір або проявивши розумну обачність мав довідатись про це з відкритих джерел, новий відповідач не заперечував наявність родинних зв`язків з первісним відповідачем [PERSON] , про які заявляли позивачі, що серед іншого підтверджується спільним з [PERSON] зареєстрованим місцем проживання ( [ADDRESS] ), яке вказано в договорі купівлі-продажу земельної ділянки від 15.10.2024р, на підставі якого [PERSON] став новим власником земельної ділянки, що є предметом спору (т3 ас 13-14). Суд враховує що в у відзиві на позов (т3 ас 89 102) відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позову, також у долученому до матеріалів Справи копії листа [PERSON] позивачкам вказував, що встановлення земельного сервітуту в запропонованому форматі повністю унеможливить можливість використання спірної земельної ділянки за призначенням, що наочно свідчить про наявність спору позивачок з новим відповідачем. Висновком судового експерта за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи від 07 березня 2025 року № 06/17-24-25, складеним судовим експертом Черніним Яковом Олександровичем, встановлено, що з врахуванням існуючого оточення наявних суміжних земельних ділянок з забудовами на них, відсутній будь-який проїзд (заїзд) з вулиць загального користування в с.Ходосівка на територію земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454 та житлового будинку, загальною площею 112 м2, розташованого на цій земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Для проїзду (під`їзду) на транспортному засобі з врахуванням забезпечення проїзду пожежних автомобілів до житлового будинку [ADDRESS] та доступу особового складу пожежно-рятувальних підрозділів відповідно до вимог передбачених пунктами 6.1.27, 15.3.1 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" та пункту 4.5 ДБН В.2.2-15:2019 "Житлові будинки. Основні положення", а також для можливості утилізації (вивезення) побутових стоків із вигрібної каналізаційної ями та прокладання і експлуатації трубопроводів, інших лінійних комунікацій для роботоздатності всіх існуючих інженерних систем в житловому будинку [ADDRESS] через земельну ділянку з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189 до земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454. Території земельних ділянок з кадастровими номерами 3222487001:01:004:5454 площею 0,06 га, 3222487001:01:004:5455 площею 0,06 га, 3222487001:01:004:5456 площею 0,07 га, 3222487001:01:004:5457 входили до складу території колишньої земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5188 площею 0,25 га відносно її зовнішніх меж. Більш докладно наведено у дослідницькій частині та для уявлення графічно відображено на плані у додатку № 2. Без задіяння території інших оточуючих земельних ділянок, а саме земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189 неможливо здійснювати нормальне використання за існуючим функціональним призначенням житлового будинку загальною площею 112 м2, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454 за адресою: [ADDRESS] , особливо відносно утилізації (вивезення) побутових стоків із вигрібної каналізаційної ями, розташованої на території земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454, у зв`язку за відсутності заїзду (під`їзду) асенізаційної спецмашини на цю територію, на якій знаходиться вигрібна яма. Не можливо надати відповідь щодо встановлення обслуговування та належного користування житловим будинком по відношенню наявних інших інженерних мереж і споруд (водопроводу, газопроводу, електрокабелів), оскільки ці мережі є підземними і експерту не надані креслення про їх проходження на відповідних територіях досліджуваних земельних ділянок. Житловий будинок загальною площею 112 м2, розташований на земельній ділянці з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454 за адресою: [ADDRESS] , за особливістю розміщення щодо архітектурно-планувальних рішень є індивідуальним садибним будинком, оскільки цей житловий будинок має присадибну ділянку та призначений для одного домогосподарства, відповідно до припису п. 3.56 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" та входить до складу житлової групи з чотирьох житлових будинків з врахуванням наявних планувальних рішень, наявних інженерних споруд та мереж водопостачання, електрозабезпечення та каналізації побутових стоків, оточуючої забудови, що розташована на земельних ділянках з кадастровими номерами 3222487001:01:004:5454; 3222487001:01:004:5455; 3222487001:01:004:5456; 3222487001:01:004:5457 відповідно до припису п. 3.16 ДБН Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій". У Висновку вказано, що встановлення земельного сервітуту щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189 вбачається можливим та запропоновано два варіанти такого сервітуту: варіант №1 площею 0,00512 га (51,2 м2), варіант № 2 0,00534 га (53,4 м2). У поданій заяві про зміну позовних вимог позивачі просять встановити сервітут з розташуванням по варіанту №1 з Висновку експерта оскільки варіант № 1, має меншу площу, і завдає менше незручностей власнику ділянки. В матеріалах справи наявний Висновок експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Плюти Т.П. № 19/111/24/74172 від 04.12.2024р за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи, що була виконана підставі Постанови старшого дізнавача капітана поліції Олексенко Інною від 19.08.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄДРСР за № 12024116140000126 від 21.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого положеннями ч. 1 ст. 197-1 КК України (т3 ас 33-50). Згідно Висновку експерта від 04.12.2024р за наслідками проведеного огляду земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454 на місцевості, що відбувся 03.10.2024 року було встановлено: доступ до земельної ділянки можливий тільки пішохідний, із земель загального користування, які мають невелику ширину ( фото 1-5); земельна ділянка по периметру огороджена металевим парканом (фото 8-12); проїзд до ділянки на автомобілі неможливий; на земельній ділянці розташований житловий будинок з терасою (фото 13,14). Також у Висновку експерта від 04.12.2024р здійснено опис земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189, яка є об`єктом спірного правовідношення у даній справі, відповідно до якого: «земельна ділянка розташована фасадно до [ADDRESS] , тому доступ до неї зручний (фото 19,20), ведеться відео нагляд (фото 21); на земельній ділянці на межі з [ADDRESS] та на межі з земельною ділянкою з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454 в наявності металевий паркан ( фото 21-25); земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189 разом із сусідніми земельними ділянками з кадастровими номерами 3222487001:01:004:5455, 3222487001:01:004:5456 та 3222487001:01:004:5457 (інші ділянки на території умовного котеджного містечка) використовується як одна велика ділянка, без парканів між ділянками. На території великої спільної ділянки викладено пішохідні доріжки та висаджено насадження; земельна ділянка використовується для стоянки автомобілів та їх електричної підзарядки (фото 23, 24, 26, 27, 29). Експертом встановлено, що до 17.09.2024 земельні ділянки з кадастровими номерами 3222487001:01:004:5454, 3222487001:01:004:5455, 3222487001:01:004:5456, 3222487001:01:004:5457 та 3222487001:01:004:5189 використовувались як одна спільна земельна ділянка (зображення 4, [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] ). В подальшому межі земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454 були огороджені парканом (зображення 8, 9). Також, і обстеженням в натурі ( на місцевості) земельних ділянок з кадастровими номерами 3222487001:01:004:5454 та 3222487001:01:004:5189 встановлено, що ділянки використовувались як одна спільна ділянка, про що свідчать пішохідні доріжки та висаджені вздовж них зелені насадження.» Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Подібні положення містяться й у статті 321 ЦК України. Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон. Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (стаття 100 ЗК України). Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Статтею 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Отже, закон вимагає від позивача надання суду доказів на підтвердження того, що нормальне використання своєї власності неможливо без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. При цьому позивачу слід довести, що задоволення потреб позивача неможливо здійснити яким-небудь іншим способом. Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З наявних в матеріалах справи доказів суд приходить до висновку, що позивачі не мають можливості нормально використовувати житловий будинок та земельну ділянку, задовольнити потребу в проїзді й проході від власного житла до дороги загального користування по [ADDRESS] без обтяження сервітутом земельної ділянки відповідача-1. Суд враховує що згідно наявного в матеріалах Справи Листа № 56.18-3127/56.18 від 12.08.2025 Обухівського РУ ГУ ДСНС України (т3 ас 145) у відповідь на звернення [PERSON] від 18.07.2025 року, яке надійшло 21.07.2025 року співробітниками Обухівського РУ ГУ ДСНС України у Київській області здійснювався виїзд на місце розташування домоволодіння посадової особи Обухівського РУ ГУ ДСНС України, під час якого встановлено факт відсутності проїзду, в тому числі і для пожежних автомобілів, до приватного домоволодіння [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наявний лише вузький прохід шириною 0,5 м. Відсутність проїзду до вищевказаного домоволодіння може нести небезпеку для життя та здоров`я мешканців такого домоволодіння та ускладнення ліквідації наслідків надзвичайної ситуації чи пожежі у разі їх виникнення. Згідно п. 15.3.1 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» при проєктуванні та забудові території необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних автомобілів до кожного домоволодіння (житлових будинків та громадських споруд), у тому числі із вбудовано-прибудованими приміщеннями і доступ особового складу пожежно-рятувальних підрозділів з автодрабин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення. Відповідно до пункту 1.3, глави 1, розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС України від 30.12.2014 № 1417, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 252/26697 «Автомобільні дороги, проїзди й проходи до будівель, споруд, пожежних вододжерел, підступи до зовнішніх стаціонарних пожежних драбин, пожежного інвентарю, обладнання та засобів пожежогасіння мають бути завжди вільними, утримуватися справними, взимку очищатися від снігу. Забороняється зменшувати ширину доріг та проїздів для пожежних автомобілів. При цьому згідно п. 15.3.1 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» ширина проїздів до житлових і громадських будинків має бути завширшки не менше 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін будівлі. Аналогічна інформація міститься у наявному Висновку Експерта [PERSON] (т3 ас 207-261) та Листі Департаменту містобудування та архітектури Київської області № 759/31.01/31.02/2025 від 04.07.2025р (т3 ас 146) де сказано що: «виходячи з Плану поділу земельної ділянки з кад номером 3222487001:01:004:5188, на 4 окремі земельні ділянки вбачається що земельна ділянка з кад номером 3222487001:01:004:5454 не має прямого виходу до [ADDRESS] тільки через невеличкий прохід а ділянки з кадастровими номерами: 3222487001:01:004:5456, 3222487001:01:004:5457 взагалі не виходять на вказану вулицю.» Згідно положень статті 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Як випливає з наявних у справі доказів позивачі неодноразово звертались до органу місцевого самоврядування - Феодосіївської сільської ради для сприяння у вирішенні земельного спору в порядку ст 158 ЗК України. Так, згідно з Витягом з протоколу № 2024-3 узгоджувальної комісії Феодосіївської сільради від 02.07.2024р (т1 ас 52) співвласник земельної ділянки з кад № 3222487001:01:004:5454 [PERSON] зверталась до Феодосіївської сільради з вимогою створити узгоджувальну комісію для вирішення земельного спору з співвласниками земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189 подружжям [PERSON] та [PERSON] . Така комісія була створена, і за наслідками розгляду на засіданні узгоджувальної комісії Феодосіївської сільради 02.07.2024р вирішено серед іншого здійснити перевірку законності будівництва чотирьох будинків по [ADDRESS] учасникам спору рекомендувати дотримуватись правил добросусідства а вразі неможливості дійти згоди звертатись до суду. Також члени узгоджувальної комісії Феодосіївської сільської ради від 08 травня 2025 року здійснювали виїзд на місце розташування земельних ділянок та виявили відсутність проїзду до будинку позивачок (Т3 Ас 148). Суд враховує підтверджену матеріалами Справи поведінку відповідачів, а саме відповідач-2 [PERSON] перебуваючи в шлюбі з первісним відповідачем-1 [PERSON] первісно придбав на підставі оплатних договорів 04 листопада 2020 року у громадянки [PERSON] земельні ділянки кадастрові номери 3222487001:01:004:5188 та 3222487001:01:004:5189 та житловий будинок площею 107,7 кв.м (т1 ас 28-32), причому відповідні земельні ділянки раніше складали єдину земельну ділянку з кадастровим номером 3222487001:01:004:0014, загальною площею 0,2875 га і були поділені [PERSON] на підставі заяви від 19.10.2020р (т1 ас 40) безпосередньо перед продажем [PERSON] . Надалі [PERSON] на підставі власної Заяви про поділ від 05.02.2021р здійснив поділ земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5188 на чотири самостійні земельні ділянки з кадастровими номерами 3222487001:01:004:5454, 3222487001:01:004:5455, 3222487001:01:004:5456 та 3222487001:01:004:5457. Як випливає з наявних у справі доказів, висновків експертів, поданих письмових пояснень сторін, зазначених у заявах, протягом 2021-2023 років всі п`ять земельних ділянок (3222487001:01:004:5189, 3222487001:01:004:5454, 3222487001:01:004:5455, 3222487001:01:004:5456 та 3222487001:01:004:5457) використовувались як єдина територія планувально об`єднані загальним дворовим простором, при цьому земельна ділянка за кадастровим номером 3222487001:01:004:5189 використовувалась тривалий час для заїзду на неї через ворота автотранспортних засобів, паркування і також в подальшому проходу по існуючим спільним пішохідним доріжкам до споруджених [PERSON] . Як вказано у Висновку експерта Плюти Т.П. від 04.12.2024р (т3 ас 33-50) земельна ділянка з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189 разом із сусідніми земельними ділянками з кадастровими номерами 3222487001:01:004:5455, 3222487001:01:004:5456 та 3222487001:01:004:5457 (інші ділянки на території умовного котеджного містечка) використовується як одна велика ділянка, без парканів між ділянками. На території великої спільної ділянки викладено пішохідні доріжки та висаджено насадження. Враховуючи надані позивачами фотоматеріали (т1 Ас 13-15) матеріали двох судових експертиз, технічні звіти по інженерно-геодезичним вишукуванням, виготовлені ФОП [PERSON] (т4 ас 15-31) можна вважати доведеними твердження позивачів що до виникнення поточного спору в 2024 році аналогічним чином використовувалась і земельна ділянка позивачів та відповідний будинок. Як вказано у попередньому договорі укладеному від 03.03.2024р [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (т1 ас 130-131) саме останній брав на себе обов`язки готувати будинок до продажу, виконувати необхідні погоджені ремонтні та оздоблювальні роботи. Суд критично ставиться до висловленого у відзиві відповідачами твердження що вказаний попередній договір не має жодного юридичного значення, оскільки в порушення вимог ст 657 ЦК України не посвідчений нотаріально. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст 76 ЦПК України). Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст 95 ЦПК України). Відповідний попередній договір від 03.03.2024р вимогам ст 76 та 95 ЦПК відповідає, факт підписання документу відповідачі не заперечували, до того ж позивачі чи інша зацікавлена сторона не позбавлені можливості звернутись до суду для визнання відповідного договору дійсним в порядку ч 2 ст 219 ЦК України, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі. Навіть маючи ознаки нікчемності як правочин відповідний документ може бути доказом у суді для встановлення певних обставин справи, в тому числі підтвердження факту укладення (а не чинності) угоди, інших обставин. Тобто у даному договорів сторони обумовили певні умови, за взаємною згодою. Відповідач не заперечував, що він його не підписував, не погоджував такі умови. Також критично суд ставиться до тверджень відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що у подружжя не було фінансової можливості протягом 2022-2023 років збудувати собі на земельній ділянці з кадастровим номером 3222487001:01:004:5189 будинок. Тому вони дозволяли тимчасово мешканцям сусідніх земельних будинків тимчасово користуватись їхньою земельною ділянкою для більш зручного проїзду, проходу, користуватись баками для сміття, та що для зручності та здешевлення послуг всі вказані сусіди спільно замовляли вивіз сміття, викачку вигрібних ям, догляд за газонами тощо. Як випливає з п. 1.6. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04 листопада 2020 року між [PERSON] та [PERSON] , предметом якого була земельна ділянка кадастровий номер 3222487001:01:004:5188 загальною площею 0,25 га станом на дату виникнення права власності на земельну ділянку у [PERSON] на ній був наявний один житловий будинок (т1 ас 28-32), при цьому станом на 2024 рік як випливає з матеріалів Справи на чотирьох земельних ділянках, що утворені пізніше шляхом поділу з ділянки кадастровий номер 3222487001:01:004:5188 за заявою [PERSON] (кадастрові номери 3222487001:01:004:5454, 3222487001:01:004:5455, 3222487001:01:004:5456, 3222487001:01:004:5457) були вже розташовані чотири житлових будинки, що були відчужені протягом 2021-2024 року [PERSON] громадянам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] спільно з [PERSON] . Сумніви викликають у суду надані у запереченнях на відповідь на відзив від 01.11.2024р (т2 ас 133-145) представником [PERSON] та [PERSON] пояснення що земельна ділянка кадастровий номер 3222487001:01:004:5188 була в дійсності придбана не [PERSON] , а «у складчину» невідомими особами «друзями сім`ї [PERSON] » і лише земельна ділянка 3222487001:01:004:5189 була придбана подружжям [PERSON] для себе, при цьому лише з метою прискорення та полегшення процесу поділу ділянки 3222487001:01:004:5188, зменшення витрат, придбання було оформлене на одну особу [PERSON] , і після введення будинків в експлуатацію будинки були переоформлені «на справжніх власників», причому «справжній» власник земельної ділянки кад № 3222487001:01:004:5454 та розташованого на ній будинку «не встиг» переоформити на себе право власності, і тому [PERSON] на прохання такого власника здійснив для нього продаж будинку та ділянки сестрам [PERSON] . До відповідних пояснень не додано жодного письмового доказу, прізвища відповідних заявлених реальних власників об`єктів не надані, самі описані пояснення виглядають вкрай малоймовірними. При цьому викладені в Запереченнях від 01.11.2024р пояснення суперечать позиції тих самих Відповідачів з Відзиву на позов від 02.10.2024р (т2 ас 2-22), де чітко вказано що саме [PERSON] був попереднім власником земельної ділянки кад № 3222487001:01:004:5454 та розташованого на ній будинку і саме він здійснював продаж об`єктів [PERSON] та [PERSON] . При цьому відповідачі не заперечують, що як вказано у Запереченнях «на папері» протягом 2021-2024 років [PERSON] здійснив відчуження чотирьох земельних ділянок з житловими будинками на них, що змушує критично оцінювати твердження про відсутність коштів на будівництво власного будинку. До того ж як випливає з матеріалів Справи зокрема Листа Департаменту містобудування та архітектури Київської області № 759/31.01/31.02/2025 від 04.07.2025р дві з чотирьох утворені в 2021 році земельні ділянки з кадастровими номерами 3222487001:01:004:5456, 3222487001:01:004:5457 не мають взагалі ніякого проходу чи проїзду до доріг загального користування ніж через територію земельної ділянки кадастровий номер 3222487001:01:004:5189, що змушує критично ставитись до вказаного у відзиві «тимчасового» дозволу на право зручного проходу та проїзду через земельну ділянку. Суд враховує що згідно наявного в матеріалах Справи листування за січень 2024 року (т1 ас 103-106) між [PERSON] та [PERSON] останній просив у [PERSON] яка була на той момент співвласницею ділянки 3222487001:01:004:5454 здійснити поділ відповідної земельної ділянки та передати «смугу землі біля паркану», а в повідомленні датованому 08.01.2024р повідомив: «Після морозів викликаємо геодезиста і робимо винесення точок по вашій ділянці, потім переношу паркан на свою ділянку, у вас залишиться не благоустроєна доріжка до будинку. Господарський будинок буду зносити, у його будівництві, ви не приймали жодної участі і не маєте до нього жодного відношення. Домовляйтесь з Вітею, сусідом, щоб він прибрав свій паркан і дав вам доступ до вашої смуги 2,25 см яка потім переходить в 1 м. На свою парковку я вас не пущу, думайте, як ви будете ставити свої машини, вивезення сміття також не буде. Робіть собі свою скважину, оскільки скважина перебуває не на вашій території А на моїй. При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 916/3027/21, щодо застосування норм статті 100 ЦПК України, де зазначено, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі; «Процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч 3 ст 100 ЦПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.» Відповідачі не ставили під сумнів відповідність поданої позивачами паперової копії листування в месенджері, тож у суду був відсутній обов`язок досліджувати відповідний носій (мобільний телефон), де зберігаються оригінали відповідних електронних доказів. Відповідне листування (т1 ас 103-106) здійснювалось з відповідачем-2 через той самий номер телефону ( [NUMBER] ), що вказаний відповідачами як контактний у відзиві. Окрім того, самі відповідачі надавали до суду паперові копії листування у месенджері Whattsup у чаті Khodosivka Residence (т2 ас 155-161), що підтверджує факт такого листування. Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Неправомірна мета та недобросовісна поведінка виключають можливість надання судового захисту, як вказано в постанові Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 521/17654/15-ц. Також Суд не може погодитись з висловленими новим відповідачем [PERSON] у відзиві (т3 ас 89-102) доводами, що встановлення земельного сервітуту на земельній ділянці з кадастровим номером: 3222487001:01:004:5189 необхідне Позивачам для більш зручного та комфортного під`їзду до їхньої земельної ділянки та розташованого на ній будинку. Згідно долученого до заяви про забезпечення позову листа КП «Ходосівське» №64-О від 16.09.2024р (т1 ас 17-18) [PERSON] , або [PERSON] чи [PERSON] не мають договорів з КП «Ходосівське» на водопостачання, водовідведення, при цьому централізована система каналізації в с Ходосівка відсутня. КП «Ходосівське» надає населенню послуги з обслуговування вигрібних ям (септик) згідно законодавства та ДБН В.2.5-75:2013 "Каналізація. Зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування». Викачування вигрібних ям здійснюється спеціальними асенізаційним транспортом, причому асенізаційний автомобіль технологічно повинен мати під`їзд до вигрібної ями на відстань не більше ніж 8-10м з шириною проїзду не менше 4,0 м. Відповідну інформацію підтверджено наявним в матеріалах Справи висновком судової експертизи. Згідно Листа № 56.18-3127/56.18 від 12.08.2025 Обухівського РУ ГУ ДСНС України (т3 ас 145) посадовою особою Обухівського РУ ГУ ДСНС України на місці встановлено факт відсутності проїзду, в тому числі і для пожежних автомобілів, до приватного домоволодіння [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , наявний лише вузький прохід шириною 0,5 м. Відсутність проїзду до вищевказаного домоволодіння може нести небезпеку для життя та здоров`я мешканців такого домоволодіння та ускладнення ліквідації наслідків надзвичайної ситуації чи пожежі у разі їх виникнення. Аналогічна інформація міститься у наявному Висновку Експерта [PERSON] (т3 ас 207-261) та Листі Департаменту містобудування та архітектури Київської області № 759/31.01/31.02/2025 від 04.07.2025р (т3 ас 146). Згідно п. 15.3.1 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» при проєктуванні та забудові території необхідно забезпечувати можливість проїзду пожежних автомобілів до кожного домоволодіння (житлових будинків та громадських споруд), у тому числі із вбудовано-прибудованими приміщеннями і доступ особового складу пожежно-рятувальних підрозділів з автодрабин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення. Відповідно до пункту 1.3, глави 1, розділу ІІІ Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС України від 30.12.2014 № 1417, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05 березня 2015 р. за № 252/26697 «Автомобільні дороги, проїзди й проходи до будівель, споруд, пожежних вододжерел, підступи до зовнішніх стаціонарних пожежних драбин, пожежного інвентарю, обладнання та засобів пожежогасіння мають бути завжди вільними, утримуватися справними, взимку очищатися від снігу. Забороняється зменшувати ширину доріг та проїздів для пожежних автомобілів. При цьому згідно п. 15.3.1 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій» ширина проїздів до житлових і громадських будинків має бути завширшки не менше 3,5 м на відстані не ближче 5 м від стін будівлі. Конституція України визнає життя, здоров`я та безпеку найвищою цінністю, що лягає в основу вимог пожежної безпеки. Головною метою протипожежних норм та регулювання є насамперед забезпечення безпеки життя людей, захист їхнього здоров`я від негативних наслідків пожеж. Створення можливості доступу пожежних автомобілів до будинку позивачів для ліквідації аварій чи пожеж в жодному разі не може розцінюватись як надання комфорту чи зручностей. Згідно наявних фотоматеріалів (т1 ас 13-15) саме фактичне облаштування наявного єдиного вузького проходу від вул. Південна до ділянки позивачів а саме відсутність мощення, висаджені посередині проходу дерева (туї) вказує, що відповідний прохід ніколи не використовувався як дорога до [ADDRESS] , при цьому на противагу цьому мощення та планування спірної земельної ділянки 3222487001:01:004:5189, наявність пішохідних доріжок від такої земельної ділянки до будинку позивачів вказує на під ставність тверджень позивачів щодо звичайного використання земельної ділянки 3222487001:01:004:5189 у 2023 році для проходу та проїзду до домоволодіння позивачів. Суд не приймає до уваги також твердження відповідача [PERSON] , що проїзд до земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:5454 з [ADDRESS] був звужений внаслідок приватизації суміжним землевласником земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:0238, яка була сформована 13.05.2021р, а тому більш правильно та справедливо було б Позивачам звертатися з проханням встановити земельний сервітут саме до власника земельної ділянки з кадастровим номером 3222487001:01:004:0238. Як випливає з матеріалів Справи зокрема Технічної документації, що була виготовлена ТОВ «Укрбудзем» (т1 ас 53-57), технічних звітів по інженерно-геодезичним вишукуванням, та інших доказів земельна ділянка позивачів не межує із вказаною земельною ділянкою з кадастровим номером 3222487001:01:004:0238, до того ж питання встановлення сервітуту щодо такої земельної ділянки не є предметом спору. Досліджуючи питання пропорційності втручання в права відповідача на мирне володіння майном, суд звертає увагу на наступне. Згідно із частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) (зокрема, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/WestAllianceLimited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано. Досліджуючи дотримання принципу пропорційності втручання в право відповідача [PERSON] мирного володіння майном та непорушності права власності суд вважає, що дане втручання у вигляді встановлення земельного сервітуту є необхідним в демократичному суспільстві, без його встановлення позивач не може в повному обсязі користуватися власною земельною ділянкою та будинком, що на ній розташований; це втручання відповідає вимогам законодавства, тобто не є свавільним. Передбачене положенням ст. 404 ЦК України та статтею 99 ЗК України; встановлення на користь позивача земельного сервітуту (права проходу та проїзду, можливість прокладання комунікацій) відповідає критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, та дотримання справедливого балансу між інтересами позивача та відповідача, який не позбавляється права володіння цією земельною ділянкою. Отже, встановлення земельного сервітуту з правом користування земельною ділянкою позивачами не буде становити надмірне втручання. Разом з тим, суд не вбачає підстав для задоволення заявленої до [PERSON] вимоги зобов`язати його відновити водопостачання та каналізацію житлового будинку загальною площею: 112,0 кв.м [ADDRESS] . Так, згідно листа КП «Ходосівське» №64-О від 16.09.2024р (т1 ас 17-18) [PERSON] , або [PERSON] чи [PERSON] не мають договорів з КП «Ходосівське» на водопостачання, водовідведення. Як вказано у Висновку Експерта [PERSON] неможливо надати відповідь щодо встановлення обслуговування та належного користування житловим будинком по відношенню наявних інших інженерних мереж і споруд (водопроводу, газопроводу, електрокабелів), оскільки ці мережі є підземними і експерту не надані креслення про їх проходження на відповідних територіях досліджуваних земельних ділянок. Належні та допустимі докази щодо того, що [PERSON] раніше здійснював водопостачання та каналізацію житлового будинку в матеріалах Справи відсутні. Щодо розподілу судових витрат. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Кожною з позивачок сплачено судовий збір у розмірі 1937,92 грн. за дві вимоги немайнового характеру. Враховуючи що суд задовольняє позов частково в частині вимог про встановлення сервітуту, які заявлені до [PERSON] з цього відповідача підлягає стягненню половина сплаченого позивачами судового збору тобто по 968,96 грн кожній позивачці. Також обома позивачками заявлені окремо заяви про розподіл інших судових витрат, що наразі не можуть бути розглянуті за відсутності доказів отримання таких заяв та доказів всіма учасниками справи, які можуть бути окремо вирішені за правилами ст. 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial