Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі за текстом ТОВ «Юніт Капітал», товариство) звернулося до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №00-9775049 від 16.05.2024 в розмірі 21935 грн. В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем 16.05.2024 було укладено зазначений вище договір в електронній формі з товариством з обмеженою відповідальністю «Макс Кредит» (далі за текстом Макс Кредит) на суму 6600 грн, які [PERSON] зобов`язалася повернути разом із процентами, однак своїх зобов`язань не виконала. На підставі договору факторингу позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Макс Кредит, включно і до відповідача. Ухвалою від 04.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, заперечення проти чого від них не надійшло. Відзиву на позов або будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви, а також жодних заяв чи клопотань щодо розгляду справи, відповідачем не подано. Повідомлення про розгляд справи здійснювалися як рекомендованим листом за місцем реєстрації відповідача, так і через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, вказана інформація була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду. Правова позиція Європейського суду з прав людини виходить із принципу належної процесуальної обачності (due diligence): сторона, яка знає або повинна знати про існування судового провадження відносно неї, зобов`язана виявляти розумну уважність до його перебігу та вживати заходів для участі в ньому. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено наступне. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України). За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента. У цій справі встановлено, що 16.05.2024 між Макс Кредит та [PERSON] укладено договір кредитної лінії №00-9775049 (далі по тексту договір), за умовами якого відповідачу було надано кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі 6000 грн (п.1.2); шляхом їх перерахування на рахунок позичальника [NUMBER] (п.2.8.); на споживчі потреби; строком на 360 календарних днів (п.1.3) до 11.05.2025 (п.3.4). Також кредитодавець одноразово нараховує комісію за надання кредиту у розмірі 10% від його суми, що складає 600 грн (п.1.6). Пунктом 1.5 договору передбачено тип процентної ставки фіксована; стандартна процента ставка складає 1,47% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, застосовується у межах строку дії кредитної лінії; денна процентна ставка при застосуванні стандартної процентної ставки та комісії дорівнює 1,5%. Орієнтовна реальна річна процентна ставка за стандартною процентною ставкою на дату укладання договору становить 9598,20% (п.1.9). Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом обміну електронними повідомленнями. Пунктом 5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Нормою ст.639 ЦК передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Пунктом 7.3 договору визначено, що позичальник ознайомлений з Правилами надання коштів та банківських металів у кредит Макс Кредит, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, повний текст яких розміщений на сайті за посиланням: https://treba.credit/finansovi-poslugy/. Договір укладається у вигляді електронного договору у розумінні Закону України «Про електронну комерцію» (п.2.2.). У разі погодження із запропонованими кредитодавцем умовами договору, позичальник надає йому відповідь про повне та безумовне прийняття його пропозиції (акцепт) шляхом введення у відповідне поле форми на веб-сайті кредитодавця електронного підпису у вигляді одноразового ідентифікатору, який надсилається позичальнику в СМС-повідомленні. Введення позичальником одноразового ідентифікатора є підписанням договору відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» (п.2.5.). Договір підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором 13436, де [PERSON] вказала свої паспортні дані, ідентифікаційний номер, мобільний номер телефону. Також нею підписаний і паспорт споживчого кредиту електронним підписом одноразовим ідентифікатором 23651. Перед укладенням договору відповідач була вільною в погодженні всіх умов кредиту. Згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Порядок надання Макс Кредит коштів у позику, встановлюються відповідними правилами, які перебувають в загальному доступі, розміщенні на офіційному сайті фінансової установи та в розумінні ст.ст.641, 644 ЦК є публічною пропозицією (офертою) на укладення договору позики із визначенням порядку і умов кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Отже, між відповідачем та Макс Кредит правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами [PERSON] ознайомилася, погодилася та не сприймала їх, як невигідні для себе. Відповідач, підписавши договір, не лише погодила його умови, зокрема розмір кредиту, грошову одиницю, відсотки, строк та умови, але й скористалася грошовими коштами. На підставі договору 16.05.2024 на рахунок платіжної картки відповідача [NUMBER] , вказаної під час його оформлення, шляхом безготівкового переказу було перераховано 6000 грн, що підтверджується повідомленням надавача платіжних послуг ТОВ «Профітгід» та випискою АТ КБ «Приватбанк», наданою за ухвалою суду в порядку витребування доказів за клопотанням позивача. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Отже, виписка є належним доказом щодо заборгованості відповідача за кредитом. З детального розрахунку заборгованості [PERSON] за договором, наданого Макс Кредит станом на 17.02.2025 слідує, що загальна сума заборгованості становить 21935 грн, яка складається із: сума заборгованості за основним зобов`язанням 6000 грн; сума заборгованості за нарахованими процентами 15335 грн; сума заборгованості за комісією 600 грн; штрафні санкції 3000 грн. Згідно виписки з особового рахунку за договором, наданого позивачем станом на 01.10.2025 заборгованість відповідача не погашена і складає 24935 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту 6600 грн, прострочена заборгованість за процентами становить 15335 грн та 3000 грн заборгованість за штрафними санкціями. Останні позивач не просить стягнути з відповідача. 17.02.2025 Макс Кредит та позивач уклали договір факторингу №17022025-МК/ЮнітКапітал, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №00-9775049. Відповідно до Реєстру боржників кредитодавець/клієнт Макс Кредит відступив фактору/позивачу ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених договором факторингу, зокрема до відповідача в сумі 21935 грн, з яких 6600 грн залишок заборгованості по тілу кредиту, 15335 грн залишок заборгованості по звичайним відсоткам та 3000 грн штрафні санкції. Цивільне законодавство передбачає заміну кредитора в будь-якому зобов`язанні. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст.1077 ЦК України). У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Оскільки кредитодавець/позикодавець (Макс Кредит) та позичальник ( [PERSON] ) досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання договору ЦК України та уклали його, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню. Зміст поняття «користування кредитом» був визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/4518/16 від 05.04.2023, згідно якої це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами договору. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. Разом з цим зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним). Укладення кредитних договорів онлайн знаходиться в рамках правового поля України. Сторони електронних правочинів відповідають за невиконання своїх зобов`язань у порядку визначеному законодавством України або укладеним договором. Повернення кредиту/позики за електронним договором є обов`язковим. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України). За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.78 ЦПК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. Аналізуючи фактичні обставини справи, суд доходить висновку, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Кредитний договір укладений між первісним кредитором/позичальником та відповідачем в електронній форм, вони обумовили усі його істотні умови, як то розмір кредиту та суму відсотків, комісії, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо. При цьому, без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету договір не був би укладений. Також позивачем доведено факт надання грошових коштів відповідачу за договором та правові підстави набуття права вимоги за ним відповідно до договору факторингу. У погоджений сторонами строк кредитні кошти повернуто не було. Відповідачем не було надано доказів на спростування презумпції правомірності укладеного договору, не спростована правильність наданого розрахунку, будь-яких клопотань на його спростування не заявлено, як і не було надано власного розрахунку. Разом з тим, суд не погоджується із наданим розрахунком щодо нарахування процентів з огляду на наступне. 22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» №3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023. Цим законом доповнено ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч.4 цієї статті, не може перевищувати 1%. Згідно із п.17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-IX, установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%. Оскільки Закон України №3498-IX набрав чинності 24.12.2023, тому: за період з 24.12.2023 до 21.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 2,5%; за період з 22.04.2024 до 19.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1,5%; за період з 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки не мож перевищувати 1%. Таким чином, умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень ч.5 ст.8, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Згідно розрахунку заборгованості відповідача за кредитом, укладеним з Макс Кредит, станом на дату укладення договору факторингу сума заборгованості за відсотками становить 15335 грн (з урахуванням погашеної відповідачем суми кредиту), яка нарахована за період з 16.05.2024 (день укладення кредиту) по 17.02.2025 (день відступлення права вимоги) за процентною ставкою 1,47 % в день, що не повністю відповідає вимогам закону. Суд зазначає, що до 20.08.2024 розмір погодженої сторонами денної процентної ставки не перевищував 1,5%, що узгоджується з положеннями Закону України «Про споживче кредитування», а тому за цей період розмір нарахованих відсотків є вірним. Зокрема, денна сума відсотків (1,47 %): 6000 грн ? 0,0147 = 88,20 грн; сума за період з 16.05.2024-20.08.2024: 88,20 грн ? 96 днів= 8467,20 грн. Втім, за період, починаючи з 20.08.2024, проценти за користування кредитом підлягають стягненню в розмірі 1% денної процентної ставки, оскільки вказаний розмір процентів визначений Законом України «Про споживче кредитування». З огляду на вказане, судом проведено власний розрахунок заборгованості відповідача по відсотках за період з 20.08.2024 по 17.02.2025 (відступлення права вимоги позивачу) (182 календарних дня), що становить 10920 грн (6000 грн х 1%(0,01) х 182 календарний день). Відтак, загальний розмір відсотків, що підлягає сплаті становить 19387,20 грн, та від цієї суми слід відмінусувати 8920 грн погашеного відповідачем кредиту (10.06.2024, 25.07.2024, 30.07.2024, 31.07.2024, 21.08.2024, 24.08.2024, 04.10.2024) і остаточно до сплати підлягає 10467,20 грн. Крім того, як встановлено із позовної заяви, позивачем включено в тіло кредиту одноразову комісію у розмірі 600 грн, що суд вважає неправомірним з огляду на наступне. Відповідно до ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (ст.2). На виконання вимог вказаних статей Правління Національного банку України постановою №49 від 08.06.2017 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі по тексту Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанову Правління Національного банку України №168 від 10.05.2007 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п.5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Відповідно до ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію. Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими Законом України «Про споживче кредитування», є нікчемними (ст.12). Як слідує із договору в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються відповідачу та за які встановлено комісію, а тому його положення щодо обов`язку позичальника сплатити комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», відтак відповідна комісія не може бути стягнута з відповідача (постанова Верховного Суду від 09.10.2024 у справі № 582/202/22). Встановлення судом обставин неналежного виконання відповідачем кредитного зобов`язання та відсутності доведеності зворотного, дає підстави дійти висновку про часткове задоволення позовних вимог у загальному розмірі 16467,20 грн, з яких 6000 грн заборгованість по тілу кредиту та 10467,20 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. У силу приписів ст.141 ЦПК України судові витрати стягуються з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Оскільки судом задоволено позовні вимоги частково, тому пропорційно задоволених вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1819 грн. Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу в сумі 7000 грн, на підтвердження чого надано договір про надання правової допомоги від 10.09.2025, укладений між ТОВ «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Соломко та партнери», додаткова угода, акт прийому-передачі наданих послуг, ордер на надання правничої допомоги та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю. Як передбачено ч.ч.4,5 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Суд звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу повинні відповідати критерію необхідності чи було їх вчинення обов`язковим, і чи доцільним було їх виконання чи вплинули вони на перебіг розгляду справи. Розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову та предмету спору, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Предметом спору в дані справі є стягнення заборгованості за кредитним договором. На теперішній час судова практика розгляду даної категорії справ є поширеною. Її вивчення, аналіз обставин справи та складання процесуальних документів, на думку суду, за наявності звичайної професійної підготовки в галузі права, об`єктивно не вимагає витрачання значного часу та зусиль адвоката. Розподіляючи витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи та надані суду документи є підставою для частково відшкодування судом витрат на правничу допомогу з іншої сторони, адже цей розмір не є доведений, необхідним та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Відтак, з урахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, складності справи, ціни позову, критерію реальності адвокатських витрат, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, часткове задоволення позовних вимог, а також критерію розумності їхнього розміру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн, що буде відповідати принципу співмірності, виваженості та розумності.

Outcome: partial