Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] та просить стягнути з останнього на її користь завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення майнову шкоду в розмірі 10183,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 20.08.2025 у справі №949/1848/25, який набрав законної сили 20.09.2025, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Так, [PERSON] , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, у порушення вимог ст.ст. 3, 27 Конституції України, ст.ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 18 травня 2025 року приблизно о 21 год., перебуваючи на вулиці, поблизу будинку [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочав словесну суперечку із [PERSON] , після чого, діючи із прямим умислом, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс їй один удар лопатою, яку тримав в правій руці по правій нозі, після чого, в момент, коли вона перебувала на землі, сівши зверху на коліна останньої завдав три удари головою в ніс, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синця в межах середньо- нижньої третини передньої внутрішньої поверхні правої гомілки, забою м`яких тканин спинки носа та повік лівого ока, зливного фіолетово-буруватого, плямистого вигляду синця, невизначеної форми в межах спинки носа та повік лівого ока, лінійного перелому кісток спинки носа, які в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, чим вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 125 КК України. Їй, [PERSON] , надано статус потерпілої у кримінальному провадженні №12025186110000046 від 19.05.2025. Цивільний позов у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та під час судового розгляду нею не заявлявся. Завдана майнова та моральна шкода відповідачем їй не відшкодована. Відповідач не намагався будь - яким чином її відшкодувати чи принаймні вжити заходів для такого відшкодування. Внаслідок дій відповідача вона зазнала не лише тілесних ушкоджень, а й матеріальних збитків, так як під час інциденту були пошкоджені її окуляри (внаслідок удару вони зламалися) та втрачено одну з пари золотих сережок, які є подарунком її покійного чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Вартість зламаних окулярів становить 8265,00 грн., а вартість втраченої золотої сережки, виходячи з суми вартості за пару (3836,00 грн.), становить 1918,00 грн. Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди, завданої їй протиправними діями відповідача [PERSON] та яка підлягає стягненню з останнього становить 10183,00 грн. Позивач звертає увагу, що їй, як потерпілій, завдано значних моральних та фізичних страждань, які спричинили негативні наслідки для її фізичного та психічного здоров`я. Так, в результаті цієї події у неї повністю змінився спосіб життя, вона стала пригніченою особою, змінилися погляди на життя, перестала бути життєрадісною людиною, ускладнилося виконання материнських обов`язків щодо трьох неповнолітніх дітей, яких вона виховую самостійно. Через отримані ушкодження вона стикалася з сильним болем, було втрачено здоровий сон, а безсоння, запальність, дратівливість, пригнічений настрій, підвищена нервозність супроводжували її тривалий час. Внаслідок протиправних дій відповідача вона зазнала не тільки фізичного болю, психологічних страждань, а також втратила річ, що мала для неї виняткову емоційну цінність - золоту сережку, подаровану їй її покійним чоловіком [PERSON] . Ця сережка була не просто прикрасою, а символом пам`яті про близьку людину, втрату якої вона переживає з великим горем. У результаті дій відповідача вона втратила єдину матеріальну річ, що нагадувала їй про її чоловіка, що спричинило глибокі моральні переживання, тривалий душевний біль та емоційне потрясіння. Вона відчуває постійний смуток, тривогу, безсоння, погіршення психоемоційного стану. Подія негативно вплинула на її загальний стан здоров`я, емоційний баланс та соціальні контакти. За таких обставин, враховуючи також тяжкість вимушених змін у її житті, часу та зусиль, необхідних для відновлення психічного та душевного стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає достатнім розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню з відповідача на її користь в сумі 50000,00 грн. Вказана сума є об`єктивною та справедливою, а відтак підлягає стягненню у повному обсязі на її користь, як потерпілої. У судове засідання позивач не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити. Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті Судової влади України, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, відзив на позовну заяву не подано. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 20.08.2025 у справі №949/1848/25, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн. (а.с.11). Вказаний вирок суду набрав законної сили 20.09.2025. Згідно вироку суду, [PERSON] , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, у порушення вимог ст.ст. 3, 27 Конституції України, ст.ст. 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 18 травня 2025 року приблизно о 21 год., перебуваючи на вулиці, поблизу будинку [ADDRESS] , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочав словесну суперечку із [PERSON] , після чого, діючи із прямим умислом, тобто, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс їй один удар лопатою, яку тримав в правій руці по правій нозі, після чого, в момент, коли вона перебувала на землі, сівши зверху на коліна останньої завдав три удари головою в ніс, спричинивши їй тілесні ушкодження у вигляді синця в межах середньо- нижньої третини передньої внутрішньої поверхні правої гомілки, забою м`яких тканин спинки носа та повік лівого ока, зливного фіолетово-буруватого, плямистого вигляду синця, невизначеної форми в межах спинки носа та повік лівого ока, лінійного перелому кісток спинки носа, які в сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, чим вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я тобто кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 125 КК України. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Отже, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто, порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 ст. 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Верховним судом України в п. 2 Постанови Пленуму "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 за №6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. З протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 18.05.2025 (а.с.27) вбачається, що від [PERSON] надійшла усна заява про нанесення їй 18.05.2025 відповідачем [PERSON] тілесних ушкоджень. У вказаному протоколі зазначено, що під час вказаного конфлікту [PERSON] загубила одну із своїх сережок, а також розбиті окуляри. Фото сережки та фото розбитих окулярів додано до матеріалів справи (а.с.13, 15). Так, згідно товарних чеків (а.с.12, 14) вартість розбитих окулярів станом на 30.08.2025 становить 8265,00 грн., а вартість вказаних сережок становить 3836,00 грн. Отже, вартість втраченої золотої сережки, виходячи з суми вартості за пару (3836,00 грн.), становить 1918,00 грн. Таким чином, загальна сума матеріальної шкоди, завданої позивачу протиправними діями [PERSON] та яка підлягає стягненню з останнього становить 10183,00 грн. Жодних доказів щодо відсутності вини відповідача у заподіянні даної матеріальної шкоди відповідачем не надано та не спростовано. Щодо заявлених позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,встановлених частиною другою цієї статті. За статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.12.2020 в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Крім того, Велика Палата Верховного Суду в п. 49 постанови від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи "Савула проти України", №12868/05, рішення від 10.12.2009; "Войтенко проти України", №18966/02, рішення від 29.06.2004). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Окрім цього, Європейський суд з прав людини в п. 37 рішення у справі "Недайборщ проти російської федерації" зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Оцінивши наявні в справі докази та доводи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивач з боку відповідача зазнав порушення своїх прав, вимушений був звертатися за їх захистом до суду, що вимагало від нього додаткових зусиль в організації свого повсякденного життя та змін у побуті, у зв`язку з чим також поніс моральні страждання. Протиправна діяльність відповідача встановлена вироком Дубровицького районного суду Рівненської області від 20.08.2025 у справі №949/1848/25. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). З урахуванням наведеного, суд, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди виходить, зокрема, з характеру страждань, які зазнала позивач, їх тривалості, а також враховує вимушені зміни в життєвих стосунках, тому враховуючи конкретні обставини цієї справи,

Outcome: approved