Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, по якому просить суд стягнути суму сплаченого страхового відшкодування витрат в порядку регресу в розмірі 162410 грн. 48 копі. та суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 ,00 гривень. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Позивач був належним чином повідомлений про судовий розгляд, в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розглянути справу без участі представника позивача, не заперечив з приводу розгляду справи в заочному порядку. Відповідач в судове засідання з`явився, надав пояснення, згідно яких заперечив позовні вимоги позивача, зазначив, що на момент ДТП перебував на військовій службі у [INFO] , при цьому доповнив, що транспортний засіб яким було здійснено ДТП, він 27.03.2023 року використовував на виконання завдань військової служби. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України. По справі встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 27.03.2023 року о 17 год 23 хв. на пр-т Добровольського 82А м. Одеса водій [PERSON] , керуючи автомобілем Renault д.н.з. [NUMBER] , допустив зіткнення з транспортним засобом «BMW» д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Суворовського районного суду м. Одеса від 21.07.2023 року по справі №523/5840/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Заподіяна шкода, яка виникла внаслідок ДТП, не була відшкодована відповідачем потерпілій особі. Відповідно до п.п."а" п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах визначених Законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував цивільно-правову відповідальність. Право на отримання відшкодування від МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих мають потерпілі в ДТП особи, відповідальність яких була застрахована на час ДТП. Згідно ч. 2 п. 22.1 ст. 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведень регламентної виплати. Моторне (транспортне) страхове бюро України (ділі МТСБУ відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП. В порядку до п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів Фонду захист потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіянь транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Регламентна виплата у розмірі 160 000 грн. 00 коп. була здійснена МТСБУ на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 11 04.2023 року від [PERSON] , звіту СПД «Бурміст» від 2023 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу BMW 530 d, д.н.з. [NUMBER] . Факт зазначеної виплати підтверджується платіжною інструкцією №974719 від 18.08.2023 року. З метою встановлення розміру заподіяння шкоди МТСБУ залучило СПД «Бурміст», котрим було виконано звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 2023 року, вартість послуг якого склала 1450 грн. 00 коп. Факт зазначеної виплати СПД «Бурміст» підтверджується платіжним дорученням №922196 від 15.05.2023 року. Згідно наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих МТСБУ відшкодувало шкоду заподіяну в результаті ДТП в розмірі 160 000 грн. 00 коп. Загальна сума витрат МТСБУ, які пов`язані з розглядом даної справи склала 2140,48 грн. 00 грн., що вбачається з платіжних інструкцій №922196 від 15.05.2023 року та №973011 від 07.07.2023 року. Згідно відповіді [INFO] від 15.12.2025 року №9318 на запит суду вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 27.03.2022 проходив військову службу у [INFO] ( [ADDRESS] ) та 27.03.2022 року легковий автомобіль RENAULT EXPRESS, vin [NUMBER] не перебував на балансі [INFO] , при цьому, військовий номер [NUMBER] визначений в діапазоні номерних знаків Військовою службою правопорядку за територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. Згідно п. 9.4 ст. 9 Закону, страхові виплати за договорами обов`язкового страхуванні цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Положенням п. 36.2 ст. 36 Закону визначено, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) шкоди. Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом. Статтею 1191 ЦК України та п. п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону, передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно до ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У постанові від 05 грудня 2018 року (справа №426/16825/16-ц) Велика Палата Верховного Суду сформулювала висновок, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Аналогічні за своїм змістом висновки зробив також Верховний Суд у своїх постановах від 04 червня 2023 року у справі №686/20281/21 та від 17 січня 2024 року у справі №554/4401/22, який вказав, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити також висновок, який вказаний Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №905/1391/19 від 21 серпня 2020 року, де винний у дорожньо-транспортній пригоді військовослужбовець на момент ДТП виконував свої службові обов`язки особисто та цивільно-правова відповідальність якого станом на момент ДТП застрахована не була. У даній справі Верховний Суд зазначив, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується останнім, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до п. 13.1. ст. 13 ст.21Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю І групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю І групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Тобто, законодавець, надавши відповідну пільгу, яка є виключно особистою пільгою особи, а не її роботодавця-власника транспортного засобу, визначив, що якщо особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ - позивач. Водночас, відповідна пільга не розповсюджується на юридичних осіб власників транспортних засобів. Разом з цим, з наданих суду доказів вбачається, що відповідач на час ДТП перебував на військовій службі в [INFO] , а сам транспортний засіб RENAULT EXPRESS, vin [NUMBER] хоча і не перебував на балансі [INFO] , при цьому, військовий номер [NUMBER] визначений в діапазоні номерних знаків Військовою службою правопорядку за територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач керував вказаним автомобілем не у зв`язку та не під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків, чи заволодів вказаним автомобілем протиправно чи будь-яким іншим чином, поза волею [INFO] . При цьому суд, при розгляді даної справи керується вимогами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України та враховує, що судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, що передбачено ст. 263 ЦПК України. Відповідачем є особа, на яку вказує позивач як на порушника своїх прав. На відміну від позивача відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Під час виплати компенсації у випадку ДТП зі службовим автомобілем треба виходити з того, що діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, є джерелом підвищеної небезпеки (ч. 1 ст. 1187 ЦКУ). Збиток за таких обставин відшкодовує особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦКУ). До того ж згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦКУ юридична особа відшкодовує шкоду, нанесену її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто компенсацію збитку за винного працівника виплачує роботодавець. Таку особу роботодавець може притягнути до відповідальності лише в регресному порядку згідно зі ст. 1191 ЦКУ. Таким чином, у даному випадку, [PERSON] є неналежним відповідачем у справі, на відміну від юридичної особи, за якою Військовою службою правопорядку було закріплено транспортний засіб RENAULT EXPRESS військовий номерний знак [NUMBER] . Визначення відповідачів, предмету та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Тобто, саме позивач, звертаючись з позовом до суду, визначає коло відповідачів та визначає предмет та підстави позову. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Зі змісту зазначених норм права слідує, що залучення у справі співвідповідача і заміна неналежного відповідача належним можливі лише за клопотанням позивача на певній стадії процесу. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем клопотання про заміну неналежного відповідача на належного в суді не заявлялось. Суд з власної ініціативи позбавлений можливості залучити до участі у справі належного відповідача, оскільки немає передбачених законом повноважень змінювати склад осіб, які беруть участь у справі, крім випадків процесуального правонаступництва, передбаченого ст. 55 ЦПК. Враховуючи, що позивач Моторного (транспортного) страхового бюро України пред`явив позов до неналежного відповідача, а клопотання про його заміну не заявляв, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду із позовною заявою до належного відповідача з урахуванням вимог щодо предметної та суб`єктної юрисдикції. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed