Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Салтівського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб із відповідачем, який зареєстрований Першим відділом ДРАЦС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1468 від 16.07.2024. В обґрунтування позову зазначається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого не мають спільних неповнолітніх дітей. Позивач вказує, що має із відповідачем різні погляди на сімейне життя, сторони не ведуть спільне господарство, шлюбні відносини фактично припинились. Як наслідок, шлюб має формальний характер, що суперечить інтересам позивача. Також позивач зазначає про неможливість примирення із відповідачем. Ухвалою суду від 11.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони, які належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнав повністю. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 4 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Першим відділом ДРАЦС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 1468 від 16.07.2024, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 16.07.2025. Даних про наявність у подружжя спільних неповнолітніх дітей судом не встановлено, що не перешкоджає вирішенню заявлених позовних вимог. Позивач наполягає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. При цьому відповідач позов визнав повністю. Відтак, у суду немає сумнівів у правдивості позиції сторін щодо доцільності збереження шлюбу. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне. Положенням ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Як визначено ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Вирішуючи питання про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Оскільки сторони наполягають на його розірванні, тому відмова у задоволенні позову означатиме примушенням подружжя до шлюбу, що є неприпустимим. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Позивачем не заявлено вимогу про стягнення з відповідача сплаченого судового збору, тому з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, суд не здійснює розподіл судових витрат, понесених позивачем під час розгляду справи. Водночас, це не позбавляє права позивача стягнути понесені ним судові витрати в порядку, визначеному ст. 270 ЦПК України.

Outcome: approved