Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Представник ТОВ «Українські фінансові операції» Дідух Є.О. звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 02.07.2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладено Договір № 4362005 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (надалі - Договір). На умовах, встановлених Договором, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору: відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 5000 грн. Згідно із п. 1.3 Договору строк кредиту 360 днів з 02.07.2024 по 27.06.2025 року. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. На пільговий строк 30 днів з позичальником погоджено умови пільгового кредитування (пониженої відсоткової ставки) на умовах 1, 5 відсотків у день, проте позичальником не виконано зазначених у договорі умов і до нього у як результат застосовано повну ставку кредитування у розмірі 1,5 % у день. На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] , яку Відповідачем вказано особисто під час укладання Договору. Кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, що відповідає вимогам ст 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін виникли права і обов`язки, які витікають із кредитного договору. Відповідно до зазначених вище умов Договору, ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» свої зобов`язання перед [PERSON] виконало та надало йому кредит в сумі 5000 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № [NUMBER] , емітовану Банком АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується копією довідки платіжного провайдера - ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», оскільки ТОВ «ЛІНЕУРА Україна» не є банківською установою то позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і як наслідок формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може, тому зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача відбулось через платіжну систему на підставі укладеного договору про організацію переказу коштів між ТОВ «ЛІНЕНУРА Україна» та ТОВ «ПЕЙТЕК». За інформацією в листі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА», відповідно до зазначеного договору № 4782286 від 02.07.2024 було успішно перераховано грошові кошти у сумі 5000 грн. на платіжну карту [NUMBER] . У період з 02.07.2024 року по 27.02.2025 року включно Первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 17 997, 6 грн, які розраховані у формі поденного розрахунку заборгованості у відповідності до умов договору в межах погодженого строку. До ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» відповідно до укладеного Договору факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025 перейшло право грошової вимоги до Відповідача за договором № 4782286 від 02.07.2024 загальна сума заборгованості склала 25 479, 59 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 4999, 99 грн, заборгованість за процентами - 17 997, 60 грн, заборгованість по нарахованим штрафам (неустойкою) - 2 500 грн. Станом на дату укладення договору факторингу строк дії договору № 4782286 від 02.07.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між Первісним кредитором та Відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» з дати факторингу 27.02.2025 року донараховано відсотки за 119 календарних днів 5000 грн * 1,5 % = 74,999885 грн* 119 календарних днів = 8924, 98215 грн. - відсотки, нараховані ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ». Нараховані відсотки не носять штрафний характер а є процентами за користування кредитом що нараховані в межах строку кредиту - процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором. Фактично, відповідач має заборгованість перед Позивачем за Договором № 4782286 від 02.07.2024 року загальною сумою 31 922, 57 грн, яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту - 4999, 99 грн, нарахованих процентів первісним кредитором - 17 997, 60 грн та 8924, 98215 грн відсотки, нараховані позивачем за 119 календарних днів з дати укладення договору факторингу до дати закінчення строку дії кредитного договору. Тому представник5 позивача просить суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості, понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Крім того, у позовній заяві представник позивача просив суд зобов`язати в порядку ч.ч. 10, 11 ст 265 ЦПК України орану (особі) що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст 625 ЦК України, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3% річних з відповідача. Ухвалою від 24 жовтня 2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 28 листопада 2025 року. Ухвалою від 28 листопада 2025 року вирішено проводити заочний розгляд справи, відповідача повідомити шляхом поміщення оголошення на сайті судової влади України, розгляд справи відкладено на 05 січня 2026 року. Ухвалою від 05 січня 2026 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про зарахування коштів на картковий рахунок відповідача, розгляд справи відкладено на 230 січня 2026 року. відповідача [PERSON] повідомлено шляхом повторного поміщення оголошення на сайті судової влади України, яке розміщене 05 січня 2026 року. В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просили суд розглянути справу без участі представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не подав, про дату час і місце судового розгляду повідомлений належним чином шляхом поміщення оголошення на сайті судової влади України, тому у відповідності до положень ч.11 ст 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи. Суд, за згодою позивача, ухвалює провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. Крім того, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 02.07.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» як кредитодавцем та [PERSON] , як позичальником укладений Договір № 4782286 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який [PERSON] підписав електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) 96470, п. 1.2. якого передбачено, що на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту - кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 5 000,00 гривень. Пунктом 1.3 Кредитного договору передбачено, що строк кредитування 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Клієнт виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. Відповідно до п. 1.4.1 Кредитного договору, стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Пунктом 1.8. Кредитного договору визначено, що мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Положеннями п. 2.1. та 2.2. Кредитного договору передбачено порядок та умови надання кредиту та визначено, що Товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Суму кредиту (його частину) Товариство перераховує протягом двох днів з моменту укладення цього Договору. Дати надання кредиту: 02.07.2024 або 03.07.2024. У випадку, якщо Товариство здійснює перерахування коштів не у день укладання Договору, а у наступні календарні дні, Графік платежів підлягає коригуванню шляхом зміщення дати повернення кредиту, враховуючи строк кредитування (кількість днів), зазначений в п.1.3 Договору, відлік якого в даному випадку починається з моменту надання коштів. Новий Графік платежів розміщується Товариством в Особистому кабінеті та/або направляється на електронну адресу Клієнта. Відповідно до п. 3.1. Кредитного договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт». Пунктом 4.1. Кредитного договору передбачено, що сторони домовилися, що повернення (виплата) кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, крім випадку, визначеного в п.4.3. Договору. Товариство має право вимагати від Клієнта повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених Договором (п. 5.1.1. Кредитного договору). Положеннями п. 5.4.1 Кредитного договору визначено, що клієнт зобов`язаний у встановлений Договором строк повернути кредит та сплатити проценти за користування, штрафні санкції (у разі наявності) та інші платежі, передбачені Договором. (а.с.21-31) Додатком № 1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4782286 від 02.07.2024 є Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. (а.с.31 зв) Додатком № 2 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4782286 від 02.07.2024 від 05.02.2024 є інформаційне повідомлення за яким відповідач, дає згоду Товариству на передачу особам, зазначеним в цьому інформаційному повідомленні, інформації про укладення ним договору про споживчий кредит, його умови, стан виконання, наявність та розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, процентів за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються в разі невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит або відповідно до законодавства України. (а.с.32) З Паспортом споживчого кредиту Інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма) відповідач ознайомився 02.07.2024 про що свідчить використання електронного підпису з одноразовим ідентифікатором 57365 (а.с.18-20) 27.02.2025 між ТОВ « УКРАЇНСЬКІ ФІНАННСОВІ ОПЕРАЦІЇ» як Фактором та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» як Клієнтом укладений Договір факторингу № 27/0/25, п. 1.1. та 1.2. якого передбачено, що за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною Договору. (а.с.69-73) Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається після підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку №2 та надходження Ціни Продажу у повному обсязі, відповідно до п. 3.3 цього Договору, на рахунок Клієнта, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Підписаний Сторонами скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників та повна сума ціни продажу, що надійшла на рахунок клієнта, - підтверджують факт переходу від Клієнта до Фактор прав вимоги заборгованості. Клієнт зобов`язаний передати Фактору інформацію згідно з Реєстром Боржників в електронному виді за формою, наведеною в Додатку №5 до цього Договору, на підставі Акту прийому-передачі інформації згідно Реєстру Боржників в електронному виді. За Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором Факторингу № 27/02/2025 від «23» вересня 2024 року після виконання Фактором вимог пункту 1.2. Договору факторингу № 23/09/2024 від 27 лютого 2025 року, від Клієнта до Фактора переходять Права Вимоги Заборгованості від Боржників і Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей. Відповідно до Витягу з реєстру боржників від 27.02.2025, що є Додатком №1 до Договору Факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025 року до позивача перейшло правого вимоги до відповідача на загальну суму - 25 479, 59 грн, з якої заборгованість з тіла кредиту 4999, 99 грн, заборгованість за процентами - 17 997, 60 грн, заборгованість по нарахованим штрафам (неустойкою) - 2 500 грн, який вказаний під порядковим номером 2287 (а.с.58-59). Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджується повідомленням АТ КБ «ПриватБанк» від 14.10.2026 року, яка надана на виконання ухвали суду про витребування доказів, і відповідно до якої було зарахування коштів в сумі 5 000 грн від 02.07.2024 року на рахунок [PERSON] . Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 4782286 від 02.07.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 26.06.2024 позивач нарахував відповідачу з 28.02.202 по 26.06.2025 (119 календарних днів) відсотки за користування кредитом у розмірі 8925, 0 грн з розрахунку 1, 5 % процентної ставки (а.с.60-61) Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 4782286 від 02.07.2024 про надання споживчого кредиту станом на 27.02.2025 року заборгованість пози чальника [PERSON] становить 25 497 грн (а.с.62-65) При розгляді даної справи судом застосовуються положення цивільного законодавства, що регулюють договірні правовідносини. У відповідності до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Пункт 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Стаття 207 ЦК України вказує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Відповідно до абзацу другого частини другої статті 639 ЦК України, договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття 612 ч. 1 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, встановлені договором. Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 516 ЦК України вказує, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, суд приходить до висновку, що на підставі наведених вище положень цивільного законодавства в судовому засіданні підтверджено факт укладання 02 липня 2024 року між [PERSON] та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4782286. Перевіряючи наявність у ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» права вимоги до [PERSON] за укладеним ним з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Підстави заміни кредитора у зобов`язанні визначені ст. 512 ЦК України. Так, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Статтею 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Поняття договору факторингу міститься у ст.1077 ЦК України, згідно ч.1 якої за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» набуло права вимоги до відповідача [PERSON] за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4782286 від 02.07.2024 року, тому в силу умов даного договору та положень ст. 1054 ЦК України, п. 1-1 ч. 1 ст. 1. Закону України «Про споживче кредитування» відповідач зобов`язаний повернути суму отриманого кредиту. Тому суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині повернення суми кредиту 4 999, 99 грн. Щодо вимог представника позивача про стягнення нарахованих відсотків, то суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до Розрахунку заборгованості за Договором № 4782286 від 02.07.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту станом на 27.02.2025 первісний кредитор нарахував відповідачу з 02.07.2024 по 27.02.2025 відсотки за користування кредитом у розмірі 17 997, 6 грн з розрахунку 1, 5 % за день користування, а згідно Розрахунку заборгованості ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» за 119 календарних днів (28.02.2025 - 26.06.2025) сума нарахованих процентів за користування грошовими коштами за ставкою 1,5 % становить 8925, 0 грн. Умови та порядок нарахування відсотків за споживчим кредитом визначені спеціальним нормативно-правовим актом, а саме Законом України «Про споживче кредитування». Зокрема, реальна річна процентна ставка, денна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача визначені ст. 8 вказаного Закону України. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, (набув чинності з 24.12.2023) внесені зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Так, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування», доповнено частиною 5, згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Відповідно до п. 2 Розділі IІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Варто відзначити, що п. 5 розділу I Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» власне і передбачає зміни до Закону України «Про споживче кредитування» в цілому, та відповідно до ст. 8 вказаного Закону, щодо обмеження розміру денної процентної ставки. Поряд з цим, розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» доповнено пунктом 17, відповідно до якого тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Тобто, законодавець імперативно обмежив розмір денної процентної ставки визначивши її максимальний розмір - 1 % згідно ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачивши, що така правова норма застосовується до кредитних договорів, які укладені до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» що мало місце 24.12.2023, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. При цьому, визначений певний перехідний період за яким: до 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки становить 2,5 % з 23.04.2024 до 20.08.2024 - 1,5 %; а з 21.08.2024 - 1%. Частиною 4 розділу 11 Прикінцеві та перехідні положення Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону. Судом встановлено, що Договір № 4782286 від 02.07.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] укладений 02.07.2024 року, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» мало привести свою діяльність та документи у відповідності з вимогами цього Закону, зважаючи на порядок укладення договору із [PERSON] суд приходить до висновку, що перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», за якими до 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки становить 2,5 % з 23.04.2024 до 20.08.2024 - 1,5 %; а з 21.08.2024 - 1% (п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» ), застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. Таким чином, перехідний період, яким визначено максимальний розмір денної процентної ставки, що визначений в п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлювався для договорів укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», якщо строк дії договорів продовжувався після набрання чинності Законом. Таким чином, умови Договору №4362005 від 05.02.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. За таких обставин підлягає перерахуванню розмір нарахованих як первісним кредитором, та к і позивачем процентів за користування відповідачем кредитними коштами з урахуванням указаних вище приписів, виходячи із максимального розміру денної процентної ставки, що становить 1% з 20.08.2024 року, а саме : - за період з 02.07.2024 по 19.08.2024 - з розрахунку 1, 5 % денної процентної ставки (49 днів х 74, 99 грн) = 3674, 51 грн.; - за період з 20.08.2024 по 27.02.2025 року - з розрахунку 1 % денної процентної ставки (192 дні х 49,99 грн) = 9598, 08 грн. Тобто таким, що відповідає вимога законодавства, розмір процентів, нарахованим первісним кредитором до дати укладення договору факторингу буде 13 272, 59 грн. Аналогічний перерахунок розміру нарахованих процентів за денною процентною ставкою 1%, здійснений позивачем за період з 28.02.2025 до 26.06.2025 року - (119 календарних днів х 50, 0 грн) = 5950, грн. Тобто таким, що відповідає вимога законодавства, розмір процентів, нарахованим первісним кредитором з дати укладення договору факторингу до дати закінчення терміну дії договору про надання споживчого кредиту буде 5950, 0 грн. Тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по нарахованим процентам на загальну суму 19 222, 59 грн. Вирішуючи вимогу представника позивача про нараховування інфляційних втрати і 3% річних, суд приходить до наступного висновку. За приписами ст. 65 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відповідно до Указу Президента України №64/2022від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан, дія якого неодноразово продовжена відповідними Указами Президента України, та який діє станом на час розгляду справи у суді. Враховуючи що Договір № 4782286 про надання коштів на умовах споживчого укладений 02.07.2024, строк користування кредитом становить до 26.06.2025, то правові підстави до здійснення нарахувань відповідачеві згідно ст. 625 ЦК України за порушення відповідачем строків повернення кредиту відсутні. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в сумі 4999, 99 грн та заборгованості за процентами на суму 19 222, 59, всього стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 24 222, 58 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000 грн. На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем подано належні докази на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268) (рішення від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України»). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи вищевказане та те, що зазначені витрати на правничу допомогу підтверджені належними доказами, беручи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат, типовість позовних заяв характерних позивачу, критерії реальності адвокатських витрат, з урахуванням часткового задоволення позову, суд доходить висновку, що з [PERSON] на користь позивача ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді у розмірі 5 000 грн. Відповідно до ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору в сумі 2422 грн 40 коп., що підтверджується платіжним документом від 20.10.2025. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході розгляду справи суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, що становить 76 %, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1841 грн, тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати, які підлягають до стягнення з відповідачки на користь позивача становлять 4841 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial