Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

представник позивача звернувся до суду із заявою, просив стягнути з відповідача на користь позивача 5 688,93 грн. боргу за надані послуги з розподілу природного газу за період травень 2024 р. вересень 2025 р., а також 2 422,40 грн судового збору. Ухвалою судді від 19.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) осіб у справі без повідомлення сторін. Зазначена ухвала скерована сторонам для відома. Крім цього, відповідачу двічі скеровувалась ухвала про відкриття провадження у справі, за зареєстрованою адресою проживання, що підтверджується відповіддю із Західного міжрегіонального управління ДМС України. Окрім того, інформація про наявність такого позову у Личаківському суді була розміщена у відкритому доступі на офіційному веб-порталі Судової влади України в мережі Інтернет - http://court.gov.ua Таким чином, відповідач будучи належним чином повідомленим у встановленому законом порядку про наявність поданого ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Львівської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» позову відзиву на позов із викладом своїх заперечень щодо заявлених позивачем позовних вимог чи заяви про визнання позову на адресу суду не скерувала. З врахуванням вищенаведеного, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи (позовній заяві), в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується отриманою судом відповіддю із Західного міжрегіонального управління ДМС України. Позивач ТОВ «Газорозподільні мережі України» стверджує, що за вказаною вище адресою ним надаються відповідачу послуги з розподілу природного газу, заперечень щодо вказаної обставини відповідачем суду не подано. При цьому судом встановлено, що Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» оприлюднено на офіційному сайті типовий договір розподілу природного газу та заяву-приєднання до умов розподілу природного газу (для побутового споживача), затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послугах» №2498 від 30 вересня 2015 року (https://lv.grmu.com.ua/важлива-інформація/). Згідно з пунктом 1.3. типового договору цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Так відповідно до розрахунку заборгованості від 22 вересня 2025 року абоненту (споживачу) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , присвоєно номер рахунку [NUMBER] , та за період з вересня 2023 року по вересень 2025 року включно їй нараховувались Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» послуги з розподілу природного разу у зв`язку зі споживанням такого, однак з вересня 2023 року оплат вартості послуг відповідач у повному обсязі не здійснював, у зв`язку з чим станом на 22 вересня 2025 року заборгувала суму у розмірі 5 688,93 грн. Таким чином, судом встановлено, що укладення між Львівською філією ТОВ «Газорозподільні мережі України» та [PERSON] типового договору розподілу природного газу підтверджується документальним підтвердженням споживання останньою природного газу, відповідач користується послугами з розподілу природного газу, відтак правовідносини, що виникли між сторонами справи, регулюються зокрема Житловим кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, а також іншими підзаконними нормативно-правовими актами. Так відповідно до визначень, викладених в пунктах 2 та 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. При цьому згідно з пунктом 2 частини першої статті 5 Закону до комунальних послуг віднесено в тому числі послуги з розподілу природного газу. Положеннями статті 13 Конституції України визначено, що власність зобов`язує. Вказана норма кореспондує зі статтею 322 ЦК України, згідно з якою власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зокрема згідно з ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 даної статті Кодексу). Також відповідно до ч. 3 такої цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 даної статті Закону обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. При цьому згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічний обов`язок споживача закріплено в ст.ст. 68, 162 ЖК України, згідно з якими наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. При цьому згідно з ст. 156 Кодексу члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири). Також відповідно до ст. 160 такого повнолітні члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відтак споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги незалежно від того чи є він власником житлового приміщення, у якому такі надаються. Окрім того відповідно до п. 6.1. вказаного вище типового договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем. Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (пункт 6.4.). Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ (пункт 6.6.). При цьому відповідно до підпункту 1 пункту 7.4. споживач зобов`язується зокрема здійснювати розрахунки в розмірі, строки та порядку, визначені цим договором. А згідно з пунктом 8.1. типового договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим Ддоговором та чинним законодавством України. Також згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу газорозподільних систем доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2498. При цьому згідно з абзацом 2 пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт. Згідно з пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. При цьому відповідно до пункту 6 глави 6 розділу VI періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць. Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу з моменту його укладання (пункт 7). При цьому відповідно до позиції Верховного Суду України, яка висловлена під час розгляду справи № 6-59цс13 від 30 жовтня 2013 року, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними, і відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг в такому випадку не може бути підставою для звільнення споживача від їх оплати у повному обсязі. Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15 та підтверджено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц. А згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримувала надані послуги з розподілу природного газу, проте своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг не виконувала та не сплачувала їх. При цьому відповідно до доданого позивачем розрахунку, розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на станом на 22 вересня 2025 року становить 5 688,93 грн, доказів оплати вказаних послуг за спірний період відповідачем суду не надано. Відтак, оскільки у справі яка розглядається ніщо не свідчить про те, що проведений позивачем розрахунок є невірними, а також ніщо не свідчить про ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг, оскільки доказів протилежного відповідачем не представлено, суд приймає вказаний розрахунок як належний та допустимий доказ позовної вимоги. З врахуванням наведеного суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. При цьому у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати, а саме на оплату судового збору в розмірі 2 422,40 грн, оплата якого підтверджується наданою позивачем платіжною інструкцією №8658 від 20 жовтня 2025 року.

Outcome: approved