Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: представниця позивача ТОВ "Споживчий центр" звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором №05.03.2025-100001043 від 05.03.2025, у розмірі 14 940 грн та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між позивачем ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого, останньому було надано кредит у розмірі 4 500 грн., строком на 217 днів. Процентна ставка фіксована, незмінна, у розмірі 1 % в день. Кошти відповідачу були надані шляхом їх перерахунку на його картку [NUMBER] . Позивач ТОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав належним чином, у зв`язку із чим утворилась заборгованість у розмірі 14 940 грн., яка складається з: 4 500 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 975 грн заборгованість за відсотками, 1 215 грн комісія, 2 250 грн неустойка. У судове засідання представниця позивача ТОВ "Споживчий центр" не з`явилась, хоча про місце, дату і час проведення такого була повідомленою у встановленому законом порядку. Безпосередньо у позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі, зазначивши про відсутність заперечень щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення таких повідомлявся у встановленому законом порядку. ІІ. Процесуальні дії у справі: 18 листопада 2025 року ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано - Франківської області дану справу, за підсудністю, передано до Долинського районного суду Івано - Франківської області (надійшла до суду 10.12.2025). 12 грудня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 04.02.2026 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги предмет спору, його значення для сторін, враховуючи, що відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку про місце, дату і час судового засідання, однак в таке повторно не з`явився, представниця позивача щодо ухвалення заочного рішення не заперечила, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: матеріалами справи встановлено, що 05.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №05.03.2025-100001043, шляхом підписання заявки електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Е469, яка є невід`ємною частиною даного договору (а.с. 30-33). Відповідно до довідки - розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №05.03.2025-100001043 від 05.03.2025 (а.с. 23), заборгованість відповідача [PERSON] становить 14 940 грн., яка складається з: 4 500 грн заборгованість за тілом кредиту, 6 975 грн заборгованість за відсотками, 1 215 грн комісія, 2 250 грн неустойка. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов`язань перед позивачем ТОВ "Споживчий центр" за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість. ІV. Оцінка суду: дослідивши письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків. Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц. Так, суд встановив, що 05.03.2025 між позивачем ТОВ "Споживчий центр" та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №05.03.2025-100001043 від 05.03.2025. Позивач ТОВ "Споживчий центр" належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 4 500 грн. Перерахування коштів за кредитним договором було здійснено безготівково, шляхом переказу на платіжну картку відповідача [PERSON] . Натомість, відповідач [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість в загальному розмірі 14 940 грн. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , будучи ознайомленим з умовами кредитування, уклавши кредитний договір не виконує його істотні умови щодо порядку та строків погашення кредиту, хоча взяв на себе зобов`язання їх виконувати та вчасно погашати заборгованість, суд доходить висновку, що з останнього на користь позивача слід стягнути 12 690 грн заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками та комісією. При цьому, що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ "Споживчий центр" неустойки в розмірі 2 250 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке. Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Враховуючи те, що кредитні правовідносини у даній справі тривали починаючи з 05.03.2025, відповідно, нарахування неустойки відбулось за період після 24.02.2022, а тому, згідно із п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, відповідач [PERSON] звільняється від сплати нарахованої неустойки у розмірі 2 250 грн. Таким чином, суд враховуючи положення п. 18 розділу Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача нарахованої неустойки в розмірі 2 250 грн не підлягають задоволенню. V. Розподіл судових витрат між сторонами: відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вимогами ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №СЦ00052676 від 12.11.2025 (а.с. 8), а тому, беручи до уваги, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача 12 690 грн., що становить 84,9% від розміру заявлених позовних вимог, то, з урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з нього на користь позивача 2 056,61 грн (2 422,40 грн х 84,9% / 100%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Щодо понесених судових витрат стороною позивача, то згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Беручи до уваги, що представниця позивача заявила про те, що докази про розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, ст. 509, 526, 536, 554, 610, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial