Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін. Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі-позивач) звернулося до суду з позовомдо [PERSON] (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що 01 лютого 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4349123 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а [PERSON] зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору та відповідно до п. 1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 2500,00 грн; згідно п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит, шляхом зарахування коштів на платіжну картку. Позичальнику були надіслані кошти у розмірі 2 500,00 грн. платіжною системою «Пейтек» на картку. 23.09.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача, оскільки останнім боргові зобов`язання перед первісним кредитором не виконувалися. З огляду на викладене, позивач просив стянути на користь товариства заборгованість загальною сумою 25000,15 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом у розмірі 2500,00 грн., суми заборгованості по відсоткам, нарахованими первісним кредитором у розмірі 14750,15 грн., заборгованість за відсотками ТОВ «Українські фінансові операції» 7750,00 грн., а також судові витрати. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Лохвицького районного суду від 09 грудня 2025 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання сторони в справі не викликалися, однак повідомлялися про розгляд вказаної судової справи судом. Представник позивача просив розгляд справи проводити у їх відсутності, про що вказав у позовній заяві, позовні вимоги підтримав. Відзиву та клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідач про розгляд справи повідомлявся шляхом направлення кореспонденції на адресу його зареєстрованого місця проживання, а саме: копії ухвали про відкриття провадження у справі, копії позовної заяви з копіями доданих до неї документів. Однак, вказана кореспонденція повернулася 24.12.2025 на адресу суду з відміткою пошти «Адресат відсутній». Крім того, відповідач про розгляд судової справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Згідно вимог ст. 128 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Заяв та клопотань до суду не направляв, відзиву не подавав, підстав для відкладення розгляду справи немає. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами, встановленими ст. 89 ЦПК України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Як встановлено судом, що 01 лютого 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4349123 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 70-72). На умовах, встановлених договором, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Вказаний договір підписаний електронним підписом відповідача. За взаємною згодою, сторони погодили наступні умови договору та відповідно до п.1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 2500,00 грн.; згідно п. 1.3 договору строк кредиту 360 днів; періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Додатком №1 визначено вартість кредиту, графік погашення заборгованості. Умови кредитування також відображені у паспорті споживчого кредиту (а. с. 68). Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит, шляхом зарахування коштів на платіжну картку. За інформаційним повідомленням, відповідач, як споживач фінансових послуг ТОВ «Лінеура Україна», дав згоду товариству на передачу особам, зазначеним в цьому інформаційному повідомленні, інформації про укладення договору про споживчий кредит, його умови, стан виконання, наявність та розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, процентів за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються в разі невиконання зобов`язання за договором про споживчий кредит або відповідно до законодавства України. Вказане повідомлення підписане електронним підписом споживача. 23 вересня 2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу №23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача, оскільки останнім боргові зобов`язання перед первісним кредитором не виконувалися, що підтверджується витягом з реєстру боржників (а. с. 36-37). За даними поденного розрахунку заборгованості, сформованого первісним кредитором, вбачається, що у період з дати укладання договору, а саме: з 01.02.2024 по 23.09.2024 (дата укладання договору факторингу), у відповідача перед первісним кредитором утворилась заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами у межах погодженого строку дії договору у розмірі 14750,15 грн. Враховуючи норми чинного законодавства України, а також те, що за договором факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024 до позивача перейшло право грошової вимоги заборгованості до відповідача, вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами до відповідача є доведеними та обґрунтованими, а отже заборгованість за нарахованими процентами за користування грошовими коштами підлягає стягненню у сумі 14750,15 грн. Відповідно до пункт 1.1. договору факторингу № 23/09/2024 від 23.09.2024, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Станом на дату укладання договору факторингу, строк дії договору № 4349123 від 01.02.2024 не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» з дати факторингу 23.09.2024 донараховано відсотки ТОВ «Українські фінансові операції» в розмірі 7750,00 грн. Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем за договором №4349123 від 01.02.2024 загальною сумою 25000,15 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту 2500,00 грн., нарахованих процентів первісним кредитором 14750,15 грн., відсотки нараховані ТОВ «Українські фінансові операції» в розмірі 7750,00 грн. (а.с. 60). Норми права, які застосував суд. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статей 627-628 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі статтями 629, 638 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами і є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною першою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Мотивована оцінка і висновки суду. У ході розгляду справи встановлено, що 01 лютого 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено договір № 4349123 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Договір укладено шляхом підписання електронним цифровим підписом. На виконання умов договору позикодавцем перераховано кошти на рахунок позичальника. Суд в даному випадку досліджував час підписання договору, час зарахування коштів та активний номер телефону, який відповідач використовував під час укладення кредитного договору. Усі ці докази підтверджують факт укладання договору №4349123 та факт отримання відповідачем коштів. 23.09.2024 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі договору факторингу № 23/09/2024 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до відповідача. [PERSON] належним чином не виконує обов`язки за укладеним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості. Доказів на спростування вказаної заборгованості або про сплату боргу відповідач не надав. Отже, позовна вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 25 000,15 грн. за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Щодо розподілу судових витрат. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі статті 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок. Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Так, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Стороною позивача ставиться вимога про стягнення на користь товариства 10000,00 грн. на правову допомогу. Із правової позиції Великої Палати Верховного Суду вбачаєтться, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), a також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Також, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були тaкi витрати понесені фактично, але й також, чи була їх сума обгрунтованою (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12- 171гс19). Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у своїх рішеннях від 12 жовтня 2006 p. y справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначив, що присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фaктичними і неминучими, a їхній розмір обгрунтованим. У рішенні ЕСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, якi мають розумний розмір. Суд, враховуючи вищезазначене, враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг тa витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності тa співрозмірності, вважає за можливе стягнути з вiдпoвiдaча на користь позивача 1 000 (одну тисячу) гривень 00 копійок витрат на пpaвничy допомогу, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витpaт для цієї cпpaви.

Outcome: approved