Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

16.10.2025 року до суду звернувся представник товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта» грошові кошти в розмірі 41550,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 30.10.2025 року у вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та призначено спрощене провадження у справі з викликом учасників до судового засідання. 21.11.2025 року відповідачка надала до суду відзив, у якому просила відмовити у задоволенні позовних 25.11.2025 року представник позивача подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 28.01.2026 року, тобто за один день до судового засідання, представник відповідачки подала до суду заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із тим, що 29.01.2026 року о 10 годині 00 хвилин у адвоката призначене судове засідання, в якому обирається запобіжний захід у кримінальному провадженні, а тому необхідно відкласти розгляд справи на іншу дату. Суд відмовляє у задоволенні клопотання про відкладенні розгляду справи на іншу дату, оскільки представник відповідача не надав до заяви ніяких належних та допустимих доказів того, що у нього призначене інше судове засідання 29.01.2026 року о 10 годині 00 хвилин. Згідно п. 13 Правил організації елективного цивільного судочинства не є поважною причиною і не має наслідком відкладення розгляду справи або оголошення перерви у розгляді справи, зокрема, присутність на іншому слуханні в іншій справі, що проводиться у цьому самому або іншому суді, в тому числі суді вищої інстанції, яке було призначено або заплановано після призначення слухання у цій справі. Із заяви про відкладення від 28.01.2026 року, суд не може встановити чи призначене судове засідання, в якому обирається запобіжний захід у кримінальному провадженні після призначення слухання у цій справі. До того ж, згідно п. 13 Правил організації елективного цивільного судочинства, не є поважною причиною і не має наслідком відкладення розгляду справи або оголошення перерви у розгляді справи, зокрема, подання представником/адвокатом клопотання про відкладення розгляду справи менше ніж за 7 днів у зв`язку із тим, що він не ознайомився з матеріалами справи. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Необхідно зазначити, що, як вказав Європейський суд з прав людини (далі - Європейський суд) у своїй практиці, «вимога «розумного строку» розповсюджується на усі без винятків судові розгляди справ, які охоплюються статтею 6» (справа «Кьоніг проти ФРН»). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в своєму позові просив розглянути справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином та своєчасно, подала заяву, у якій просила розглядати справу без її особистої участі, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 06 серпня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Атланта» та [PERSON] було укладено договір №57/16 про надання послуг покупцю. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Відповідно до п. 1. Договору, виконавець зобов`язаний надати Замовнику інформаційно - посередницькі послуги, пов`язані з придбанням Замовником об`єкта нерухомості - земельної ділянки, яка розташована за адресою: ГО "Водне-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок любителів "Хаджибей -2" (ГО "ВМСОТРЛ "Хаджибей -2", [ADDRESS], а Замовник зобов`язаний сплатити надані послуги в розмірі, в строк та в порядку передбаченому Договором. Згідно до п. 3 Договору, зобов`язання Виконавця перед Замовником вважаються частково виконаними, а інформаційно-посередницькі послуги підлягають частковій оплаті, якщо за участю «Сторін» укладено Договір про намір укласти угоду з придбання Об`єкту. Підтвердженням повного виконання Виконавцем зобов`язань за Договором перед Замовником є укладений договір з придбання Об`єкту. У відповідності до п. 6. Договору, вартість послуг, що надаються Виконавцем за Договором, складає 41 550 гривень 00 копійок, що еквівалентно на день підписання договору 1000 доларів США. Як передбачено п. 7. Договору, Замовник зобов`язується сплатити Виконавцю вартість наданих послуг в момент нотаріального посвідчення Договору придбання Об`єкта. На виконання п. 3 Договору, між позивачем, відповідачем та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності було укладено договір про намір укласти угоду №57/16 від 06.08.2024 року. Згідно п. 1.1. Договору про намір укласти угоду №57/16 від 06.08.2024 року, власник та набувач зобов`язались укласти договір відчуження, згідно якого Власник передає у власність набувачу земельну ділянку, розташовану за адресою: ГО "Водне-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок любителів "Хаджибей -2"(ГО "ВМСОТРЛ "Хаджибей -2", [ADDRESS] , та встановлено строк укладання договору не пізніше 20.09.2024 року. 28.08.2024 року між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] » водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» громадська організація, [ADDRESS]), реєстровий номер договору №1686, посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Гуменюком А.М. Судом встановлено, відповідач так і не виконала свої зобов`язання за Договором, не сплатила позивачу надані їй інформаційно-посередницькі послуги у розмірі 41 550 гривень 00 копійок Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стосовно тверджень представника відповідача про відсутність доказів надання виконавцем послуг Замовнику, суд роз`яснює наступне. Згідно до п. 3 Договору, зобов`язання Виконавця перед Замовником вважаються частково виконаними, а інформаційно-посередницькі послуги підлягають частковій оплаті, якщо за участю «Сторін» укладено Договір про намір укласти угоду з придбання Об`єкту. Підтвердженням повного виконання Виконавцем зобов`язань за Договором перед Замовником є укладений договір з придбання Об`єкту. Отже, судом встановлено, що на виконання п. 3 Договору, між позивачем, відповідачем та [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності було укладено договір про намір укласти угоду №57/16 від 06.08.2024 року. 28.08.2024 року між [PERSON] , від імені якої діяв [PERSON] на підставі довіреності та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] » водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» громадська організація, [ADDRESS] (шість), реєстровий номер договору №1686, посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Гуменюком А.М. Згодом, як встановлено судом, 11.10.2024 року «АТЛАНТА» ТОВ звернулось до відповідача з листом, в якому повідомило про обов`язок сплатити надані послуги та у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема про захист прав споживачів надало акт виконаних робіт, проте відповідачем дану вимогу було проігноровано. Отже, послуги були надані відповідачеві, про що у відповідності до п. 3 Договору про надання послуг свідчить укладений між відповідачем та попереднім власником [PERSON] договору купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS] (шість), реєстровий номер договору №1686, посвідчений приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Гуменюком А.М. Стосовно сумнівів відповідача відносно правової природи договору про намір укласти угоду, суд роз`яснює наступне. Згідно до договору про намір укласти угоду №57/16 від 06.08.2024 року, його сторонами виступають: «АТЛАНТА» ТОВ - «Агентство», [PERSON] , діючий за довіреністю від [PERSON] - «Власник» та [PERSON] - «Набувач». Відповідно до змісту ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Суб`єктний склад попереднього договору та основного договору однаковий, тобто укладається між тими самими сторонами, з метою визначення усіх істотних умов майбутнього договору. Договір купівлі-продажу укладається між продавцем та покупцем об`єкту купівлі продажу, тому і попередній договір відносно основного договору купівлі-продажу укладається між тими самими суб`єктами. Тоді як договір про намір №57/16 від 06.08.2024 року є трьохстороннім договором, з визначеними обов`язками як власника та набувача, так і агентства, а тому в силу ознак суб`єктного складу договору попереднім вважатися не може. Аналогічну позицію висловив Верховний суд України, у своїй постанові від 07.11.2019 року, провадження 61-27895св18 (справа №520/10384/16-ц). Відповідно до ч. 4 ст. 635 ЦК України, договір про наміри, якщо у ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Суд роз`яснює, що між сторонами було укладено договір про намір укласти угоду №57/16 від 06.08.2024 року, а також чітко визначено його вид, крім того у ньому відсутні волевиявлення сторін або умови про надання договору сили попереднього, а навпаки передбачено у його п. 5.3., що даний договір не являється попереднім договором в розумінні ст. 635 ЦК України, тому в силу норм законодавства він не може вважатися попереднім. Аналогічна позиція також висловлена у Постанові Верховного суду України від 07.11.2019 року, провадження 61-27895св18 (справа №520/10384/16-ц). Також, відповідачем у своєму відзиву було висловлено позицію з приводу нікчемності договору про намір укласти угоду №57/16 від 06.08.2024 року, посилаючись на те, що даний договір є попереднім відносно основного договору купівлі-продажу, який сторони зобов`язуються укласти в майбутньому, проте сторонами не було дотримано нотаріальної форми попереднього договору. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь - якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Згідно до ч. 1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Судом встановлено, що Договір про намір №57/16 від 06.08.2024 року не має ознак попереднього договору, тому вимоги, встановлені законодавством для попередніх договорів на нього не розповсюджується. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Статтею 203 ЦК України передбачені вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Крім того, згідно ст. 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом. Або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, позиція відповідача щодо недотримання нотаріальної форми договору про намір спростовується матеріалами справи та нормами чинного законодавства. Стосовно тверджень відповідача відносно завищеної ціни об`єкта за договором купівлі-продажу, що підставою для розірвання договору та визнання його нікчемним, суд зазначає наступне Суд роз`яснює, що договором про намір укласти угоду передбачається можливість зміни ціни об`єкта, але виключно за згодою сторін (тобто забороняється одностороння зміна ціни об`єкта). Суд зазначає. що предметом розгляду справи та позовних вимог є договір про надання послуг, а договір про намір укласти угоду є лише одним із доказів виконання Виконавцем своїх зобов`язань за договором про надання послуг покупцю. Суд звертає увагу, що договором про намір укласти угоду (пунктом 4.4.), набувач передав, а власник прийняв «забезпечувальний платіж» - грошову суму 41550,00 грн. в гривнях, яка еквівалентна 1000 (одна тисяча) доларам США, який зараховується в рахунок належних платежів за Договором відчуження Об`єкту. Суд звертає увагу відповідача, що чинне законодавство не передбачає беззаперечне право розірвати договір про надання послуг в односторонньому порядку. Згідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Отже, договір про надання послуг може бути розірваний або якщо така можливість узгоджена сторонами у договорі або у разі наявності підстав, визначених законодавством, зокрема у разі істотного порушення умов договору. Крім того, відповідачем не заявлялось бажання розірвати договір про надання послуг та/або договір про намір укласти угоду. Згідно до ч 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, зазначені у відзиві твердження не спростовують позиції позивача та позовні вимоги, крім того, заперечення відповідача не підтверджуються жодними доказами, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 гривні 40 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: approved