Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю, зазначивши, що у 2013 роцi придбав по дорученню у [PERSON] транспортний засіб, автомобіль марки "Volkswagen Passat" н/з [NUMBER] сірого кольору 1995 року випуску н/к [NUMBER] , але доручення не збереглося. Продавець [PERSON] померла, спадщину прийняв її син, відповідач у справі [PERSON] .. Оскільки він понад десять років відкрито володіє та користується вказаним автомобілем, обслуговує його, вважає, що набув ще у 2013 році за договором доручення право власності на автомобіль, тому просить визнати за ним право власності на вказаний автомобіль за набувальною давністю. Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, копію ухвали про відкриття провадження, позовну заяву з додатками отримав 27.12.2025 р., відзив на позовну заяву, будь-яких заяв, не подав. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а за змістом ст.20 зазначеного кодексу, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд. Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що [INFO] померла гр. [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина за законом на належне їй майно, зокрема у виді легкового автомобіля марки "Volkswagen Passat", н/з [NUMBER] сірого кольору 1995 року випуску, номер кузова [NUMBER] . Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її син [PERSON] , відповідач у справі, що стверджуться копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.2019 року (а.с. 16). Як вбачається з копій полісів обов`язкового страхування цивільного-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які видавались на автомобіль марки "Volkswagen Passat" н/з [NUMBER] протягом 2016,2017,2020,2021 р.р. страхувальником такого був позивач [PERSON] .. Згідно положень ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. На підтвердження своїх вимог та позову, позивачем не було надано жодного належного доказу про вчинення ним правочину між ним та попереднім власником цього майна. Позивач заявив про своє право на рухоме майно - автомобіль марки "Volkswagen Passat", н/з [NUMBER] сірого кольору 1995 року випуску номер кузова [NUMBER] , в порядку набувальної давності, посилаючись на положення ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Стаття 344 ЦК України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК). Аналіз змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України дає підстави для висновку, що вимоги про визнання за позивачем права власності на річ (майно) за набувальною давністю можливі за умови доведеності належними, допустимими, достатніми і достовірними доказами сукупності всіх трьох елементів: добросовісності заволодіння чужим майном, відкритості володіння ним та безперервності володіння протягом встановленого Кодексом строку. Відсутність (недоведеність) одного із названих елементів виключає визнання права власності за набувальною давністю. Зі змісту позовної заяви, а також з матеріалів справи вбачається, що позивач знав, що спірний автомобіль на час передачі його у користування належав [PERSON] , та за твердженням позивача, саме нею позивачеві було надано право володіти та користуватись своїм майном. Однак жодних доказів щодо надання йому такого права, як і неможливості оформлення договору купівлі-продажу автомобіля позивачем не наведено та не надано. Оскільки, користуючись автомобілем після спливу строку довіреності, який не є його власністю, позивач був обізнаний про власника майна, тривалий час майном він володів саме з дозволу його власника, його володіння спірним автомобілем не можна вважати добросовісним в розумінні положень ст.344 ЦК України. Відтак, звернення до суду [PERSON] обумовлене бажанням у такий спосіб оформити право власності на автомобіль марки "Volkswagen Passat", що суперечить засадам цивільного судочинства, яке покликане розв`язувати (вирішувати) спір. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстави для визнання за позивачем права власності на автомобіль за набувальною давністю, визначені ст.344 ЦК України, відсутні, та приходить до висновку, що позовні вимоги права власності на автомобіль за набувальною давністю задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed