Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

17.12.2024 позивач звернувся до Приморського районного суду міста Одеса з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги у сумі 45 450,96 грн. В обґрунтування позову зазначає, 22.12.2008 співвласниками багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПАРК ПЕРЕМОГИ». Рішенням загальних зборів ОСББ «ПАРК ПЕРЕМОГИ» від 22.04.2020, яке оформлене протоколом № 02/04/20 було затверджено розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території: -Для квартир першого поверху та нежитлових приміщень 5,50 грн/км.м.; -Для квартир 2-10 поверхів 6,00 грн/кв.м. Також, вищезазначеним рішенням загальних зборів створено резервний фонд ОСББ та затверджено внески до нього у розмірі 0,70 грн за 1 кв.м. щомісяця. Окремо загальними зборами ОСББ було засновано додатковий внесок на послугу з охорони місць загального користування у розмірі 290 грн щомісяця. Співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 188, виданого 13.06.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М.) та [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 186, виданого 13.06.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М.), що підтверджується інформаційною довідкою № 408308365 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Починаючи з травня 2020 року відповідачі не в повному обсязі виконують зобов`язання зі сплати внесків та платежів на утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до розрахунку за період з 01.05.2020 по 31.10.2024, станом на 01.11.2024 у відповідачів наявна заборгованість за внесками на утримання будинку і прибудинкової території у розмірі 36 984,68 грн. Ухвалою головуючого судді Чернявської Л.М. від 19.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 27.12.2024 від представника [PERSON] та законного представника [PERSON] адвоката Дудника Ю.Г. надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що у задоволенні позову слід відмовити. Зауважує, що станом на теперешній час ані [PERSON] , ані [PERSON] немає жодної заборгованості перед ОСББ «Парк Перемоги» за внесками на утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 23.12.2024 та довідкою Голови правління ОСББ «Парк Перемоги» від 26.12.2024 про відсутність заборгованості по внескам за кв. [ADDRESS] . Щодо вимог про стягнення заборгованості за період з 01.05.2020 по 31.10.2024, то позивачем пропущено трирічний строк позовної давності, оскільки позовна заява була подана лише 17.12.2024. Крім того позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Крім того, зазначає, що розмір витрат на правову допомогу у сумі 4 000,00 грн з кожного відповідача не є співмірною та пропорційною до предмету спору, оскільки справа не є складною, не має будь-якого публічного інтересу і ніяким чином не впливає на репутацію сторін. 08.01.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що позивач підтверджує сплату відповідачами заборгованості за внесками на утримання будинку та прибудинкової території за спірний період вже після відкриття провадження у справі. Однак станом на сьогоднішній день, не погашеними залишаються вимоги щодо сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми заборгованості. Щодо застосування строків позовної давності відповідачі зазначають, що, з урахуванням періоду заборгованості з 01.05.2020 по 31.10.2024 та датою подачі позову 17.12.2024 позивачем пропущено трирічний строк позовної давності. Однак, зазначаючи про строки позовної давності позивачі не врахували, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30.03.2020 № 540-IХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Таким чином, у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб?єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 199/782/21. Також зазначають, що відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Окремо звертають увагу на помилковість твердження відповідачів про застосування спеціальної позовної давності в один рік до вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми заборгованості. Аналіз положень ст. 625 ЦК України у сукупності з положеннями глави 19 «Позовна давність» розділу V «Строки та терміни. Позовна давність» Книги Першої «Загальні положення» ЦК України про позовну давність дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених в ч. 2 ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність у три роки. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/9544/19. Щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 до вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми заборгованості, вказують наступне. Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»: «1. Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках. 2. Не є предметом регулювання цього Закону відносини, що виникають між співвласниками, а також між співвласниками та об?єднанням співвласників багатоквартирного будинку при забезпеченні потреб співвласників шляхом самозабезпечення відповідно до статті 22 Закону України "Про об?єднання співласників багатоквартирного будинку". Задоволення потреб співвласників ОСББ «Парк Перемоги» з питань забезпечення утримання та експлуатації багатоквартирного будинку, користування спільним майном, включаючи поточний ремонт, утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, водопостачання та водовідведення, вивезення побутових відходів, здійснюється шляхом самозабезпечення. При цьому, посилання відповідачів на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 «Про деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, є помилковими та такими, що обумовлені помилковим тлумаченням норм чинного законодавства України, з огляду на те, що оплата внесків на утримання будинку та прибудинкової території не є оплатою житлово-комунальних послуг у розмінні Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а регулюються Законом України «Про об?єднання співвласників багатоквартирного будинку». Таким чином, підстави для застосування до правовідносин сторін положень постанови КМУ від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» відсутні. 3 огляду на вищевикладене, заявлені позивачем вимоги про стягнення інфляційний втрат та 3% річних є законними та обґрунтованими. 27.02.2025 від представника позивача надійшло клопотання про заміну неналежного відповідача [PERSON] ( [INFO] ) на належного [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), яке обґрунтоване тим, що [PERSON] є неповнолітньою та не може нести цивільно-правову відповідальність, про що позивачу стало відомо лише з відзиву на позовну заяву. Оскільки батьком неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, долученою до відзиву на позовну заяву, позивач просить суд замінити неналежного відповідача неповнолітню [PERSON] на належного відповідача її батька [PERSON] . 28.02.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. На виконання розпорядження № 503/25 в.о. керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси [PERSON] від 14.05.2025, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 522/22751/24 передано для розгляду головуючому судді Павлик І.А. 13.06.2025 ухвалою суду справу прийнято свого до провадження. 24.09.2025 ухвалою суду заяву представника позивача про заміну неналежного відповідача на належного задоволено частково. Залучено до участі у справі законного представника [PERSON] ( [INFO] ) її батька [PERSON] 27.11.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 188, виданого 13.06.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М.) та [PERSON] (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер: 186, виданого 13.06.2017 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Забалуєвою Г.М.), що підтверджується інформаційною довідкою № 408308365 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 22.12.2008 співвласниками багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «ПАРК ПЕРЕМОГИ». Рішенням загальних зборів ОСББ «ПАРК ПЕРЕМОГИ» від 22.04.2020, яке оформлене протоколом № 02/04/20 було затверджено розмір внесків на утримання будинку та прибудинкової території: -Для квартир першого поверху та нежитлових приміщень 5,50 грн/км.м.; -Для квартир 2-10 поверхів 6,00 грн/кв.м. Також, вищезазначеним рішенням загальних зборів створено резервний фонд ОСББ та затверджено внески до нього у розмірі 0,70 грн за 1 кв.м. щомісяця. Окремо загальними зборами ОСББ було засновано додатковий внесок на послугу з охорони місць загального користування у розмірі 290 грн щомісяця. Частиною четвертою статті 319 ЦК України зазначено, що власність зобов`язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Відповідно до ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідачем не надано власного розрахунку нарахувань за отримані послуги та не спростовано правильність таких нарахувань, здійснених позивачем. Матеріали справи також не містять актів-претензій про неналежне надання або ненадання послуг, які б підтверджували твердження відповідача про здійснення розрахунків за ненадані послуги. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача (відповідача) від оплати послуг у повному обсязі. Адже, позивач не може самостійно припинити надавати послуги відповідачу з теплопостачання з тієї причини, що відключення квартири відповідача від системи теплопостачання неможливе без проникнення в саму квартиру. Указана позиція повністю співпадає з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів КГС від 21.04.2020 у справі № 910/7968/19. Відповідно до ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Згідно ст.ст. 4, 12 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав співвласників на володіння та користування спільним майном співвласників, належне утримання багатоквартирного будинку та прибудинкової території, сприяння співвласникам в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних з діяльністю об`єднання. Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання. Статтею 1 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" передбачено, що управління багатоквартирним будинком полягає у вчиненні співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Законом України "Про житлово-комунальні послуги" також передбачено, що балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Балансоутримувач зобов`язаний в т.ч. забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів відповідно до встановлених стандартів, нормативів, норм та правил; забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. Згідно п. п. 1, 2, 5, 6 ст. 7 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. Згідно положень п. 11 ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» рішення зборів співвласників є обов`язковими для всіх співвласників, включаючи тих, які набули право власності на квартиру чи нежитлове приміщення після прийняття рішення. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані виконувати рішення загальних зборів. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" співвласник зобов`язаний забезпечувати збереження приміщень, брати участь у проведенні їх реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення; забезпечувати дотримання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Відповідно до ч. 6 ст. 22 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», для фінансування самозабезпечення об`єднання співвласники сплачують відповідні внески і платежі в розмірах, установлених загальними зборами об`єднання. Згідно частині 2 статті 8 Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку», кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника. КГС ВС у постанові від 21.01.2020 у справі 910/1395/19 зазначив, що за Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" законодавством на відповідача, як на члена ОСББ та на особу, у повному господарському віданні якої перебуває належне державі на праві власності майно, покладено обов`язок виконувати чинні та не скасовані рішення статутних органів ОСББ, якими зокрема є загальні збори учасників та правління ОСББ, брати участь у проведенні реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень та своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Статтею 13 Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій включають в себе: прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території; санітарно-технічне обслуговування; обслуговування внутрішньобудинкових мереж; утримання ліфтів; освітлення місць загального користування; поточний ремонт; вивезення побутових відходів тощо. Відповідно до Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 року № 869, тариф на ці послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням Типового переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого вказаною постановою Кабінету Міністрів України. Перелік послуг за кожним будинком погоджується у договорі на надання цих послуг, який укладається між споживачами та підприємством, організацією тощо, які надають ці послуги. Отже, законодавство, яке регулює порядок забезпечення співвласниками багатоквартирного будинку утримання та експлуатацію багатоквартирного будинку, користування спільним майном у такому будинку, вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку (управління багатоквартирним будинком), передбачає, що внески і платежі на утримання, експлуатацію та ремонт спільного майна є складовою частиною внесків та платежів співвласників як витрат на управління багатоквартирним будинком. КЦС ВС у постанові від 20.02.2020 у справі 522/2173/14 зазначив, що особа, яка є власником приміщення і, у свою чергу, співвласником будинку, в якому створено ОСББ, однак не є членом цього об`єднання, зобов`язана брати участь у витратах на управління, утримання та збереження будинку, а об`єднання наділено правом у разі нездійснення цією особою таких дій звернутися до суду з позовом про стягнення нарахованих за цими витратами платежів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що підтверджує сплату відповідачами заборгованості за внесками на утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.05.2020 по 31.10.2024 у розмірі 36 984,68 грн вже після відкриття провадження у справі. Однак станом на сьогоднішній день, не погашеними залишаються вимоги щодо сплати інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми заборгованості. Враховуючи зазначене, в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки вимоги виконані, що підтверджується квитанцією від 23.12.2024 (т. 1, а.с. 116). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як слідує із доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості відповідачів за житлово-комунальні послуги з утримання багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] за період з 01.05.2020 по 31.10.2024 становить 36 984,68 грн, на яку позивачем нараховано 3 % річних в сумі 1 799,32 грн та інфляційні втрати в сумі 6 666,96 грн, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відтак, враховуючи положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18. Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Щодо застосування позовної давності до вимог про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, про що заявлено представником відповідачів, суд зазначає наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався. Законом України від 30.03.2020 № 540-IХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Таким чином, у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб?єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв?язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19). Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 199/782/21. Відповідно до пункту 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Аналіз положень ст. 625 ЦК України у сукупності з положеннями глави 19 «Позовна давність» розділу V «Строки та терміни. Позовна давність» Книги Першої «Загальні положення» ЦК України про позовну давність дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених в ч. 2 ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність у три роки. Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/9544/19. Щодо застосування постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05.03.2022 до вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від суми заборгованості. Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення На території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин, на період дії якого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. При цьому, відповідно до приписів п. п. 4 п. 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст. 549-552 ЦК України). Така заборона не стосується 3 % річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, так як такі не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер. Означена позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року № 912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-ц, від 8 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року № 902/417/18. Аналогічні висновки викладені у постанові Одеського апеляційного суду від 27.11.2025 у справі № 521/8306/22. З огляду на наведене, позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідачів 6 669,96 грн інфляційних втрат та 1 799,32 грн 3 % річних, у зв`язку з чим дані вимоги підлягають задоволенню. Щодо відшкодування 8 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з наступного. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів тапроведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4)пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничудопомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданихпослуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Судом встановлено, що Адвокатським об`єднанням «К.Е.Й.С» в особі голови Цимбала С.Ю. було надано в якості підтвердження надання ним професійної правничої допомоги ОСББ «Парк Перемоги»: договір про надання правничої (правової) допомоги від 12.12.2023; додаток № 5 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 02.12.2024 (згідно якого сторони погодили розмір гонорару у розмірі 8 000,00 грн); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю гр. Горбенко Д.С.; Ордер серії ВН № 1427463. У відзиві на позовну заяву представник відповідачів зазначає, що заявлений позивачем розмір витрат є завищеним та не є співмірним предмету спору, оскільки справа не є складною та не має будь-якого публічного інтересу. У задоволенні витрат на правничу допомогу просить відмовити. ВП ВС у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial