Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір №525877 від 17.12.2022, відповідно до якого товариство з обмеженою відповідальністю надало [PERSON] грошові кошти, які він зобов`язався повернути, сплатити комісію за надання кредиту та відсотки за користування кредитом в терміни, встановлені договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на дату подання позову виникла заборгованість за наданим кредитом у сумі 44 600,00 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 5 000,00 грн.; заборгованості за процентами 39 600,00 грн. Вказана заборгованість у добровільному порядку не погашена, тому позивач просить стягнути її з відповідача, а також суму сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Представник позивача в судове засідання не з`явився, просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. До суду від відповідача надійшла заява, в якій він просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, зокрема щодо стягнення заборгованості, за тілом кредиту та процентами. Крім того, відповідач просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу, посилаючись на складний матеріальний стан, відсутність роботи, а також на те, що єдиним джерелом доходу сім`ї є заробітна плата його батька, який утримує всю сім`ю, у тому числі хвору матір та брата-інваліда. Враховуючи те, що сторони до суду не з`явились, суд вважає за необхідне розгляд справи провести відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України без проведення фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до висновку. Статтею 3 ЗУ «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Cудом встановлено, що 17.12.2022 між ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір №525877 про надання споживчого кредиту по продукту «NewShort», у відповідності до умов якого кредитодавець зобов`язувався надати позичальнику кошти у кредит у гривні, а позичальник повинен був одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користуванням ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.2); сума кредиту складає 5 000,00 грн (п.1.3); строк кредиту - 365 днів (п.1.4); періодичність платежів зі сплати процентів - 30 днів згідно Графіку платежів (п.1.4); за користування кредитом нараховуються фіксовані проценти: стандартна ставка - 2,2% у день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору (п.1.5.1); знижена процентна ставка 0,01 % у день та застосовується у випадку, якщо позичальник як учасник програми лояльності товариства до 16.01.2023. або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів (п.1.5.2); кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів за на рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів його електронного платіжного засобу № [NUMBER] (п.2.1); у випадку невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом він повинен сплатити товариству відповідні розміри штрафів з урахуванням суми обмеження, визначеної Законом України «Про споживче кредитування» (п.6.4) (а.с.24-33). Довідкою про ідентифікацію ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» підтвердило, що клієнт [PERSON] , з яким укладено договір №525877 від 17.12.2022, ідентифікована товариством; акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) здійснювався в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства (а.с.35). Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином, надавши [PERSON] можливість користуватися обумовленим розміром фінансових ресурсів, що підтверджується повідомленням ТОВ «ПЕЙТЕК» від 22.04.25 р. про перерахування 17.12.2022 коштів у сумі 5 000,00 грн. на платіжну картку відповідача (а.с.37) Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 01.02.2024 складає 44 600,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 39 600,00 грн. заборгованість за відсотками (а.с.37-44). Таким чином, суд вважає правомірним нарахування ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» [PERSON] відсотків за користування кредитом саме у межах встановленого та погодженого сторонами строку дії договору, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 05.04.2023р. у справі №910/4518/16. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснював погашення заборгованості за договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з вимогами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язуєтся надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За договором факторингу №01022024 від 01 лютого 2024 року, укладеного між ТОВ «ФК«Кредит-Капітал» і ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», останнє відступає позивачу, як новому кредитору, а той набуває право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зазначеними у Реєстрі боржників, зокрема й до [PERSON] за кредитним договором №525877 від 17.12.2022 у загальній сумі 44 600,00 грн., з яких: 5 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 39 600,00 грн. заборгованість за відсотками(а.с.49). Згідно п.6.2.3 даного договору факторингу права вимоги переходять до Фактора після підписання сторонами акту приймання-передачі Реєстру боржників за формою додатку 2 цього договору та оплати Фактором суми фінансування у строки, передбачені п.7.2 договору, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей за кредитними договорами. Факт проведення розрахунків між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» і ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ» та передачі прав вимоги за вказаним договором факторингу підтверджується платіжною інструкцією №74875 від 01.02.2024 та актом приймання-передачі Реєстру боржників від 21.06.2024 (а.с.50). Право кредитодавця на відступлення права вимоги без згоди позичальника передбачено в п.4.1.3 кредитного договору. Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як новий кредитор, набуло право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором №525877 від 17.12.2022. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «СЕЛФІ КРЕДИТ», ні на рахунки попереднього кредитора. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України позивачем надані докази, які підтверджують порушення умов договору і відповідачем вони не спростовані. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] порушив умови кредитного договору, добровільно заборгованість не сплатив, а тому позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Правничу допомогу позивачеві надавав адвокат Усенко М.І. на підставі Договору про надання правової допомоги від 01.07.2025 №0107. Згідно Акту №301 від 08.10.2025 року сума наданих послуг відповідно до договору складає 8 000,00 грн. У заяві поданій до суду [PERSON] просив зменшити витрати на професійну правничу допомогу, посилаючись на складний матеріальний стан, відсутність роботи, а також на те, що єдиним джерелом доходу сім`ї є заробітна плата його батька, який утримує всю сім`ю, у тому числі хвору матір та брата-інваліда. Визначаючи розмір відшкодування позивачеві витрат на правничу допомогу, суд проаналізувавши детальний опис наданих адвокатом позивачу послуг, час, витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, що така розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, наявність сталої судової практики в такій категорії справ, матеріальний стан відповідача, приходить до висновку про часткове задоволення витрат на правову допомогу та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі, однак в сумі 4000 грн, що відповідатиме принципам розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку із визнанням позову відповідача, стягненню з [PERSON] підлягає 50 відсотків суми сплаченого судового збору, що становить 1211,20 грн., а 50 відсотків суми сплаченого судового збору - поверненню з державного бюджету на користь позивача.

Outcome: partial