Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: позивач просить стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № 154870 від 26.08.2024 у розмірі 17412,72 грн, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.09.2024 ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та відповідачка уклали кредитний договір № 154870, за умовами якого перший перерахував на користь останньої 10667,00 грн, чим виконав своє зобов`язання. Однак, відповідачка належним чином не виконала своїх обов`язків щодо повернення коштів, тому за нею рахується заборгованість у розмірі 17412,72 грн, з яких 10667,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 6224,72 грн - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 501,00 грн - заборгованість по комісії, що підтверджується випискою з особового рахунку за період 06.03.2025-01.11.2025. 06 лютого 2025 року ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та позивач уклали договір факторингу № 06022025, згідно з яким перший відступив останньому право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором на загальну суму 17412,72 грн. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідачки за кредитним договорам. Позивач не здійснював нарахувань за кредитним договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, безпосередньо в позовній заяві просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила, хоча була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, де визначена дата судового засідання, з копією опису про направлення позовної заяви рекомендованим поштовим відправленням за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 72), яке повернулося з відміткою про його отримання 05.01.2026 (а.с. 78). Також дані РНОКПП відповідачки внесені у статкартку в програмі "Д-3", що забезпечує її можливість отримувати всі процесуальні документи у застосунку "Дія". Відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань до суду не подавала. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: згідно із ухвалою від 31.12.2025, суд відкрив провадження по справі та призначив її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, а також витребував за клопотанням позивача докази. 21 січня 2026 року на адресу суду надійшли витребовувані докази. Відповідачка правом на подання відзиву не скористалася, в судове засідання не з`явилася. 30 січня 2025 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. При цьому з урахуванням того, що завершення розгляду справи відбулося за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи, про що зазначив Верховний Суд у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11. Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин: як установив суд із матеріалів справи, порядок надання кредиту в ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» визначено Правилами надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» (а.с. 20-30). У Договорі про споживчий кредит у публічній його частині ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» визначило умови кредитування, які пропонує Товариство загально для всіх позичальників (а.с. 12-17). 26 вересня 2024 року [PERSON] ознайомилася з основними умовами кредитування у ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та запропонованою ним публічною пропозицією, на підтвердження чого до позовної заяви долучено Паспорт споживчого кредиту (а.с. 18-19), який відповідачка підписала одноразовим ідентифікатором 7afa3ee2. Після ознайомлення з основними умовами кредитування, [PERSON] в електронній формі уклала з ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» договір про споживчий кредит № 154870, який підписала за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором ce94a417 (а.с. 8-11), за умовами якого кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 2.6 договору, надати позичальнику грошові кошти в сумі, визначеній у п. 2.2.1 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, комісію за управління та обслуговування кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно з п. 2.6 договору, та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, визначені договором (п. 2.1). Сума кредиту становить 10667,00 грн. Надається не пізніше наступного для після укладення договору в такому порядку: у розмірі 8000,25 грн на рахунок № [NUMBER] , у розмірі 2666,75 грн шляхом погашення заборгованості позичальника за комісією, нарахованою згідно з п. 2.5 індивідуальної частини (п. 2.2.1). Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 390,00% річних. Тип процентної ставки - фіксована (п.2.3). Знижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 1,00 грн. Стандартний тариф комісії за управління та обслуговування кредиту складає 100,00 грн (п. 2.4). Комісія за надання кредиту становить 2666,75 грн, що нараховується та підлягає сплаті одноразово в день укладення цього договору… (п. 2.5). Загальний строк кредитування 84 дні, з 26.09.2024 до 19.12.2024 (п. 2.6). Денна процентна ставка 0,9952% (п. 2.7.1). Орієнтовна реальна річна процентна ставка (загальні витрати за споживчим кредитом, виражені у процентах річних від загального розміру виданого кредиту) складає 48115,13% річних (п. 2.8). На підтвердження факту перерахування [PERSON] 26.09.2024 8000,25 грн на карту [NUMBER] за договором № 154870 позивач надав інформаційну довідку (а.с. 31). Про те, що картка № [NUMBER] належить [PERSON] , свідчить повідомлення АТ "ПРИВАТБАНК" від 09.01.2026 № 20.1.0.0.0/7-260107/56880-БТ. Також у цьому ж повідомленні зазначено, що фінансовим номером телефону є [NUMBER] (а.с. 82). Саме такий номер телефону вказаний як фінансовий у спірному договорі. Факт переказу на користь [PERSON] на карту № [NUMBER] 26.09.2024 коштів в сумі 8000,25 грн підтверджується й рухом коштів по картці (а.с. 83-84). Як установив суд із розрахунку заборгованості, який проведений ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», заборгованість [PERSON] за договором № 154870 від 26.09.2024 становила 14412,72 грн, із яких 10667,00 грн - зоборгованість за основним зобов`язанням (включено тіло кредиту та комісія, нарахована одноразово згідно з п. 2.5 індивідуальної частини договору), 6244,72 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 501,00 грн - заборгованість за нарахованою комісією (а.с. 33). Проценти нараховувалися за період із 26.09.2024 до 19.12.2024, що в межах строку кредитування. Звертаючись до суду зі вказаним позовом позивач зазначив, що право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 154870 від 26.09.2024 перейшло до нього на підставі договорору факторингу № 06022025, який укладено 06.02.2025 між ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» (а.с. 35-39). Відповідно до витягу з Додатку № 1 до договору факторингу № 06022025 від 06.02.2025 (Реєстр прав вимог № 2), ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 154870 від 26.09.2024, а саме: 10667,00 грн - зоборгованість за основним зобов`язанням, 6244,72 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 501,00 грн - заборгованість за нарахованою комісією, що складає загальну суму 17412,72 грн (а.с. 40). У заборгованість по тілу кредиту 10667,00 грн (8000,25 грн+2666,75грн) увійшла сума наданого кредиту та сума комісії за його надання, що обумовлено умовами кредитного договору. Факт реального переходу права вимоги до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до відповідачки підтверджується самим договорм факторингу та витягом з Додатку № 1 до договору факторингу, а також актом приймання-передачі Реєстру № 2 і платіжною інструкцією (а.с. 42, 43). Виписка по рахунку за кредитним договором № 154870 від 26.09.2024 вказує на те, що після переходу права вимоги до [PERSON] ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» будь-яких нарахувань не здійснювало (а.с. 44) Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного/неналежного виконання умов кредитного договору. Оцінка суду та норми права, які застосував суд: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, дійшов таких висновків. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно із ч. 7 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). З урахуванням описаних вимог законодавства, суд дійшов переконання, що ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та [PERSON] 26.09.2024 уклали договір про споживчий кредит № 154870 в електронному вигляді, що підтверджує існування між ними кредитних правовідносин, а відтак до цих правовідносин застосовує вимоги ст. 509, 626, 628, 1054 ЦК України. Так, у ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» свої зобов`язання за спірним кредитним договором виконало в повному обсязі, перерахувавши відповідачці на належну їй банківську картку кредитні кошти в розмірі 8000,25 грн, що підтверджується описаними вище довідками та випискою по рахунку, відповідно до умов договору, з якими відповідачка погодилася, засвідчивши це своїм електронним підписом. Як указано вище та підтверджується розрахунком заборгованості, який проведений ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», на підставі укладеного кредитного договору, отримавши кредитні кошти, [PERSON] не повернула їх, хоча, згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З урахуванням положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, за якими позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо іншого не встановлено договором або законом, розмір і порядок одержавння процентів встановлюються договором, кредитодавець нараховував позичальнику відсотки, що передбачені умовами кредитного договору, з розміром яких відповідачка погодилася. [PERSON] свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. При цьому заперечень від останньої з даного приводу до суду не надходило. Відповідачка не підтвердила факту належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту та процентів, як і не подавала доказів на спростування користування наданими їй кредитними коштами. Будь-яких заперечень не висловлювала ні щодо факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, ні щодо суми заборгованості, нарахованої ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», чи її складових. З урахуванням указаного, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 10667,00 грн (8000,25 грн - наданий кредит + 2666,75 грн - комісія за надання кредиту), а також за процентами, які нараховувалися первісним кредитором щоденно за період із 26.09.2024 до 19.12.2024, що в межах строку кредитування, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, підлягають до задоволення. При цьому суд звертає увагу на те, що комісія за надання кредиту, яка увійшла до складу тіла кредиту, нарахована відповідно до умов спірного договору, з якими відповідачка погодилася, та є такою, що відповідає вимогам ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування", якою визначено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Натомість щодо нарахованої заборгованості за комісією в сумі 501,00 грн суд зазначає таке. Пунктом 2.4 договору про споживчий кредит № 154870 від 26.09.20245 передбачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а саме: 1,00 грн - зижений тариф комісії за управління та обслуговування кредиту та 100,00 грн - стандартний тариф комісії за управління та обслуговування кредиту. При цьому в договорі не зазначено конкретного переліку послуг кредитодався, які пов`язані з обслуговуванням кредиту, що надаються відповідачці, та за які встановлена щомісячна комісія. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування". За обставинами цієї справи пунктом 2.4 договору про споживчий кредит № 154870 встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Враховуючи наведене, суд уважає, що положення кредитного договору № 154870 від 26.09.2024 про зобов`язання позичальниці сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно є нікчемними. Відтак, позивачем у даній справі безпідставно завявлено до стягнення заборгованість по комісії на суму 501,00 грн, тому в цій частині позову слід відмовити. Факт переходу права вимоги до [PERSON] від ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» підтверджується описаними вище договором факторингу, реєстром прав вимог № 2, актом приймання-передачі реєстру № 2 та платіжною інструкцією, та відповідає вимогам ст. 1077, 1078 ЦК України, відповідно до яких за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Договір, укладений між відповідачкою та первісним кредитором, договір факторингу, укладені між первісним кредитором та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» у встановленому порядку недійсними не визнані, тобто, в силу положень ст. 204 ЦК України, діє презумпція правомірності указаних правочинів. Таким чином, позивач підтвердив своє право вимоги до відповідачки за договором про споживчий кредит № 154870 від 26.09.2024. Після отримання права вимоги до [PERSON] , ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» не здійснювало будь-яких інших нарахувань. А долучений розрахунок заборгованості, проведений ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» в межах строку дії кредитного договору, відповідно до його умов. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідачка істотно порушила умови договору про споживчий кредит № 154870 від 26.09.2024, у встановленому порядку та строки не погашала кредит та проценти за користування ним, позивач набув права вимоги за вказаним зобов`язанням на підставі описаного вище договору факторингу, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 16911,72 грн (що становить 97,12% (16911,72грн*100%/17412,72грн) від заявленої до стягнення суми заборгованості), із яких: 10667,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 6244,72 грн - заборгованість за процентами, а позовні вимоги задоволити частково. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить оплату судового збору у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією (а.с. 7). Враховуючи, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то, згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути 2352,63 грн (2422,40 грн*97,12%) сплаченого судового збору, тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке. Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України). Позивач на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу в розмірі 7000,00 гривень надав: договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 10.09.2025, який укладений між АБ "Соломко та партнери" та ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ", в якому визначено порядок оплати послуг адвокатського бюро та обчислення гонорару, який складається із сум вартості послуг, тарифи яких узгоджені сторонами в Протоколі погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги (а.с. 45-46); додаткову угоду № 25770863087 до договору про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 від 11.09.2025, згідно з якою адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надати юридичну допомогу, в тому числі по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 154870 від 26.09.2024 (позичальник [PERSON] ) (а.с. 47); акт прийому-передачі наданих послуг від 25.11.2025 (а.с. 48), згідно з яким АБ "Соломко та партнери" надало ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" послуги по справі про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором на загальну суму 7000,00 грн (5000 грн за 2 год - складання позовної заяви, 1000 грн за 2 год вивчення матеріалів справи, 500 грн за 1 год - підготовка адвокатського запиту, 500 грн за 1 год - підготовка клопотання про отримання інформації про зарахування кредитних коштів); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Соломки О.В. (а.с. 49) та довіреність ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" на адвоката Соломко О.В. (а.с. 50). Таким чином, позивач на обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у справі подав належні та допустимі докази, що описані вище. При цьому, відповідачка не подавала клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені нею також і обставини, за яких, як на її думку, заява не підлягала б задоволенню. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, тобто на оплату адвокатських послуг, є доведеними та обґрунтованим. Однак, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6798,40 грн (7000,00 грн*97,12%), тобто пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial