Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

18 липня 2025 року представник Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» звернувся до Шевченківського районного суду міста Полтави з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02 грудня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є АТ «Сенс Банк») та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до умов договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у встановлених розмірах та на погоджених умовах, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплачувати проценти за його користування та інші передбачені договором платежі. Банк належним чином виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, якими останній активно користувався. Проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконав належним чином, внаслідок чого станом на 13 квітня 2025 року утворилася заборгованість у розмірі 179 973,24 грн, з яких: 118 244,90 грн прострочене тіло кредиту; 46 148,15 грн відсотки за користування кредитом; 14 728,47 грн тіло кредиту; 851,72 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість). 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було затверджено рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк». Запис про зміну найменування внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року. Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 179 973,24 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 727,90 грн. Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 18 листопада 2025 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву разом із клопотанням про поновлення строку на подання відзиву. У відзиві відповідач не визнав позовні вимоги в повному обсязі, зазначаючи, що оферта і акцепт надруковані недопустимим шрифтом відповідно до Постанови Правління НБУ від 22 січня 2021 року №7, у АТ «Сенс Банк» відсутній дозвіл у ліцензії на емісію платіжних карток, відділення «Полтавське» не зареєстроване в ЄДР, він не давав згоду на безакцептне списання коштів, наявна розбіжність між сумою заборгованості у позовній заяві (179 973,24 грн) та у звіті з Кредитного реєстру НБУ (174 520,72 грн). Відповідач також посилався на те, що з 24 лютого 2022 року він свідомо припинив оплати через російське походження банку. На підставі викладеного відповідач вважав себе введеним в оману, а дії АТ «Сенс Банк» шахрайськими і незаконними, та просив суд в задоволенні позовної заяви відмовити повністю. 12 грудня 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача адвоката Цимбала В.І., у яких він підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача зазначав, що доводи відповідача є необґрунтованими та спростовуються офіційними документами НБУ щодо наявності банківської ліцензії на емісію платіжних карток, принципами права щодо незворотної дії норм у часі (Постанова НБУ №7 прийнята у 2021 році, а договір укладено у 2016 році), умовами кредитного договору, які передбачають згоду відповідача на договірне списання коштів (пункт 2.1.17 Анкети-заяви), доказами фактичного користування відповідачем кредитними коштами. Щодо розбіжності сум представник позивача пояснював, що звіт з Кредитного реєстру НБУ не є офіційним документом і не може використовуватися для підтвердження інформації про кредитні зобов`язання, тоді як розмір заборгованості підтверджується первинними документами виписками по рахунку та розрахунком заборгованості. Щодо реєстрації відділення представник позивача зазначав, що сторонами договору є ПАТ «Альфа-Банк» (код ЄДРПОУ 23494714) та позичальник, а не відокремлений підрозділ, тому ці доводи не впливають на дійсність договору. Договір між сторонами укладений з дотриманням вимог законодавства, позивач належним чином виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти, а відповідач порушив умови договору, не погасивши заборгованість. Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги АТ «Сенс Банк» в повному обсязі. 16 грудня 2025 року від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких він підтримав свою позицію, викладену у відзиві. Відповідач додатково пояснював, що після 24 березня 2022 року він свідомо припинив всі оплати на рахунки «Альфа Банку» через російське походження банку та його бенефіціарів, виписки з банку є недостовірними, оскільки отримана ним особисто виписка відрізняється від наданої позивачем, договірне списання і безакцептне списання є різними термінами, тому будь-які списання коштів банком є недозволеними. Відповідач вважав договір нікчемним та просив суд визнати кредитний договір нікчемним і в задоволенні позовної заяви відмовити повністю. У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду відповідні пояснення на підтвердження позовних вимог. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, підтримав доводи, викладені у відзиві та додаткових поясненнях. Заслухавши учасників справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.12.2016 року [PERSON] шляхом підписання оферти запропонував ПАТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та Банком. Банк прийняв пропозицію Відповідача та підписав акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Акцепт пропозиції на укладення Угоди отримано Відповідачем, про що свідчить його власноручний підпис. Також Відповідачем підписано Анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк», Угоду на використання аналогу власноручного підпису від 02.12.2016 року, Паспорт споживчого кредиту, Довідку про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка». Таким чином, 02.12.2016 року між Банком та Відповідачем було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами: тип кредиту відновлювана кредитна лінія; найменування продукту «Максимум-готівка»; мета кредиту споживчі потреби; ліміт відновлювальної кредитної лінії у розмірі 200 000,00 грн; процентна ставка 24 % річних; тип процентної ставки фіксована; тип картки MC DEBIT WORLD; порядок повернення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 7 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Підписанням Оферти на укладання Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії Позичальник беззаперечно підтвердив, що він попередньо ознайомлений у письмовій формі з умовами надання Кредиту, в тому числі вартістю Кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість Кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство, в тому числі інформацією, надання якої передбачене нормами Закону України «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому роз`яснені, зрозумілі, не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний; що він ознайомлений з умовами Договору, що затверджений розпорядженням Банку із усіма змінами та доповненнями, та його положеннями, які регулюють порядок та умови оформлення продукту «Максимум-готівка», які оприлюднені на Інтернет-сторінці Банку за електронною адресою alfabank.com.ua та які роз`яснені, зрозумілі та з якими він цілком згодний. Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши Відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Відповідач кредитну картку активував та активно користувався кредитними коштами, у період з 20 грудня 2016 року по 24 січня 2022 року, що підтверджується випискою по рахунку. Відтак, Банк виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу [PERSON] кредит у встановленому договорі про надання банківських послуг розмірі та на узгоджених між ними умовах, однак відповідач [PERSON] в односторонньому порядку відмовився від виконання взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим допустив спірну заборгованість. 21 квітня 2025 року Банк направив Відповідачу письмову вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості у розмірі 180 597,78 грн протягом 30 календарних днів. Вказана вимога залишилася без відповіді та виконання з боку Відповідача Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором від 02.12.2016, судом встановлено, що загальна заборгованість відповідача перед позивачем станом на 13.04.2025 року становить 179 973,24 грн, з яких: 118 244,90 грн прострочене тіло кредиту, 46 148,15 грн відсотки за користування кредитом, 14 728,47 грн тіло кредиту, 851,72 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Згідно зі статтею 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Суд констатує, що у даному випадку договір кредиту підписаний Відповідачем власноручно. В матеріалах кредитної справи містяться копії паспорту та картки платника податків відповідача, а на оферті, акцепті, анкеті-заяві, паспорті споживчого кредиту містяться власноручні підписи відповідача, які свідчать про його обізнаність та згоду з істотними умовами кредитного договору, справжність яких останнім під сумнів не ставиться. Таким чином, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами 02 грудня 2016 року правочину. Отже, сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, договір укладено у письмовій формі з дотриманням вимог чинного законодавства. Доводи відповідача про те, що оферта і акцепт надруковані недопустимим шрифтом відповідно до Постанови Правління НБУ від 22 січня 2021 року №7, суд не приймає до уваги з огляду на те, що Постанова НБУ № 7 прийнята 22 січня 2021 року, тобто після укладення договору (02.12.2016). Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України та загальних принципів права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Станом на 02.12.2016 року Постанова НБУ № 7 не існувала, тому її положення не можуть бути застосовані до правовідносин, які виникли у 2016 році. Твердження відповідача про відсутність у АТ «Сенс Банк» (колишнього ПАТ «Альфа-Банк») дозволу в ліцензії на емісію платіжних карток спростовується офіційною інформацією НБУ. Станом на 02.12.2016 року ПАТ «АЛЬФА-БАНК» мав банківську ліцензію № 61 від 02.09.2009 року (номер бланка 00385), яка надавала право на випуск банківських платіжних карток і здійснення операцій з використанням цих платіжних карток, що підтверджується інформацією на офіційному веб-сайті Національного банку України. Ця ліцензія була чинною на момент укладення угоди з відповідачем. Доводи відповідача щодо відсутності реєстрації відділення «ПОЛТАВСЬКЕ» в Єдиному державному реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не беруться судом до уваги, оскільки у кредитному договорі як кредитодавець зазначений ПАТ «АЛЬФА-БАНК» (код ЄДРПОУ 23494714), а не відокремлений підрозділ банку. Сторонами договору є ПАТ «АЛЬФА-БАНК» (згодом АТ «СЕНС БАНК») та позичальник [PERSON] . Твердження про відсутність згоди на безакцептне списання коштів спростовується пунктом 2.1.17 Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції, у якому позичальником власноручно зазначено доручення Банку здійснювати договірне списання коштів з будь-яких рахунків, що відкриваються на підставі Договору, та направляти такі кошти на відповідні рахунки згідно з порядком та умовами договірного списання, що передбачені Договором. Таким чином, згода на списання коштів прямо випливає з умов договору, підписаного відповідачем власноручно. Посилання відповідача на розбіжність між сумою заборгованості у позовній заяві (179 973,24 грн) та даними у Звіті з Кредитного реєстру НБУ (174 520,72 грн) не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. У примітках Звіту з Кредитного реєстру НБУ зазначено, що звіт не є офіційним документом і не може використовуватися для підтвердження інформації про кредитні зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку є первинні документи. Розмір заборгованості підтверджується виписками по банківському рахунку відповідача та розрахунком заборгованості, долученими до позовної заяви. Згідно з п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018 року № 75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком. Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30.01.2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 16.09.2020 року у справі № 200/5647/18, від 28.10.2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 17.12.2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 15.01.2025 року у справі № 753/16762/15-ц. Твердження відповідача про недостовірність виписок з банку не підтверджені жодними доказами. Посилання відповідача на те, що з 24 лютого 2022 року він свідомо припинив оплати через російське походження банку, не звільняє його від виконання зобов`язань за укладеним договором. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Станом на дату укладення договору (02.12.2016) та на дату припинення виконання зобов`язань відповідачем банк мав чинну банківську ліцензію та здійснював свою діяльність на законних підставах. 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування банку на АТ «Сенс Банк». Вимога відповідача визнати договір нікчемним не підлягає задоволенню. Договір між сторонами укладений 02 грудня 2016 року у письмовій формі шляхом підписання відповідачем оферти та отримання ним акцепту від банку. Договір підписаний власноручно відповідачем, що підтверджується його підписом на оферті, акцепті, анкеті-заяві. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є засадою судочинства (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав жодних доказів нікчемності договору. Більше того, відповідач фактично виконував умови договору протягом тривалого часу Згідно з випискою № 834849-2025/0506 за розрахунковий період: з 02.12.2016 по 13.04.2025 по рахунку, відкритому на ім`я [PERSON] , відповідач у період з 20 грудня 2016 року по 24 січня 2022 року активно користувався кредитним лімітом та здійснював часткове погашення заборгованості. Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що свідчили б про неможливість використання ним відповідної банківської картки або заволодіння та використання третьою особою даною карткою. Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом застосовуються правила частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано та не спростовано отримання ним банківської картки, погодження умов кредитування, фактичне використання кредитних коштів, а також неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором від 02 грудня 2016 року. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено судом при розгляді справи, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: відкрив банківський рахунок на ім`я відповідача та видав платіжний засіб зі встановленим кредитним лімітом. З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідач активно користувався кредитним лімітом, однак не сплачував своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. 21 квітня 2025 року Банк направив відповідачу письмову вимогу про усунення порушень та погашення заборгованості у розмірі 180 597,78 грн протягом 30 календарних днів. Вказана вимога залишилася без відповіді та виконання з боку відповідача. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою по кредитному рахунку, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань станом на 13 квітня 2025 року за ним утворилась заборгованість за кредитним договором від 02 грудня 2016 року в сумі 179 973,24 грн, з яких: 118 244,90 грн прострочене тіло кредиту; 46 148,15 грн відсотки за користування кредитом; 14 728,47 грн тіло кредиту; 851,72 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість). Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним вище договором не виконав. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконує неналежним чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом також встановлено, що 12 серпня 2022 року позачерговими загальними зборами акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» прийняте рішення про зміну найменування Банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на наступне: повне найменування Банку українською мовою: Акціонерне товариство «Сенс Банк»; скорочене найменування Банку українською мовою: АТ «Сенс Банк»; повне найменування Банку англійською мовою: Joint Stock Company «Sense Bank»; скорочене найменування Банку англійською мовою: JSC «Sense Bank», що підтверджується протоколом позачергових загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» № 2/2022, складеного 18 серпня 2022 року. Із витягу зі Статуту, затвердженого Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12.08.2022 року (Протокол № 2/2022, складений 18.08.2022), а саме із пункту 1.2., вбачається, що АТ «Сенс Банк» є правонаступником усіх прав і зобов`язань АТ «Альфа-Банк», який у свою чергу був правонаступником Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та Акціонерного товариства «Укрсоцбанк». Виходячи із приписів п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі й на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитодавця у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено законом чи договором. Таким чином, внаслідок зміни найменування юридичної особи до АТ «Сенс Банк» у повному обсязі перейшли всі права та обов`язки ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором від 02 грудня 2016 року, укладеним з відповідачем, у зв`язку з чим позивач має право вимагати від відповідача повернення кредитних коштів та сплати нарахованих процентів. Отже, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконує неналежним чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі, а саме: з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором від 02 грудня 2016 року у розмірі 179 973,24 грн, з яких: 118 244,90 грн прострочене тіло кредиту; 46 148,15 грн відсотки за користування кредитом; 14 728,47 грн тіло кредиту; 851,72 грн овердрафт (несанкціонована заборгованість). Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При цьому суд керується практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, рішенням у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 141 ЦПК України при задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, стягуються судом з відповідача на користь позивача. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжним дорученням. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім виплати гонорару адвоката за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Матеріалами справи підтверджується, що 28 січня 2025 року між АТ «Сенс Банк» (Замовник) та Адвокатським об`єднанням «СмартЛекс» (Виконавець) укладено Договір про надання послуг № 1006, відповідно до п. 3.1 якого за надання послуг замовник сплачує на користь виконавця винагороду (гонорар) у наступному розмірі: за підготовку і подання позовної заяви до суду 375,00 грн; за отримання рішення суду 225,00 грн; комісійна винагорода від стягнутих коштів на користь замовника 7,85 %. Таким чином, витрати позивача на професійну правничу допомогу, які пов`язані із розглядом справи за цією позовною заявою, становлять 14 727,90 грн (із розрахунку: 375,00 грн + 225,00 грн + 179 973,24 грн х 7,85 %). Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Верховний Суд у постановах від 20.11.2018 року у справі № 910/23210/17, від 13.08.2019 року у справі № 908/1654/18, зауважив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 02.12.2020 року у справі № 317/1209/19, від 03.02.2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17.02.2021 року у справі № 753/1203/18, від 14.09.2022 року у справі № 295/190/20. Відповідачем не заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та не доведено їх неспівмірність. За таких обставин, суд вважає заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу обґрунтованим та таким, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі в сумі 14 727,90 грн. Проаналізувавши обсяг наданих адвокатом у даній справі послуг, виходячи із критеріїв реальності, обґрунтованості та розумності розміру відповідних витрат, суд вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» у розмірі 14 727,90 грн.

Outcome: approved