Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-03 00:00:00

Виклад заяв сторін по суті спору 01 грудня 2025 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області зі позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, у якій просив суд: - витребувати від Акціонерного товариства «Універсал Банк» інформацію щодо належності [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) карткового рахунку [NUMBER] та виписку по картковому рахунку № [NUMBER] , відкритому в АТ «Універсал Банк» на ім`я [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), за період з 11.05.2021 по 14.05.2021; - стягнути зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» суму заборгованості за договором позики від 11.05.2021 № 75525767 в розмірі 16884,28 грн, яка складається зі: суми заборгованості за основною сумою боргу - 5000,00 грн; суми заборгованості за процентами - 11884,28 грн. Також позивач просив суд стягнути зі [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 4500,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 травня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавець) та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики № 75525767 ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) (далі - договір позики), за умовами якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 2200,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % у день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». 12.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем за ініціативою останнього укладено додаткову угоду до договору позики, за умовами якої позичальник збільшив суму позики на 2800,00 грн. Отже, загальний розмір позики з урахуванням докредитування, становить 5000,00 грн. Позикодавець, на виконання умов договору позики, зобов`язання виконав та передав відповідачеві у власність грошові кошти у розмірі 5000,00 грн за посередництва платіжної установи, що підтверджується електронними платіжними інструкціями. Позивач звертав увагу суду, що відповідно до п. 4.2 договору позики позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license , їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі. Згідно з п. 6.5 Правил, у редакції, що діяла на час укладення договору позики, передбачено, що у разі неповернення/повернення не в повному розмірі/несвоєчасного повернення позики та процентів, позичальнику на таку неповернуту позику (або її частину) товариство має право нараховувати проценти у розмірі, передбаченому договором позики, за кожний день понадстрокового користування та закінчуючи днем повернення позики (або її частини) та процентів, але в будь-якому випадку не більше 90 календарних днів. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що нарахування процентів на позику (або її частину) за понадстрокове користування позикою за договором позики не є штрафом, пенею чи будь-якою іншою штрафною санкцією в розумінні чинного законодавства, а застосовується виключно в якості процентної ставки на позику за понадстрокове користування. У договорі позики встановлено строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою. Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Отже, укладаючи договір позики, сторони узгодили порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування ним поза межами строку кредитування. Ураховуючи викладені вище умови договору позики та додаткової угоди, заборгованість відповідача за договором позики складає 16884,28 грн, у тому числі: 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 11884,28 грн - сума заборгованості за відсотками. Відповідач належним чином зобов`язання щодо повернення позики за договором не виконував ні перед позивачем (що набув право вимоги), ні перед первісним позикодавцем. 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2610, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором позики перейшло до ТОВ «Фінансова компанія управління активами». 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до умов якого право грошової вимоги за договором позики перейшло до ТОВ «Фінпром Маркет». Відповідно до реєстру прав вимоги до договору факторингу ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за договором позики у сумі 16917,88 грн, з яких: - 5000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 11917,88 грн - сума заборгованості за відсотками. При нормативному обґрунтуванні позову позивач посилався на статтю 205, 207 ЦК України, статті 11, 13 Закону України «Про електронну комерцію», Постанову Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 та правові висновки Верховного Суду України у справі № 732/670/19 (постанова від 09 вересня 2020 року), у справі № 404/502/18 (постанова від 23 березня 2020року), у справі № 127/33824/19 (постанова від 07 жовтня 2020 року), у справі № 524/5556/19 (постанова від 12 січня 2021 року), у справі № 234/7153/20 (постанова від 10 червня 2021 року). Відповідач, у розумінні п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України належним чином повідомлений про дату та місце судового розгляду справи ( а.с. 83-84). Відзив на позовну заяву у порядку, встановленому ст. 191 ЦПК України, та у строки, встановлені в ухвалі суду, не надав. У зв`язку з ненаданням відзиву відповідачем суд вирішує справу за наявними матеріалами справи, що відповідає положенням ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України. Рух справи у суді Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 08.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, призначено судове засідання на 04 лютого 2026 року (а.с. 63-64). Цією ж ухвалою суду клопотання позивача про витребування доказів задоволено. Витребувано від АТ «Універсал Банк» інформацію. 19.12.2025 від АТ «Універсал банк» надійшло повідомлення, відповідно до якого ідентифікацію особи [PERSON] як клієнта банку не здійснено, оскільки РНОКПП, зазначений у запиті, не відповідає РНОКПП, вказаному у посвідчувальному документі, що міститься у банку (а.с. 71-72). Ухвалою Козельщинського районного суду Полтавської області від 22.12.2025 виправлено описку в ухвалі суду від 08.12.2025 (а.с. 74). Від позивача через підсистему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача (а.с. 85, 105). 05 січня 2026 року до суду надійшла витребувана інформація від АТ «Універсал Банк» (а.с. 89-91). Справу розглянуто 04.02.2026 у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Фактичні обставини справи, встановлені судом 11.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (по договору - позикодавець) та відповідачем [PERSON] (по договору - позичальник) було укладено договір позики (на умовах повернення позики у кінці строку позики) № 75525767 (надалі - договір позики), який було підписано електронним підписом позичальника (відповідача), відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора PxRKt5JTXH (а.с. 7). Згідно з п. 1 договору позики за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику») на погоджений умовами договору строк (надалі - «строк позики») шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. У п. 2 договору позики зазначено параметри та умови позики, параметри, порядок і графік повернення позики та сплати процентів, а саме: сума позики - 2200,00 грн; строк позики (строк договору) - 30 днів; процентна ставка (базова) - 1,99 % (фіксована); дата надання позики - 11.05.2021; дата повернення позики (останній день) - 10.06.2021; знижена процентна ставка в день - 0,79 %; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,70 %; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 288,35 %; орієнтовна загальна вартість позики - 2721,40 грн. Проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики (п. 3 договору позики). Відповідно до п. 4.2 договору позики підписанням цього договору позичальник підтверджує, що позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), у тому числі і на умовах фінансового кредиту, розміщені на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ (надалі "правила"), їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація), йому зрозумілі. У п. 11 договору позики зазначено відомості про позичальника, а саме: [PERSON] , [INFO] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ; відомості про паспортні дані; поштова адреса: [ADDRESS] ; тел.: [NUMBER] ; e-mail: [INFO] ; рахунок: [NUMBER] ; електронний підпис одноразовим ідентифікатором: PxRKt5JTXH. Довідкою про ідентифікацію первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтвердив, що клієнт [PERSON] ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України. Ідентифікація клієнта здійснювалась при укладенні договору № 75525767; одноразовий ідентифікатор - PxRKt5JTXH; час відправки ідентифікатора позичальнику - 11.05.2021 08:56:00; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - [INFO] (а.с. 10 на звороті). Відповідно до копії платіжної інструкції від 11.05.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало грошові кошти на платіжний інструмент [NUMBER] у сумі 2200,00 грн (а.с.8). Листом від 29.10.2025 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 9 на звороті) надало інформація щодо даних, які підтверджують видачу на банківські карти клієнтів онлайн-позик, у тому числі:…5) [PERSON] ; РНОКПП - [NUMBER] ; № договору позики - 75525767; № платежу - acaf77ec-c38a-4439-b92e311d98110fbc. Відповідно до листа ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 9) відповідно договору про переказ коштів було здійснено переказ коштів 11.05.2021 у сумі 2200,00 грн отримувач [PERSON] , електронний платіжний засіб [NUMBER] . 12.05.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (по договору - позикодавець) та відповідачем [PERSON] (по договору - позичальник) було укладено додаткову угоду № 75525767 до договору позики (на умовах повернення позики у кінці строку позики) № 75525767 (надалі - додаткова угода), яку було підписано електронним підписом позичальника (відповідача), відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора Ou5NtGNMqk (а.с. 10). Відповідно до п.1. додаткової угоди на підставі звернення позичальника, здійсненого за допомогою засобів інформаційно-телекомунікаційної системи позикодавця, позикодавець збільшує суму наданої позичальнику позики 2200,00 грн на 2800,00 грн. Таким чином, загальний розмір наданої позики становить 5000,00 грн. Згідно з п. . додаткової угоди позичальник розуміє та підтверджує те, що у зв`язку зі збільшенням загального розміру позики, зміниться орієнтовна загальна вартість позики, яка складе 6162,88 грн. Довідкою про ідентифікацію первісний кредитор ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підтвердив, що клієнт [PERSON] ідентифікований Товариством з обмеженою відповідальністю "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" шляхом використання одноразового ідентифікатора, що є аналогом електронного підпису відповідно до вимог законодавства України. Ідентифікація клієнта здійснювалась при укладенні договору №75525767; одноразовий ідентифікатор - PxRKt5JTXH; час відправки ідентифікатора позичальнику - 12.05.2021 19:47:00; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор - [INFO] (а.с. 10 на звороті). Відповідно до копії платіжної інструкції від 12.02.2021 ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» перерахувало грошові кошти на платіжний інструмент [NUMBER] у сумі 2800,00 грн (а.с. 11). Відповідно до листа ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» до ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 12) відповідно договору про переказ коштів було здійснено переказ коштів 12.05.2021 у сумі 2800,00 грн отримувач [PERSON] , електронний платіжний засіб [NUMBER] . Згідно з довідкою АТ «Універсал банк» на ім`я [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , емітовано платіжну карту № [NUMBER] (а.с. 89). Відповідно до виписки за договором (рух коштів по карті) на картковий рахунок [PERSON] відбулося зарахування переказу у сумі 2200,00 грн - 11.05.2021 та 2800,00 грн - 12.05.2021 (а.с. 90-91, 97-98). 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (за договором - клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (за договором - фактор) укладено договір факторингу № 2610 (а.с. 25-29). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу № 2610 за цим договором фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), у розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Згідно з п. 5.2 договору факторингу № 2610 перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього договору. У відповідності до п. 5.4 договору факторингу № 2106 з моменту переходу до фактора прав вимоги відповідно до умов цього договору фактор має право на наступне відступлення прав грошової вимоги будь-якій третій особі. Згідно з актом прийому-передачі реєстру заборгованостей від 26 жовтня 2021 року за договором факторингу № 2610 від 26 жовтня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (фактор) уклали цей акт прийому-передачі реєстру заборгованостей про те, що на виконання п. 5.2 договору факторингу № 2610 клієнт передав, а фактор прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 26.10.2021, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників, і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 30). Відповідно до акту прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованості в електронному вигляді від 26 жовтня 2021 року за договором факторингу № 2610 від 26 жовтня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (фактор) уклали цей акт прийому-передачі про те, що на виконання п. 5.2 договору факторингу № 2610 клієнт передав, а фактор прийняв інформацію, яка надана в електронному вигляді (а.с. 30 на звороті). Відповідно до реєстру прав вимоги від 26.10.2021 № 2 до договору факторингу № 2610 ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 75525767 у загальній сумі 16917,88 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту - 5000,00 грн; заборгованість за відсотками - 11917,88,00 грн (а.с. 31-32). З акту звірки взаєморозрахунків вбачається, що станом на 31.12.2022 відсутня заборгованість ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредиті» (а.с. 32 на звороті). Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2022 відсутня заборгованість ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» перед ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 33 на звороті). 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (за договором - клієнт) та ТОВ «Фінпром маркет» (за договором - фактор) укладено договір факторингу № 030423-ФК (а.с. 35-39). Відповідно до п. 1.1 договору факторингу № 030423-ФК за цим договором фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, у розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), у розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). Згідно з п. 5.2 договору факторингу № 030423-ФК перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається у момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього договору. Згідно з актом прийому-передачі реєстру заборгованостей від 03 квітня 2023 року за договором факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (клієнт) та ТОВ «Фінпром маркет» (фактор) уклали цей акт прийому-передачі реєстру заборгованостей про те, що на виконання п. 5.2 договору факторингу № 030423-ФК, клієнт передав, а фактор прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 03.04.2023, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників, і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 40). Згідно з актом прийому-передачі інформації згідно з реєстром заборгованостей в електронному вигляді від 03 квітня 2023 року за договором факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (клієнт) та ТОВ «Фінпром маркет» (фактор) уклали цей акт прийому-передачі реєстру заборгованостей про те, що на виконання п. 5.2 договору факторингу № 030423-ФК, клієнт передав, а фактор прийняв оригінал реєстру заборгованостей від 03.04.2023, після чого від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників, і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 40 на звороті). З акту звірки взаєморозрахунків вбачається, що станом на 01.11.2024 відсутня заборгованість ТОВ «Фінпром маркет» перед ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» (а.с. 42 на звороті). Відповідно до реєстру заборгованості від 03.04.2023 до договору факторингу № 030423-ФК ТОВ «Фінпром маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за договором № 75525767 у загальній сумі 16917,88 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5000,00 грн; заборгованість за процентами за користування кредитом - 11917,88 грн (а.с. 41-42). Згідно з розрахунком суми заборгованості (а.с. 43-45), виконаним позивачем,сума заборгованості відповідача за період з 11.05.2021 по 19.11.2025 (останній день нарахування процентів 08.09.2021) становить 16884,28 гривень, у тому числі: заборгованість по основному боргу - 5000,00 гривень; заборгованість за процентами - 11884,28 грн. Фактично заборгованість нарахована за період - 121 день, а саме за період з 11.05.2021 по 08.09.2021 з розрахунку 1,99 % у день користування позикою. Застосовані судом норми права та висновки Верховного Суду Згідно зі ч. 1, 2 статті 207 ЦК України (редакції, чинній на момент укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 626 ЦК України (також - ЦКУ) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1048 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем, права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції врегульовано Законом України «Про електронну комерцію». Так, ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (тут та на далі - у редакції, чинній станом на дату укладення договору позики) встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що е електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно зі ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно зі статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України. Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 (справа № 404/502/18), від 09.09.2020 (справа № 732/670/19) дійшов такого висновку: «Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.». У статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (610 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до приписів ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. П. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» передбачає таке: «У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (набрання чинності 24 грудня 2023 року + 30 днів = 23 січня 2024 року), у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинностіЗаконом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.». Тобто у період з 01.03.2020 по 23.01.2024 споживач звільняється законом від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення за кредитним договором. Будь-які платежі, нараховані у вказаний період за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за кредитним договором підлягають списанню кредитодавцем. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦКУ). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦКУ). Відповідно до ст. 517 ЦКУ первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За ст. 518 ЦКУ боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Висновки суду та мотиви прийнятого рішення З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що відповідачем [PERSON] 11.05.2021 було укладено в електронній формі, що згідно зі ч. 2 ст. 639, ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до укладення договору у письмовій формі, договір позики з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (первісний кредитор), відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти (позику) у сумі 2200,00 грн строком на 30 днів, дата повернення коштів - 10.06.2021. 12.05.2021 між відповідачем та первісним кредитором укладено додаткову угоду до договору позики, відповідно до умов якої сторони погодили збільшити розмір позики до 5000,00 грн. Факт укладення договору та додаткової угоди належним чином підтверджено доказами, наданими позивачем. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. Договір, укладений між сторонами в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису) договір між відповідачем та первісним позикодавцем не було б укладено. Так, підписання договору та додаткової угоди відповідачем підтверджується змістом договору та додатку до нього, які містить усю необхідну для ідентифікації особи інформацію, а саме: прізвище, ім`я, по батькові відповідача; дату народження та податковий номер відповідача, номер паспорта, номер телефону; маску банківської картки; адресу місця проживання; електронну адресу. Доказів підписання договору та додаткової угоди від імені відповідача іншими (третіми) особами, у тому числі через вчинення шахрайських дій, відповідачем суду не надано, доказів звернення з даного факту до правоохоронних органів також не надано. Отже, суд уважає, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт укладення договору з додатковою угодою саме відповідачем. Також суд уважає доведеним позивачем та не спростованим відповідачем факт видачі первісними позикодавцем позики у сумі 5000,00 грн (2200,00+2800,00=5000,00 грн) та перерахування коштів саме у такій сумі у день укладення договору та додаткової угоди на картковий рахунок відповідача. Доказів повного погашення відповідачем заборгованості за договором позики перед первісним позикодавцем чи перед позивачем як новим кредитором матеріали справи не містять, відповідачем суду не надано. З цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення основної суми заборгованості за договором позики у сумі 5000,00 грн суд уважає законними, обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на умовах договору. Факт набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором суд також уважає доведеним належними та достатніми доказами. Здійснюючи перевірку розрахунку заборгованості за процентами за користування позикою суд висновує таке. У дослідженому судом договорі позики від 11.05.2021 № 75525767 було встановлено строк користування позикою - 30 днів та відповідна кінцева дата строку позики - 10.06.2021. Через 30 днів сума позики, отримана відповідачем від позикодавця (первісного кредитору), мала б бути повернута повністю. У договорі була встановлена процентна ставка за користування позикою протягом 30 днів (у разі вчасного повернення суми позики), а також процентна ставка за понадстрокове користування позикою, тобто процентна ставка, що нараховувалася на прострочену суму позики. Додатковою угодою до договору сторони змінили лише суму позики, всі ж інші умови договору залишилися без змін. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16) зробила такий уточнений висновок (п. 141): «у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором». Крім того ВП ВС у п. 122-128 цієї постанови роз`яснила таке: «122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 123. Установивши, що умова договору передбачає нарахування процентів як міри відповідальності після закінчення строку кредитування, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 124. Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.03.2019 у справі № 5017/1987/2012 (на неврахування якої судом апеляційної інстанції посилається АТ «МР Банк») суд здійснив відповідне тлумачення умов кредитного договору. 125. Зокрема, суд установив, що кредитним договором були передбачені проценти за неправомірне користування кредитом - це плата, яка встановлюється банком за користування кредитом після настання строку його погашення та сплачується позичальником у розмірі та у строки, передбачені договором. При сплаті процентів за неправомірне користування кредитом проценти за користування кредитом не сплачуються. У випадку порушення позичальником установленого пунктом 2.2 договору строку погашення отриманого кредиту позичальник надалі сплачує проценти за неправомірне користування кредитом виходячи із процентної ставки у розмірі 36 % річних, порядок нарахування та сплати яких встановлюється згідно з пунктами 3.3, 3.4 цього договору (пункти 42, 43 вказаної вище постанови). 126. Здійснивши тлумачення умов кредитного договору, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку, що банк не позбавляється права на отримання належних йому процентів за неправомірне користування кредитом, оскільки ці проценти охоплюються диспозицією норми частини другої статті 625 ЦК України (пункт 50 вказаної вище постанови). 127. Тобто у справі № 5017/1987/2012 сторони чітко та недвозначно визначили, що поза межами строку кредитування позичальником сплачуються проценти, які при цьому не є процентами за «користування кредитом», а є відповідальністю за порушення зобов`язання, та погодили їх розмір. Установивши зазначене, суд дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення таких процентів. 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).». У даній справі, що вирішувалася судом, чітко та недвозначно вбачається, що умови договору позики передбачають нарахування процентів як плати за правомірне користування позикою (30 днів) та як міри відповідальності після настання строку погашення позики, тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання, слід застосовувати як статтю 625 ЦК України, так і інше законодавство, яке регулює наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Про таке свідчать і відповідні формулювання умов договору про сплату процентів («процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день»). З доказів, наданих позивачем та досліджених судом, які зазначені вище у розділі «Фактичні обставини…» вбачається, що загальна сума позики за договором становить 5000,00 грн; строк правомірного користування позикою - 30 днів; договірна дата повернення позики - 10.06.2021, процентна ставка базова у день 1,99 %; знижена процентна 0,79 %; ставка за понадстрокове користування позикою - 2,7 %. З наданого позивачем розрахунку заборгованості встановлено, що проценти нараховувалися у сумі 43,78 грн (12.05.2021 у день отримання другого траншу позики) та 99,50 грн за один день користування позикою, тобто 1,99 % від суми позики щодня. Саме такий розмір процентів передбачено договором за правомірне користування позикою протягом 30 днів до 10.06.2021. Проте такі проценти нараховувалися до 08.09.2021, а не до 10.06.2021, як це передбачено договором, тобто поза межами договірного строку правомірного користування позикою. Сума процентів за правомірне користування позикою за договором буде складати - 2929,28 грн, як про це домовилися сторони, укладаючи договір. Решта сума процентів, пред`явлена до стягнення, - 8955,00 грн (11884,28 - 2929,28 = 8955) - проценти, нараховані на прострочену суму позики поза межами строку, встановленого договором позики. Чинна редакція Закону України «Про захист прав споживачів» звільняє відповідача як споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення за кредитним договором/договором позики у період з 01.03.2020 по 23.01.2024. Будь-які платежі, нараховані у вказаний період за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за договором позики підлягають списанню кредитодавцем та примусовому стягненню не підлягають. Отже, суд уважає, що відповідач на підставі п. 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» звільняється від відповідальності перед первісним позикодавцем, а відповідно й перед позивачем як правонаступником, за прострочення виконання зобов`язань за договором позики; звільняється від обов`язків сплачувати позикодавцю інші платежі (проценти за період прострочення). Той факт, що проценти за понадстрокове користування позикою нараховувалися за базовою ставкою, а не за підвищеною, правового значення не має. Доказів пролонгації строку дії договору позивачем не надано. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» (на умовах повернення позики в кінці строку позики), затверджені рішенням загальних зборів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 11.02.2021 (а.с. 13-23),які долучені до матеріалів справи, суд не бере до уваги як доказ наявності договірних умов автопролонгації, оскільки позивачем не доведено, що вони є складовою договору, а саме те, що вони укладені в один день, тобто в день підписання відповідачем договору позики, і відповідач розумів, що саме ці Правила він мав на увазі, підписуючи договір позики. Крім того, посилання позивача на п. 6.5 Правил є безпідставним, адже з положень цього пункту тільки підтверджується те, що після настання строку повернення позики проценти нараховуються за кожен день «понадстрокового користування позикою». 90 днів, про які йдеться у п. 6.5 Правила - це не строк автопролонгації строку дії договору чи повернення позики, а граничний строк, протягом якого є можливим нарахування процентів на прострочену позику «за понадстрокове користування позикою». Тобто умови Правил зайвий раз підтверджують той факт, що після 10.06.2021 (договірної дати повернення позики) проценти нараховувалися на підставі ст. 625 ЦК України. Отже, за договором позики сума процентів 8955,00 грн (11884,28 - 2929,28 = 8955) за період з 11.06.2021 по 08.09.2021 нарахована первісним позикодавцем та пред`явлена до стягнення позивачем неправомірно. Така сума процентів, нарахована на прострочену заборгованість поза межами строку позики, підлягала списанню позикодавцем, а обов`язок відповідача по сплаті процентів, нарахованих за понадстрокове користування позикою, припинився без його виконання. Відповідно, у задоволенні вимог у цій частині суд відмовляє за безпідставністю. Підсумовуючи все викладене вище суд уважає такими, що є доведеними, обґрунтованими та підставними позовні вимоги у частині стягнення позивачем з відповідача суми заборгованості за договором позики у загальному розмірі 7929,28 грн (5000,00 (тіло позики) + 2929,28 (проценти за правомірне користування позикою)). У задоволенні решти позовних вимог на суму 8955,00 (116884,28 - 7929,28 = 8955) суд відмовляє за безпідставністю. Розподіл судових витрат Згідно зі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору у сумі 2422,40 грн (а.с. 1, 2). З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково (46,96 % від ціни позову), суд на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме - 1137,55 грн (2422,40 х 46,96 % = 1137,55). Крім того позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4500,00 грн, на підтвердження яких надав відповідні докази. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України). У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 1) договір про надання правничої допомоги від 28 серпня 2025 року № 25-08/25/ФП, укладений між адвокатом Ткаченко Юлією Олегівною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (клієнт) (а.с. 46-48), відповідно до умов якого правнича допомога, що надається за цим договором, полягає у здійсненні адвокатом комплексу заходів, спрямованих на стягнення належної до сплати клієнту заборгованості боржників за договорами позики, право вимоги за якими належить клієнту, у судовому порядку, а також у здійсненні захисту прав та інтересів клієнта, пов`язаних із стягненням заборгованості з боржників у спорах, що виникли внаслідок заходів, вжитих як клієнтом, так і адвокатом, по стягненню заборгованості у судовому порядку (п. 1.1); за послуги, надані адвокатом, клієнт протягом 10 календарних днів з моменту підписання акту про приймання-передачі наданої правничої допомоги (додаток № 2 до цього договору) та отримання від адвоката відповідного рахунку, сплачує винагороду на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі наданої правничої допомоги шляхом безготівкового перерахування клієнтом на поточний рахунок адвоката, вказаний у цьому договорі (п. 4.2); 2) акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги, відповідно до якого клієнт передав, а адвокат прийняв на себе зобов`язання надати правничу допомогу щодо справ, у тому числі щодо [PERSON] (а.с. 50 (на звороті) - 51); 3) витяг з акту приймання - передачі наданої правничої допомоги від 06.10.2025 № 3-П за договором про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року № 25.08.2025 (а.с. 50), відповідно до якого за надані послуги з правничої допомоги клієнт сплачує адвокату винагороду, у тому числі й за надання правничої допомоги за позовом до [PERSON] у розмірі 4500,00 грн, яка складається зі: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів (у разі відсутності у клієнта необхідних документів/доказів, адвокат збирає їх самостійно шляхом направлення адвокатських запитів) по малозначних справах для формування позовної заяви - 500,00 грн; підготовка/складання та направлення/подача однієї позовної заяви до боржника за договором позики у малозначних справах, за необхідності інших заяв по суті справи, в електронній формі за посередництвом Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, в тому числі представництво інтересів клієнта в суді (адвокат самостійно подає позовну заяву від імені клієнта, представляє інтереси як представник клієнта) - 4000,00 грн; 4) платіжну інструкцію кредитового переказу коштів від 15.10.2025 № 57999275.1, відповідно до якої ТОВ «Фінпром Маркет» сплатило адвокату Ткаченко Юлії Сергіївні суму за актом приймання наданої правничої допомоги від 06 жовтня 2025 року за договором про надання правничої допомоги від 25 серпня 2025 року № 25-08/25-ФП (а.с. 52). Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Згідно зі п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження розміру понесених ним витрат на правничу допомогу у строки, що передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у тому числі: розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката, договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі правничих послуг та докази на підтвердження фактичної сплати суми гонорару. Такі докази завчасно були направлені відповідачу. Відповідач клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не заявляв. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги частково (46,96 % від загального розміру позовних вимог), то на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141, 137 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені позивачем, на оплату правничої допомоги у сумі 2113,20 грн (4500,00 х 46,96 % = 2113,20).

Outcome: partial