Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач ТОВ «Юніт Капітал» 27.10.2025 звернулося до Володимирського міського суду Волинської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, який обґрунтовує тим, що 22.10.2024 між ТОВ «Макс кредит» та відповідачем укладено Кредитний договір № 00-10029655 на суму 6 600,00 грн. Відповідач приєдналася до умов Кредитного договору шляхом введення одноразового ідентифікатора 78163, що відповідно до вимог законодавства визнається належним та допустимим способом підтвердження волевиявлення сторони на укладення правочину. Після вчинення акцепту Позичальником, Кредитодавцем на Кредитний договір накладено кваліфікований електронний підпис уповноваженої особи із кваліфікованою електронною позначкою часу. Вказує, що на виконання умов Кредитного договору 22.10.2024 первісний кредитор ініціював переказ коштів безготівковим зарахуванням через ТОВ «ПРОФІТГІД» на платіжну картку № [NUMBER] , що в свою чергу, свідчить доказом того, що відповідач прийняла пропозицію кредитодавця. Кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, що підтверджується повідомленням ТОВ «ПРОФІТГІД». 16.04.2025 між Первісним кредитором та позивачем - ТОВ «Юніт Капітал» укладено Договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» відступлено право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором № 00-10029655. Крім того, зазначає, що при укладенні Кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого електронного Кредитного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У період відступлення права грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором між кредиторами, розмір заборгованості за цим договором на момент кожного відступлення права вимоги зазначався у Реєстрі боржників. Позивач не здійснював жодних нарахувань за Кредитним договором. Станом на дату подання позовної заяви на рахунки позивача не надходило жодного платежу на погашення заборгованості відповідача за кредитним договором. Загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 18 500,90 грн, яка складається з: 6 600,00 грн заборгованість по тілу кредиту; 9 150,90 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 2 750,00 грн заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи). Зважаючи на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 00-10029655 в розмірі 15 750,90 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Ухвалою судді Володимирського міського суду Волинської області від 29.10.2025 року цивільну справу за вищевказаною позовною заявою передано за підсудністю до Нововолинського міського суду Волинської області. Ухвалою судді Нововолинського міського суду Волинської області від 24.11.2025 року на підставі вказаної позовної заяви відкрито провадження у справі та справу призначеного до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» у судове засідання не з`явилася, в пункті 4 прохальної частини позовної заяви просила суд розгляд справи здійснювати у відсутності представника позивача і у випадку неявки в судове засідання відповідача, у визначені судом дату та час, просила ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів (а.с. 5 на зворотному боці). Відповідач [PERSON] правом подати відзив не скористалася, в судове засідання не зявилася. Відповідно до вимог статті 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленою, судовий виклик за зареєстрованим місцем проживання не вручений через відсутність адресата. Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 в справі № 911/3142/19 сформував правову позицію, згідно з якою направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Датою рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частина пята статті 268 ЦПК України) 03.02.2026 року. Дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи та оцінивши надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності у їх взаємозв`язку, суд дійшов переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 22.10.2024 між ТОВ «Макс Кредит» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредитної лінії № 00-10029655 (а.с. 23-27). За умовами договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит у національній валюті у формі Кредитної лінії на умовах, передбачених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію, а також виконати інші обов`язки, передбачені Договором (п. 1.1. Договору) Відповідно до п. 1.2, 1.3 Договору сума ліміту кредитної лінії (Сума кредиту) складає: 5 500,00 гривень. Тип Кредиту кредитна лінія (безвідклична). Цільове призначення Кредиту (мета отримання Кредиту): на споживчі потреби. Строк дії кредитної лінії (Строк кредитування): 360 календарних днів. Позичальник зобов`язаний повернути Суму кредиту Кредитодавцю в останній день Строку кредитування (дата остаточного повернення кредиту)- «17» жовтня 2025 р. згідно умов пункту 3.5 цього Договору. Відповідно до п. 1.4. Договору позичальник зобов`язаний здійснювати оплату нарахованих процентів в Періодичну дату оплати процентів, а саме: «16» листопада 2024 р., та на кожний 25 день після цієї дати протягом Строку кредитування. Дата повернення кредиту, Періодичні дати оплати процентів та дата сплати Комісії зазначаються в Графіку платежів, який міститься в Додатку 1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною. У разі, якщо Позичальник виконав зобов`язання по сплаті процентів не пізніше наступного дня за днем Періодичної дати оплати процентів, то він вважатиметься таким, що виконав свої зобов`язання по сплаті платежу належним чином, а проценти за цим Договором продовжуватимуть нараховуватися згідно умов цього Договору. Відповідно до п. 1.5 Договору, тип процентної ставки фіксована. Стандартна процента ставка складає 0,94% (нуль цілих 94 сотих) від Суми кредиту за кожний день користування Кредитом, застосовується у межах Строку дії кредитної лінії, зазначеного в пункті 1.3. цього Договору. Відповідно до п. 1.6 Договору Кредитодавець одноразово нараховує Комісію за надання кредиту у розмірі 20,00% від Суми кредиту, що складає: 1 100,00 грн., яку Позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених пунктом 3.5 цього Договору. Орієнтовна загальна вартість Кредиту за Стандартною процентною ставкою на дату укладання цього Договору становить 25 212,00 грн. (п. 1.9 Договору, а.с. 23 на зворотному боці). Кредитодавець зобов`язаний надати Кредит у дату надання/видачі Кредиту: "22" жовтня 2024 р. Сума Кредиту перераховується Кредитодавцем в сумі 5 500,00 грн. на рахунок Позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) [NUMBER] . Кредитодавець не стягує комісію за перерахування платежів, які сплачуються Позичальником при погашенні заборгованості/сплаті платежів, при цьому така комісія може стягуватися банками та/або платіжними установами за допомогою яких здійснюється погашення (п. 2.8, 2.9 Договору, а.с. 24). Відповідно до п. 6.4 Договору у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань за цим Договором, Сума кредиту за яким не перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, Кредитодавець має право нарахувати, а Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитодавцю неустойку у вигляді штрафу в такому порядку: на другий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 275,00 грн.; на п`ятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 550,00 грн.; на десятий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 8 255,00 грн.; на двадцять перший день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 550,00 грн.; на сороковий день невиконання та/або неналежного виконання зобов`язання штраф у розмірі - 550,00 грн. (а.с. 26). Кредитний договір підписано позичальником електронним підписом за допомогою одноразового персонального ідентифікатора 78163 (а.с .27). Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Приписами статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою статті 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України). За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Кредитодавець ТОВ «Макс Кредит» 22.10.2024 перерахував Позичальнику грошові кошти за Договором в сумі 5 500,00 грн. на банківську картку відповідача № [NUMBER] , що підтверджено у справі довідкою ТОВ «ПРОФІТГІД» (порядковий № 1064 додатку) та інформацією про перерахування коштів на картку № [NUMBER] , наданою ТОВ «Макс Кредит» (а.с. 36-39). Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами виникли договірні зобов`язання, які випливають з договору, ними дотримано письмову форму укладення договорів, ці договори укладено відповідно до вимог ст. 639 та ст. 1054 ЦК України, оскільки передача грошей відбулася і сторонами договору досягнуто згоди відносно всіх його істотних умов. Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Відповідно до розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку за Кредитним договором № 00-10029655 від 22.10.2024, заборгованість відповідача [PERSON] станом на 16.04.2025 становить 15 750,90 грн, яка складається з: 5 500,00 грн. заборгованість за основним зобов`язанням; 9 150,90 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами; 1 100,00 грн. сума заборгованості за нарахованими комісіями. Крім того, відповідачу нараховано 2 750,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (пеня, штрафи), (а.с. 57-58). Отже, судом встановлено, що первісний кредитор повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит. Однак, отримавши кредитні кошти за вказаним договором, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула у передбачений договором строк тіло кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). Відповідно до положень статтей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 16.04.2025 між Первісним кредитором та позивачем укладено Договір факторингу № 16042025-МК/ЮнітКапітал, відповідно до умов п. 2.1 якого в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, Фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а Клієнт зобов`язався відступити Факторові права за укладеними кредитними договорами згідно реєстру боржників, в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги (а.с. 46). Відповідно до п .2.2. договору факторингу, перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно боргів, та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора права вимоги відповідно до Реєстру боржників та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 46). Відповідно до реєстру боржників від 16 квітня 2025 року (а.с. 53-54), ТОВ «Юніт Капітал» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 00-10029655 на кошти в розмірі 15 750,90 грн. Оскільки на підставі вказаного договору факторингу відбулась заміна первісного кредитора на ТОВ «Юніт Капітал», тому останній вправі заявляти вимоги до відповідача про повернення кредитної заборгованості за кредитним договором. Відповідач у справі не мала жодних перешкод для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунки первісного кредитора, і таке виконання було б належним в розумінні вимог ст. 516 ЦК України. Натомість, всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконала свого зобов`язання. Після відступлення позивачу прав грошової вимоги до відповідача, остання не здійснила жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ані на рахунки ТОВ «Юніт Капітал», ані на рахунки попереднього кредитора - ТОВ «Макс кредит». При ухваленні рішення у справі суд бере до уваги те, що вказаний договір укладений між відповідачем та відповідною фінансовою установою, що містить суму основного зобов`язання, відсотки за користування грошовими коштами, строк їх повернення та нарахування. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що за умовами кредитного договору відповідач отримала кредитні кошти та користувалася ними, однак їх у встановлені строки не повернула, та враховуючи правові висновки Верховного Суду у постановах від 05.03.2023 у справі № 910/4518/16, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, суд переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 00-10029655 в заявленому розмірі 15 750,90 грн. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат. Разом з тим, до часткового задоволення підлягають вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу. Відповідно до ст. 133 ч. 1, 3 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. 10 вересня 2025 між ТОВ «Юніт Капітал» та адвокатським бюро «Соломко та партнери» укладено договір про надання правничої допомоги № 10/09/25-02 (а.с. 60-61), а також 11.09.2025 року укладена додаткова угода № 25770872394 до вищевказаного договору, відповідно до п. 1 якого адвокатське бюро прийняло на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту з питань, що відносяться до юрисдикції судів всіх інстанцій у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 00-10029655, укладеним з позичальником [PERSON] (а.с. 62). Згідно акту від 01.10.2025 року приймання-передачі наданих послуг за вказаним договором, сума витрат на правничу допомогу складає 7 000,00 грн. (а.с. 63). Частиною 8 ст.141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд бере до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). ЄСПЛ наголошує на необхідності об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). Суд керується тим, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, оскільки цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50цс24. Стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова Верховного Суду від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17). Отже, суд з власної ініціативи перевіряє, чи є судові витрати, зокрема неминучими, реальними, розумними, пов`язаними з розглядом справи, фактично понесеними, пропорційними. Суд зазначає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній малозначній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих ним послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають становити 4 000 грн, які слід стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

Outcome: approved