Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказав, що між ним та відповідачем встановилися фактичні відносини з приводу надання послуг з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] де відповідальним квартиронаймачем є [PERSON] на ім`я якої відкрито особовий рахунок № [NUMBER] . Проте вчасно та у відповідному розмірі оплата послуг позивача споживачем не здійснювалась, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі 36876,21 грн, з якої: сума основного боргу - 33038,45 грн. за період з січня 2011 по червень 2025; інфляційне збільшення - 3400,24 грн за період з 07.2018 по 01.2022; 3% річних - 437,52 грн за період з 07.2018 по 01.2022, яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, а також судові витрати. Відповідач надала заперечення на позов, де зазначила, що довіреність не державної форми та не засвідчена нотаріусом, директор позивача інший, послуги водопостачання та водовідведення намальовані, також просить застосувати строк позовної давності. Крім цього, відповідач надала клопотання про повернення позову без розгляду, де зазначила що приєднання до договору між нею та позивачем незаконні та потребують відхилення. Договір між нею та позивачем укладено ще у 2002 році та оплата була за 1 людину, за неї. За адресою: [ADDRESS] проживає 1 людина, але водними ресурсами не користується у повному обсязі, відрізано від газу, тому гарячої води немає з 2015 року. З 12.02.2025 квартира [ADDRESS] стоїть з перекритим вентилем (без води) аварійною службою 736-10-02, бо зроблено диверсію з різким підвищенням тиску водопостачання в ніч з 11 на 12 лютого 2025 року і вийшов зі строю фільтр. Заборгованості з 1990- років, 2000-х років до 2011 по квартирі за адресою: [ADDRESS] , не було. Але «послуги» водо- і водовідведення у 1990-2000-х роках нібито послуги, уся вода та водовідвід у підвалі, по стінах цвіль та неприємний запах. У зв`язку з цим просить повернути позов без розгляду та компенсувати моральну та матеріальну шкоду квартирі [ADDRESS] та усім квартирам [ADDRESS] та [ADDRESS] . ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи Сторони до судового засідання не з`явилися, повідомлені відповідно до ЦПК України про час та місце розгляду справи. Представником позивача надана заява про розгляд справи без її участі, на позові наполягає та надані пояснення, де зазначено, що за адресою: [ADDRESS] будь-яких обмежень в наданні послуг КП «Дніпроводоканал» ДМР не здійснювалося. Зазначає, що протягом всього часу нарахування за послуги водопостачання та водовідведення, проводилися на одну особу, а не на 2 або 3, що вбачається з доданого розрахунку. Також вказує, що 02.01.2025 їй була видана довіреність діючим на той момент директором Ю. Гамазинським. Призначення нового директора підприємства від 04.07.2025 не скасовує або анулює таку довіреність. Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді від 20.08.2025 відкрито провадження по справі та вирішено розглядати її за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторонам встановлено строк на подання заяв по суті справи. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Судом встановлено, що предметом господарської діяльності КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради є, зокрема, надання послуг водопостачання та водовідведення, про що зазначено у п. 2.2.1 Статуту Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням міської ради від 21.02.2024 №79/47. Місце проживання відповідача за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується особовим рахунком та заявою відповідача. На ім`я [PERSON] для оплати послуг із водопостачання та водовідведення Комунальним підприємством «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради відкрито особовий рахунок № [NUMBER] , що вбачається з довідки на особовий рахунок за адресою: [ADDRESS] , де також зазначено про те, що в квартирі наявна 1 зареєстрована особа. Згідно із наявними в матеріалах справи довідкою та розрахунком заборгованості по особовому рахунку, оформленому на ім`я [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , у споживача послуг з водопостачання та водовідведення наявна заборгованість станом на 30.06.2025 в розмірі 36876,21 грн, з якої: сума основного боргу - 33038,45 грн. за період з січня 2011 по червень 2025; інфляційне збільшення - 3400,24 грн за період з 07.2018 по 01.2022; 3% річних - 437,52 грн за період з 07.2018 по 01.2022. Згідно Акту позивача № 041619 від 08.10.2025, згідно звернення абонента був вихід на дільницю для обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] , двері не відчинили. V. Оцінка суду За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних права та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Статтею 509 ЦК України передбачене, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.ст. 319, 321 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами ст.ст. 64, 67, 68 ЖК України, наймачі повинні своєчасно та в повному обсязі вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За змістом ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» споживачі питної води зобов`язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що позивач надавав послуги з водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] , в свою чергу користувач наданих послуг був зобов`язаний сплачувати за ці послуги грошові кошти відповідно до норм та тарифів, що діяли у відповідний період, якщо він фактично користувався ними. Відповідно до ч.ч. 1, 4, 6 ст. 27Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у разі ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості комунальних послуг споживач має право викликати виконавця комунальних послуг (його представника) для перевірки кількості та/або якості наданих послуг. За результатами перевірки якості надання комунальних послуг або якості послуг з управління багатоквартирним будинком складається акт-претензія, який підписується споживачем та виконавцем комунальної послуги або управителем (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком). У разі неприбуття виконавця комунальної послуги або управителя (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) в установлений строк або необґрунтованої відмови підписати акт-претензію такий акт підписується споживачем, а також не менш як двома споживачами відповідної послуги, які проживають (розташовані) в сусідніх будівлях (у приміщеннях - якщо послуга надається у багатоквартирному будинку), і надсилається виконавцю комунальної послуги або управителю (щодо послуги з управління багатоквартирним будинком) рекомендованим листом. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] підключений до системи водопостачання та водовідведення. Жодних Актів-претензій щодо неналежної якості або не постачання води чи не здійснення водовідведення, відповідачем не надано. За приписами ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Загальна позовна давність поширюється на всі вимоги, за винятком тих, для яких законом установлений інший (довший чи коротший) період часу для реалізації права на судовий захист (спеціальний строк). У силу ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, суд звертає увагу, що 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12.03.2020 до 31.07.2020, згідно з постановою КМУ від 20.05.2020 №392, враховуючи зміни, внесені постановою КМУ від 17.06.2020 №500. Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою КМУ від 22.07.2020 №641, враховуючи зміни, внесені постановами КМУ від 26.08.2020 №760, від 13.10.2020 №956, від 09.12.2020 №1236. В подальшому, дію карантину продовжено з 19.12.2020 до 31.08.2022 згідно з постановою КМУ від 09.12.2020 №1236, враховуючи зміни, внесені постановами КМУ від 17.02.2021 №104, від 21.04.2021 №405, від 16.06.2021 №611, від 11.08.2021 №855, від 22.09.2021 №981, від 15.12.2021 №1336, від 23.02.2022 №229, від 27.05.2022 №630. Згідно п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З 04.09.2025 вказана норма не діє на підставі Закону України Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності № 4434-ХІ від 14.05.2025. З 24.02.2022 по теперішній час в країні діє воєнний стан, позивач звернувся до суду з позовом 18.07.2025. Оскільки з 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені, у т.ч. ст.ст. 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, слід визнати таким, що трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості позивачем пропущений за період з січня 2011 до квітня 2017. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за теплову енергію з квітня 2017 по червень 2025 у сумі 27776,73 грн. (33038,45 - 5261,72), де 5261,72 грн. - заборгованість станом на 31.03.2017. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховним Судом у постанові від 18.05.2020 у справі №176/456/17 викладений висновок, згідно якого «Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Суд зазначає, що за змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті). А в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Таким чином вирішуючи спір в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України, суд виходить із того, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та 3% річних не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Аналогічний висновок було викладено у постанові ВС від 30.01.2019 у справі №922/175/18, де зазначено, що формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягає стягненню: заборгованість станом на 30.06.2025 в розмірі 31614,49 грн, з якої: сума основного боргу - 27776,73 грн. за період з квітня 2017 по червень 2025; інфляційне збільшення - 3400,24 грн за період з 07.2018 по 01.2022; 3% річних - 437,52 грн за період з 07.2018 по 01.2022. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задовольняються судом частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам в сумі 2588,03 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 11, 215, 257, 509, 525, 625, 634 ЦК України, ст.ст. 64, 67, 68, 160 ЖК України, Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про питну воду та питне водопостачання» та

Outcome: partial