Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

У липні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Кредит Капітал» звернулося доКам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.10.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №4231264, згідно з умовами якого відповідач отримав 20000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. ТОВ «Мілоан» умови Кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму. Однак відповідач зі свого боку не виконав умов Кредитного договору. Відповідно до умов кредитного договору, 23.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022 р. Згідно умов даного Договору відбулося відступлення права вимоги і за Кредитним договором № 4231264 від 09.10.2021 року, що укладений між ТОВ «Мілоан» та відповідачем. Сума заборгованості відповідача становить 48647,93 грн., відповідно до Витягу з реєстру Боржників до Договору відступлення прав вимоги №76-МЛ від 29.09.2021 р., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 19167 грн., прострочена заборгованість за сумою відсотків за становить 28080,93 грн., прострочена заборгованість за комісією становить 1400 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) заборгованість за Кредитним договором № 4231264 від 09.10.2021 року, в сумі: 48647,93 грн., на користь ТзОВ Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»(ЄДРПОУ 35234236, адреса: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, IBAN: [NUMBER] в АТ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК», МФО 300614), а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. УхвалоюКам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 04 серпня 2025 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. 12.09.2025 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Цвігун Т.С. через електронний суд надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить суд позовні вимоги задовольнити частково з підстав того, що дійсно 09.10.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] було укладено кредитний договір №4231264 про надання коштів споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису). Відповідно до умов даного кредитного договору відповідачу були надані грошові кошти у розмірі 20000 грн. на споживчі потреби строком кредитування на 30 днів, із застосуванням процентної ставки 0,88 процентів в день. Дані грошові кошти були перераховані на картковий рахунок відповідача. Відповідно до укладеного договору відповідач до 08.11.2021 повинен був повернути 26680, 00 грн., зазначена сума складається: 20 000 тіло кредиту, проценти за користування кредитом 5280,00 грн., комісія за надання кредиту: 1400,00 грн. Відповідач частково повертав отримані грошові кошти, а тому в частині стягнення з нього заборгованості по за сумою кредиту у розмірі 19167 грн. - позовні вимоги він не визнає. Також відповідачем була сплачені грошові кошти у розмірі 908 грн., які були зараховані позивачем як сплата за процентів за кредитом. А тому відповідач в частині стягнення процентів за кредитом визнає в сумі 4372 грн., яка становить різницю між нарахованим процентами 5280,00 грн. та сплаченим розміром 908 грн. При цьому відповідач не погоджується із сумою заборгованості по процентам зазначеною позивачем у розмірі 28080,93 грн., оскільки відповідач не висловив протягом 30 днів користування кредитом свого бажання на продовження користуватися ним, будь-яких дій щодо його продовження відповідачем не було здійснено, а тому підстав для нарахування та стягнення з відповідача процентів за користування кредитом в інший строк, ніж до 08.11.2021 року не має. Також в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати комісії у розмірі 1400 грн. вимоги також не можуть бути задоволені, оскільки позивач, зазначаючи як підставу стягнення даних грошових коштів - це нарахування комісії, фактично не обґрунтував жодним чином з чого складається дана комісію, за які види послуг конкретно стягуються вказані грошові кошти та за який період. Ураховуючи, що кредитор не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату комісію за надання кредиту є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 5 ЗУ «Про споживче кредитування». Також, при зверненні до суду із даним позовом позивач просить стягнути на його користь понесені судові витрати, які складаються з: 7000 грн. - витрати на професійну правничу допомогу. Щодо стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн., то вважає, що у разі, якщо суд прийде до переконання щодо можливості стягнення з відповідача вказаних витрат, то зазначений розмір підлягає до зменшенню, виходячи з наступного. Так,розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Слід зазначити, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Із врахуванням вищезазначеного, у разі задоволення/часткового задоволення позову в частині вирішення стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, на підставі ст.137 ЦПК України просить зменшити витрати на надання професійної правничої допомоги відповідно до об`єму та характеру надання правничої допомоги та розміру задоволення позовних вимог до 1000 гривень. 02.10.2025 року від представника позивач адвоката Усенко М.І. через систему електронний суд надійшов відповідь на відзив відповідача, згідно якого якого 09.10.2021 року між фізичною особою позичальником: [PERSON] та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №4231264, згідно з умовами якого відповідач отримав 20 000.00 грн. Відповідно до договору про споживчий кредит №4231264 від 09.10.2021 року: 1.2. Сума (загальний розмір) кредиту становить 20000.00 грн. у валюті: Українські гривні. 1.3. Кредит надається строком на 30 днів з 09.10.2021 (строк кредитування). 1.4. Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 08.11.2021 року. Відповідно до вищезазначених пунктів кредитного договору, для здійснення пролонгації на стандартних (базових) умовах відповідачеві потрібно продовжувати користуватися кредитними коштами після визначеного строку кредитування після 08.11.2021 року. Тому твердження відповідача щодо того, що проценти не можуть бути нараховані після 08.11.2021 р., бо таке нарахування здійснюється поза межами строку кредитування не варте уваги, оскільки позичальником було здійснено продовження строку кредитування відповідно до п.2.3.1.2.Відповідно до п.1.5.1 Договору про споживчий кредит №4231264 від 09.10.2021 року, комісія за надання кредиту: 1400.00 грн., яка нараховується за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту одноразово . Також варто зауважити, що ТзОВ Фінансова Компанія «Мілоан» не банк, а небанківська (фінансова) установа, відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, та не має обов`язку формувати документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність». Законом України «Про споживче кредитування» не забороняється встановлювати в договорі комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, до договору про споживче кредитування може бути включена умова щодо сплати комісії за надання кредиту. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за його відсутності. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися; від представника відповідача [PERSON] адвоката Цвігун Т.С. через канцелярію суду надійшла заява в якій вона просила розгляд справи здійснювати у її відсутність, позовні вимоги задовольнити частко з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Судом на підставі наданих матеріалів встановлено, наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 09.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №4231264. Договір підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що не заперечується відповідачем у поданому відзиві на позову наяву. Згідно предмету договору, Кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3 договору надати позичальнику грошові кошти (фіксований кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4 Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором. Відповідно до п.1.2-1.4 кредитного договору сума кредиту становить 20000 грн. Кредит надається строком на 30 днів з 09.10.2021 року (строк кредитування). Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та проценті за користування кредитом 08.11.2021 року. Відповідно до п.1.5 кредитного договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування тіла кредиту) складають 6680 грн. в грошовому виразі та 3,232 грн. відсотків річних у процентному значенні і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтована загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 26680 грн. Пунктом 1.5.1 Договору передбачено, що комісія за надання кредиту: 1400 грн., яка нараховується за ставкою 7.00% від суми кредиту одноразово. Згідно пункту 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 5280 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.6-1.7 Кредитного договору визначено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2, 2.3 цього договору. Додаток №1 до Договору про надання споживчого кредиту №4231264 від 09.10.2021 року містить графік платежів, відповідно до якого встановлено кількість платежів, їх розмір та періодичність внесення позичальником з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, зокрема надана сума кредиту в розмірі 20 000 грн., сплата відсотків за період з 09.10.2021 року по 08.11.2021 року становить 5280 грн. та комісія за надання кредиту в розмірі 1400 грн., що на загальну суму становить 26680 грн. Позивачем надано паспорт споживчого кредиту №4231264 від 09.10.2021 року, в якому зазначені умови кредитування, інформацію щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту тощо. Відповідно до анкети-заяви на кредит №4231264 від 09.10.2021 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» погоджені умови кредитування по заявці №4231264, згідно якої сума наданого кредиту становить 20000 грн., строк кредиту 30 днів з 09.10.2021року по 08.11.2021 року, сума до повернення кредиту 26680 грн., яка складається з комісії за надання кредиту в розмірі 1400 грн., нараховується одноразово за ставкою 7.00 відсотків від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом 5280 грн., нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Платіжним дорученням №58297908 від 09.10.2021 року підтверджено перерахування коштів ТОВ «Мілоан» у сумі 20 000 грн. [PERSON] згідно з договором №4231264. 01.12.2025 року за вх.№38918/25 до суду надійшли витребувані докази (інформація) від АТ КБ «Приватбанк України» з яких слідує, що на ім`я [PERSON] РНОКПП [NUMBER] в Банку емітовано банківську платіжку карту№ [NUMBER] . Відповідно до виписки про рух грошових коштів 09.10.2021 року на картковий рахунок відповідача було зараховано 20 000 грн. від ТОВ «Мілоан». Довідкою про ідентифікацію підтверджено, що [PERSON] уклав договір №4231264 від 09.10.2021 року за допомогою одноразового ідентифікатора L99617 від 09.10.2021 року, номер телефону на який відправлено одноразовий ідентифікатор +380968588851. Відповідно до відомостей про нарахування та погашення кредиту ТОВ «Фінансова компанія «Кредит капітал», виписки з особового рахунка за кредитним договором №4231264 від 09.10.2021 заборгованість [PERSON] складає 48647,93 грн., з яких: 19167,00 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 28080,93 грн. - сума заборгованості за відсотками та 1400 грн. заборгованість за комісією. Відповідач станом на дату звернення позивачем до суду не виконав своїх зобов`язань перед кредитором, доказів протилежного суду не надав. Відповідно до п.3.2.6 Кредитного договору №4231264 від 09.10.2021 року Товариство має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди позичальника. 23.02.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги №81-МЛ, згідно з умовами якого кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (Портфель заборгованості). Пунктом 6.2.3 договору відступлення прав вимоги передбачено, права вимоги переходять до нового кредитора у день здійснення фінансування на користь кредитора у повному обсязі в сумі, вказаній в п.7.1 цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості. Відступлення прав вимоги здійснюється без згоди боржників (п.6.2.4). Із матеріалів справи вбачається, що 23.02.2022 року акт прийому передачі Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги від 23.02.2022 р. був підписаний ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Відповідно до платіжної інструкції №66788 від 23.02.2022 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «Мілоан» плату за відступлення прав вимоги згідно з Договором відступлення прав вимоги від 23.02.2022 року у розмірі 3475728,24 грн.. До ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до укладеного договору відступлення прав вимоги від 23.02.2022 року перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором у сумі 48647,93 грн., з яких: 19167 грн. - сума заборгованості по основному боргу, 28080,93 грн. - сума заборгованості за відсотками та 1400 грн. заборгованість за комісією, що підтверджується витягом з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №81-МЛ від 23.02.2022 року. Отже, до позивача перейшли права первісного кредитора ТОВ «Мілоан» за кредитним договором №4231264 від 09.10.2021 року в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Відповідно до частин 1 і 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частин 3, 5, 6, 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями статті 12 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України). З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №4231264 від 09.10.2021 року не виконав у повному обсязі, у передбачений у договорі строк кошти (суму кредиту) не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 19167,00 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача. Щодо вимог про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками суд зазначає наступне. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Як зазначено вище, 09.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір №4231264, за умовами якого відповідач отримав в кредит грошові кошти у розмірі 20 000 грн. на строк 30 днів, тобто до 08.11.2021 року. Пунктом 1.5.2 кредитного договору передбачено, що проценти за користування кредитом: 5280 грн., які нараховуються за ставкою 0,88% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Пунктом 1.7. визначено, що тип процентної ставки за цим договором - фіксована. Особливості нарахування процентів визначені в пунктах 2.2 (плата за кредитом), 2.3 (пролонгація строку кредитування) цього договору . Відповідно до положень п.2.3. кредитного договору сторони погодили, що строк кредитування може бути продовжений (пролонгований) на пільгових чи на стандартних (базових) умовах. Відповідно до п. 2.3.1.1 договору пролонгація на пільгових умовах: позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua. Для продовження строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту на певну частку заборгованості по кредиту. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2 договору. Ппродовження строку кредитування на пільгових умовах відбувається строком на три, сім та п ?ятнадцять днів за умови сплати позичальником комісії і частини заборгованості за кредитом (тілом). Згідно з п. 2.3.1.2 договору, пролонгація на стандартних умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позивальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилася до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за ставкою, визначеною пунктом 1.6 договору. У випадку, якщо позичальник протягом періоду, на який продовжено строк кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку пролонгації на пільгових умовах. Оскільки сторони у договорі погодили умови щодо пролонгації кредитування після завершення строку кредитування у 30 днів щоразу ще на 1 день, але на строк, що не перевищує 60 днів, тому строк пролонгації нарахування процентів за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування, здійснюється за стандартною (базовою) процентною ставкою, визначеною договором у розмірі 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним, але не більше пролонгованих 60 днів, а відтак позивач має право на стягнення з відповідача процентів в тому числі і за період пролонгації. Як вбачається з відомості ТОВ «Мілоан» про щоденні нарахування та погашення [PERSON] , останній 29.11.2021 р. сплатив товариству в рахунок заборгованості за тілом кредиту 833 грн., проценти по кредиту в сумі 908 грн. та комісію за пролонгацію в сумі 108 грн.,а тому, договір споживчого кредиту пролонговано до 22.01.2022 року. Первісний строк кредитування складав 30 днів з 09.10.2021 року до 08.11.2021 року. Тип процентної ставки фіксований, пункт 1.5.2 договору, яким передбачено: проценти за користування кредитом: 5280 грн., які нараховуються за ставкою 0,88 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору). Зі змісту відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №4231264 вбачається, що [PERSON] здійснив пролонгацію договору: на 15 днів на пільгових умовах з 30.11.2021 року по 14.12.2021 року та на стандартних (базових) умовах з 15.12.2021 року по 22.01.2022 року., відповідно до п.п.16., 2.3.1.2 кредитного договору. ТзОВ «Мілоан» з 09.11.2021 року по 22.01.2022 року продовжило нарахування відсотків за надання кредиту з урахуванням пролонгації на стандартних та пільгових умовах, з урахуванням п.п. 1.5.2, 2.3.1.1, п.п. 1.6, 2.3.1.2 договору, при цьому розмір нарахованих відсотківстановив 28080 грн. 93 коп. Тобто, за відсутності доказів повернення відповідачем кредитних коштів та обумовленої суми відсотків за користування кредитом до 08.11.2021 року, відбулося продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування, що свідчить про пролонгацію строку кредитування на стандартних умовах, як передбачено п. 2.3.1.2 договору. Поряд з цим, системний аналіз положень п.п. 1.1 - 1.4 кредитного Договору щодо порядку та строку кредитування (30 днів), п.п. 2.2-2.4 кредитного Договору щодо пролонгації (60 днів), дають підстави для висновку, що термін користування кредитними грошима розпочався 09.10.2021 року та закінчився 08.11.2021 року (30днів) і міг бути пролонгований на строк не більше 60 днів, тобто до 07.01.2022 року, оскільки за вищевказаними погодженими сторонами умовами кредитного Договору не передбачено можливість його подальшої пролонгації після 07.01.2022 року. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про визначення розміру процентів за користування кредитом в сумі 25205 грн. 88 коп.за період з 09.10.2021 року по 07.01.2022 року ( 30 днів + пролонгований строк 60 днів)та відмовити у стягненні процентів нарахованих після 08.01.2022 року. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення коштів за тілом кредиту у строк, визначений договором, тобто в межах строку кредитування до 08.11.2021 року, тому відповідач продовжив користуватись кредитними коштами, здійснивши пролонгацію дії кредитного договору, яка відбулась автоматично, що відповідає п. 2.3 договору на строк не більше 60 днів. Таким чином, позичальник [PERSON] вчинив дії, на підставі яких було пролонговано строк кредитування в порядку, визначеному п.п. 2.3.1, 2.3.2 кредитного договору. Зазначені обставини свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку кредитування та умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у [PERSON] виникла заборгованість за відсотками у загальному розмірі 25205,88грн., яка і підлягає стягненню, і відповідачем спростований не був. З огляду на викладене, посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву щодо нарахування відсотків поза межами строку кредитування, суд до уваги не приймає, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 25205,88 грн. Щодо вимог про стягнення з відповідача простроченої заборгованості за комісією в сумі 1400 грн., то суд виходить з наступного. 10 червня 2017 року набув чинності ЗУ «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Положення ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідно до ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, ЗУ «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, 09.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» і [PERSON] укладено кредитний договір №4231264. Пункт 1.5.1 кредитного договору №4231264 передбачає комісію за надання кредиту: 1400 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово. З розрахунків заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Кредит Капітал» за кредитним договором вбачається, що до загального розміру заборгованості відповідача включено заборгованість за нарахування комісії за надання кредиту у розмірі 1400 грн за кредитним договором №4231264 від 09.10.2021 року. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що: «у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЗУ «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги позивача, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, позивачем в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються [PERSON] та за які позивачем встановлена комісія за надання кредиту. Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення договору та вимоги про стягнення комісії за надавання кредиту є нікчемними відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування». Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23. Виходячи з наведеного суд вважає, що ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» нарахував боржнику комісію неправомірно, а тому слід відмовити у її задоволенні. З огляду на викладене в матеріалах справи міститься копія кредитного договору, яка підписана [PERSON] одноразовим ідентифікатором, тобто погоджено умови отримання кредитних коштів та відповідальність за порушення погоджених умов, а також відповідачем підтверджено отримання кредитних коштів, при цьому відсутні докази повернення отриманого кредиту, а тому суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що [PERSON] повернув кредитні кошти, отримані ним на підставі кредитного договору №4231264 від 09.10.2021 року, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі 19167 грн та заборгованість за відсотками у розмірі 25205,88грн, а всього 44372,88 грн. З матеріалів справи вбачається, що Товариство в позовній заяві просило відшкодувати понесені витрати на правничу допомогу в суді в розмірі 7 000 грн. Відповідно до статті 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат. Частинами другою-четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат необхідно: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони. На підтвердження витрат на правничу допомогу в ТОВ «ФК» Кредит - Капітал» надало договір від 06.05.2025 року по надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «ФК «кредит Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», акт наданих послуг №2325 від 23.06.2025 року, детальний опис наданих послу до Акту №2325 від 23.06.2025 року: усна консультація клієнта, ознайомлення з матеріалами кредитної справи, погодження правової позиції, складання позовної заяви, подання заяви до суду, суму наданих послуг складає 7000 грн. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Тобто, ЦПК України передбачені такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи вказані у статтях 137, 141 ЦПК України критерії. Предметом позову ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» є стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] в загальному розмірі 48647,93 грн, яка є незначною. Підготовка представником ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» - адвокатом Усенко М.І. позову не вимагали аналізу великого обсягу документів та значних затрат часу. Враховуючи наведені обставини, предмет спору, складність справи, виходячи із засад реальності та співмірності, суд вважає, що з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» підлягає стягненню 5 000 грн. витрат на правничу допомогу в суді. Оскільки позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Кредит - Капітал» задоволені частково, то при вирішенні питання розподілу судових витрат суд ураховує принцип пропорційності (стаття 141 ЦПК України). Так ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» висувало вимогу про стягнення з [PERSON] 48647,93 грн. заборгованості за договором позики, судом задоволено 44372,88 грн., що становить 91,22% від заявленої суми. Отже з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Кредит - Капітал» необхідно стягнути 91,22% понесених ними судових витрат на правничу допомогу, що становить 4561 грн. (5000 х 91,22%). За подання позову ТзОВ «Кредит Капітал» сплачено 2422,40 грн судового збору, оскільки позов ТзОВ «Кредит Капітал» задоволено частково, то із відповідача необхідно стягнути понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2209,52 грн. (2422,40 грн * 44372,88 / 48647,93). Враховуючи наведене та

Outcome: partial