Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

16.12.2025 року позивачі звернулися до Хортицького районного суду м. Запоріжжя, з позовною заявою до районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про визнання відмови в приватизації житла неправомірною та зобов`язання вчинити певні дії, в якій просить зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Хортицькому району прийняти документи, провести приватизацію та передати у власність [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , малолітній [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», без надання ордеру. Ухвалою суду від 16 грудня 2025 року. відкрите загальне підготовче провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання. У підготовчому судовому засіданні 13 січня 2026 року судом на місці було постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду. 23.12.2025 до суду надійшла заява представника відповідача у якій він зазначив, що відмова у приватизації квартири [ADDRESS] була здійснена не з вини районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, а згідно із нормами чинного законодавства України та просить розгляд справи проводити без участі представника районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, винести рішення на розсуд суду на підставі наявних у матеріалах справи доказів. У судове засідання сторони не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надали заяви щодо ухвалення рішення у їхню відсутність. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживає в квартирі [ADDRESS] з часу народження та постійно зареєстрована в квартирі при отриманні паспорта громадянина України з 15.08.1996 р., [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в квартирі з 21.11.1979 р., [PERSON] , [INFO] , постійно проживає в квартирі з часу народження та постійно зареєстрована при отриманні паспорта з 29.05.2012, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в квартирі з 03.11.2015, що підтверджується витягами з реєстру Територіальної громади. Особовий рахунок на квартиру відкритий на ім`я [PERSON] . У грудні 2025 року для реалізації права на приватизацію позивачі звернулися до відповідача із заявою про передачу в спільну часткову власність квартири [ADDRESS] . Відповідно до листа Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району від 09.12.2025 №ПІ-1159-Х-1186 позивачам відмовлено у приватизації, з підстав відсутності ордеру про надання житлової площі. Зазначена квартира була надана [PERSON] (вітчим [PERSON] ), на підставі ордеру №1994 від 4.06.1971р., що вбачається з договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду. При вселенні ордер був зданий в житлову організацію. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Після його смерті договір найму був укладений з [PERSON] . В Департаменті з управління житлово-комунального господарства Запорізької міської ради корінці ордерів на заселення зберігаються лише з 1984 року. Як вбачається з довідок АТ «Ощадбанк», що наявні в матеріалах справи, житлові чеки за адресою проживання: [ADDRESS] позивачами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] використані не були. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначено Законом №2482-XII. Відповідно до статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Згідно ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло. Пунктом 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ч. 3 ст. 8 «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир у спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації. Відповідно до п. 10 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Випадки, за яких, орган приватизації має право відмовити у приватизації, визначені у пункті 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС. Тобто, перелік підстав для відмови в приватизації квартир є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає і вбачається, що на спірну квартиру позивачів не розповсюджується. Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірну квартиру позивачів не розповсюджується. Згідно п. 41 Положення про порядок надання жилої площі в Українській РСР, затвердженого постановою від 20 грудня 1974р. №562 Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради Професійних Спілок, Положення від 5 жовтня 1966 р. N 755 Про порядок розподілу жилої площі в Українській РСР, яке діяло на час надання квартири, що знайшло своє відображення в п. 72. Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР затверджених постановою від 11 грудня 1984р. №470 Ради міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок, при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію. Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який дає право на вселення в квартиру. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 47 Конституції України громадяни мають право на житло та Держава створює умови для придбання його у власність. Відповідно до вимог п.11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду висловлені в постанові від 12 березня 2020 року у справі № 483/731/19 (провадження № 61-1845св20) Верховний Суд застосував такий спосіб захисту у справі про приватизацію квартири державного житлового фонду, як визнання безпідставною відмови органу приватизації передати у приватну власність квартиру державного житлового фонду з покладанням обовязку на останнього оформити право власності на приміщення. При цьому у цій справі було зроблено правовий висновок, що не є належним способом захисту визнання права власності на квартиру. Тобто, суд не може визнати право власності, він може лише визнати безпідставною відмову і зобов`язати орган оформити цю приватизацію. Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19 (провадження № 61-836св21) Верховний Суд визнав обґрунтованими вимоги про зобов`язання департаменту житлового господарства міської ради як органу приватизації державного житлового фонду провести приватизацію квартири. Тобто, був обраний спосіб захисту - зобов`язати провести приватизацію квартири. Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18). Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду висловленою в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18) було визнано неправомірною відмову департаменту житлового господарства міської ради у приватизації і зобов`язано департамент провести приватизацію квартири. Враховуючи те, що відповідно до ст. 59 ЖК України, ордер на квартиру в будинку недійсним в судовому порядку визнаний не був, відповідач не спростував факту, що ордер дійсно видавався, тому відповідач не мав права відмовляти позивачу у приватизації займаного житла саме з підстав відсутності ордеру. Дії відповідача порушують конституційне право позивача на приватизацію житла. Виходячи з викладеного, враховуючи, що відсутність ордеру позбавляє позивачів реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у позивачів є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеного житлового приміщення, крім ордеру, який вони не можуть надати з незалежних від них причин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved