Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування позовних вимог представником позивача викладено обставини, що при вчиненні виконавчого напису, нотаріус не перевірив відсутність спору між кредитором та позичальником щодо розміру заборгованості, внаслідок чого вчинено виконавчий напис № 20234, виданий 10.11.2017 про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості, що виникла по кредитному договору №TЕАWR000010021 від 21.09.2004 в розмірі 616 116,17 грн.. Відповідачем не було надано нотаріусу кредитного договору, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, зокрема, оригіналу нотаріально посвідченого договору. Також виконавче провадження закінчене шляхом передачу автомобіля. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, представник позивача просить позов задовольнити та визнати виконавчий напис № 20234, виданий 10.11.2017 про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»заборгованості, що виникла по кредитну договору, таким, що не підлягає виконанню. Позивач та його представник у судове засідання не з`явився, однак представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач не подав відзив на позов. Представник відповідача подав пояснення на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відзив мотивує тим, що позовні вимоги заперечує, оскільки вважає їх необґрунтованими. Зокрема, при вчиненні виконавчого напису жодних правових підстав повідомлення позивача нотаріусом про вчинення виконавчого напису не було та посилання, що він не міг ніяким чином заперечувати проти нарахованих сум є необґрунтованими. Крім того, за відсутності в матеріалах справи документів, які слугували вчиненню виконавчого напису, а отже, відсутність доказів його вчинення, вважає, що є підставою для відмови в позові. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Івано Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України у судове засідання не з`явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду закрито підготовче засідання. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р. О., вчиненого 10 листопада 2017 року та зареєстрованого в реєстрі за № 20234, звернуто стягнення в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №TЕАWR000010021 від 21.09.2004 в розмірі 616 116,17 грн. Постановою державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області від 19.01.2018 відкрито виконавче провадження № 55580521 з виконання виконавчого напису № 20234, виданий 10.11.2017 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 616 116,17 грн.. Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід визнати виконавчий напис № 20234, виданий 10.11.2017 про стягнення з позивача на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»заборгованості, що виникла по кредитну договору №TЕАWR000010021 від 21.09.2004 в розмірі 616 116,17 грн, таким, що не підлягає виконанню, аргументуючи тим, що було порушено процедуру вчинення нотаріусом виконавчого напису, зокрема, нотаріус не переконався в безспірності боргу. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. За змістом статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчиняючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України "Про виконавче провадження"). Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право. Проте, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, що є підставою нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 цього Закону визначено умови вчинення виконавчих написів. Так, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років/ Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу II). Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 N 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку). У Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) зазначено, що для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року N 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині "а після слів "заставлене майно" доповнити словами " (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку)"; доповнити розділ пунктом 1-1 такого змісту: "1-1. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу", п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: "Доповнити перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.". Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року N 662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова N 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі N 826/20084/14. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі N 910/10374/17 (провадження N 12-5гс21). Встановлено, що оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 10 листопада 2017 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі N 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. В матеріалах справи відсутній кредитний договір та відповідач не надав оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, а також не довів суду про безспірність розміру заборгованості. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. А відтак, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Вказаний висновок узгоджується з правовим висновком Верховного Суду який викладено, зокрема, у постановах: від 12 березня 2020 року у справі N 757/24703/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі N 158/2157/17, від 21 жовтня 2020 року у справі N 172/1652/18, від 08 серпня 2022 року у справі N 752/16820/19, від 19 жовтня 2022 року у справі N 278/2416/21. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 5, 6, 7 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Оскаржений виконавчий напис, вчинений нотаріусом 10.11.2017, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Позивач посилається на те, що кредитний договір відсутній у матеріалах виконавчого провадження. Відтак, відповідач на виконання п. 1 Переліку документів не міг надати нотаріусу для вчинення оспорюваного виконавчого напису оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору. Відповідач не подав доказів на спростування таких доводів позивача, зокрема, не надав оригінал нотаріально посвідченого кредитного договору, а також не довів суду про безспірність розміру заборгованості. Отже, вчинення виконавчого напису нотаріуса на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому, наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог і визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за спірним кредитним договором є не безспірна, у зв`язку із чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, оскільки позов задоволено, суд вважає, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 1 211,20 грн сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved