Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

18 грудня 2023 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та мешкають за адресою: [ADDRESS] . АТ «ДТЕК Дніпроенерго» за даною адресою надає комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. На ім`я відповідача [PERSON] був відкритий особовий рахунок № [NUMBER] . Проте відповідачі не здійснювали оплату за надані послуги. Станом на 1 грудня 2023 утворилась заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 35305,06 грн., та за період з 01.10.2022 року по 30.11.2023 року заборгованість за абонентське обслуговування за послугою з централізованого водопостачання у розмірі 208,04 грн., за період з 01.10.2022 року по 30.11.2023 року за абонентське обслуговування за послугою з централізованого водовідведення у розмірі 207,20 грн., а всього 35720,30 грн. Споживачам щомісяця надсилались письмові повідомлення про розмір поточних платежів та наявність заборгованості за надані послуги, але заборгованість перед АТ «ДТЕК Дніпроенерго» залишається неоплаченою. У зв`язку з цим позивач просить суд стягнути з відповідачів на користь АТ «ДТЕК Дніпроенерго» суму заборгованості за надані послуги у розмірі 35720,30 грн. та сплачений ними судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Ухвалою від 29 січня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представники позивача в судовому засіданні, кожна окремо, підтримали позовні вимоги та пояснили, що підстави для застосування строку позовної давності відсутні, адже відповідач здійснив кілька проплат, а потім строк був зупинений через пандемію ковіду, а потім через воєнний стан. Відповідачі та їх представник в судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяву про застосування строків позовної давності. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Відповідачі зареєстровані та проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с.8). З виписок по особовому рахунку за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення вбачається, що АТ «ДТЕК Дніпроенерго» надає комунальні послуги у жиле приміщення, за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] оформлений на ім`я відповідача [PERSON] . Оплати споживачами проводилися несвоєчасно, що привело до утворення заборгованості, яка станом 01.12.2023 становить 35720,30 грн., в тому числі: 35305,06 грн. за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.12.2016 року по 30.11.2023 року, 208,04 грн. за абонентське обслуговування за послугою з централізованого водопостачання за період з 01.10.2022 року по 30.11.2023 року, 207,20 грн. за абонентське обслуговування за послугою з централізованого водовідведення за період з 01.10.2022 року по 30.11.2023 року. Згідно з ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 67 ЖК УРСР передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 68 ЖК УРСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно зст. 160 ЖК УРСРчлени сім`ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Згідно ч. 1ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Відповідно до положень ст.ст.509,526,530 ЦК України зобов`язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов`язку. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За змістом ст. ст.610,611,612,623,625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі і відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що відповідачі свої зобов`язання по сплаті коштів за надані комунальні послуги не виконують, суд вважає звернення позивача з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості та судових витрат цілком обґрунтованим, та таким, що відповідає характеру та змісту цивільно-правових відносин. При цьому, представником відповідачів заявлено клопотання про застосування строків позовної давності. Також представник відповідача вказує, що з 1 березня 2023 року по 30 серпня 2024 року [PERSON] був мобілізований та проходив військову службу. [PERSON] починаючи з 8 квітня 2022 року проходить військову службу, а отже в цей період відповідачі фактично не користувалися послугами з централізованого водопостачання та водовідведення адресою: [ADDRESS] . Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, надавши їм належну правову оцінку, урахувавши аргументи сторін наведені в позовні заяві, заявах, поясненнях, запереченнях на пояснення , суд робить такі висновки. Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог,суд суд вважає за необхідне надати оцінку позовній давності, про застосування якої просив представник відповідачів. Як слідує з розрахунку заборгованості за період з 1 грудня 2016 року по 1 грудня 2023 року, відповідачами здійснювалась оплата за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення адресою: [ADDRESS] в лютому та жовтні 2019 року. В той же час, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, строки позовної давності розраховуються з урахуванням заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19) відповідно до приписів Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020. Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID_19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 року до 30.06.2023 року на всій території України. З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до пункту 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк його дії. ЦК України передбачає виключення із загального правила (спеціальний порядок, правила), яке і має застосовуватися, якщо перебіг позовної давності відбувається під час воєнного стану. Таким виключенням є зупинення перебігу позовної давності. 15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (№ 2120-IX), відповідно до якого прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені пунктом 19. Згідно з останнім, у період дії в Україні воєнного стану, позовна давність, визначена у ст. 257 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії. Продовження строків у свою чергу, свідчить, що їх перебіг, який відбувається у період дії воєнного стану, не зараховується при обчисленні. Тобто з 15 березня 2022 року зупинився облік строків позовної давності для будь-яких зацікавлених у судовому захисті осіб, в тому числі й перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування воєнного стану. В подальшому перебіг строків позовної давності було відновлено. Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не було пропущено строки позовної давності, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенні позову з цих підстав. Щодо неотримання послуг відповідачами. Відповідно до п.п. 5,6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» споживач має право на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості; на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг. Суду не надано належних та допустимих доказів тому, що за адресою відповідачів в 2023 році не надавались послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, не надавались в повному обсязі або зі зниженням їхньої якості. Крім того, суду не надано доказів тому, що відповідачі повідомляли позивача про відсутність їх в житловому приміщенні понад 30 календарних днів, за таких обставин суд не вбачає підстав для відмови в задоволенні позову в частині за період з квітня 2023 року. Щодо абонентського обслуговування. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово комунальні послуги» (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води). За змістом пунктів 34, 35 та 39 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин), плата за абонентське обслуговування сплачується споживачем виконавцеві в порядку та розмірах, визначених індивідуальним договором, але не вище граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг. Тож в цій частині доводи представника відповідача теж не знайшли свого підтвердження. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідачів пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2684,00 грн., тобто по 1342,00 грн. з кожного відповідача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved