Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

У квітні 2024 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про споживчий кредит № 512/0606 від 03.09.2021 у розмірі 132 037,34 грн та судові витрати по справі. Позиція позивача В обґрунтування заявленого позову представник позивача посилався на те, що 03.09.2021 між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 512/0606, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 160 000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 29% річних, з терміном остаточного погашення кредиту на пізніше 02.09.2026 на строк 60 місяців ( п.2 договору). Станом на 26.01.2024, сума заборгованості за договором про споживчий кредит № 512/0606 від 03.09.2021 становить 132 037,34 грн, у тому числі: 116 934,01 грн основна заборгованість за кредитом; 15 103,33 грн заборгованість за процентами. У порядку досудового врегулювання спору, позивачем відповідачу були направлені вимоги, остання за № 55/5.4 -02/1508 від 20.08.2023 про погашення заборгованості у розмірі 132 037,34 грн, проте, відповідачем у добровільному порядку заборгованість не погашена. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за договором про споживчий кредит № 512/0606 від 03.09.2021 у розмірі 132 037,34 грн. Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення наданих йому кредитних коштів, що й стало підставою звернення до суду. Заяви, клопотання сторін; інші процесуальні дії у справі Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Зінченко А.С. від 03 червня 2024 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розпорядженням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області № 312 від 10.04.2025 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 185/4213/24 на підставі довідки головного спеціаліста з питань персоналу Нестеренко В.М. від 26.03.2025 № 44 про перебування судді Зінченко А.С. у частині щорічної основної і додаткової відпустці з 17.03.2025 по 01.05.2025, рішення зборів суддів від 20.03.2025 № 6, відповідно до акту не розглянутих судових справ для проведення повторного авторозподілу, відповідно до якого для розгляду цивільної справи визначено головуючого суддю Бондаренко В.М. Ухвалою судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Бондаренко В.М. від 14 квітня 2025 року прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав. Відомостей про неможливість з`явитися у судове засідання відповідач суду не надав. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 03.09.2021 між АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 512/0606, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 160 000, 00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 29% річних, з терміном остаточного погашення кредиту на пізніше 02.09.2026 на строк 60 місяців (п. 2 договору). За невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених ц цьому договорі та чинним законодавством (п. 8 договору). Цей договір підписаний, прочитаний та відповідає намірам сторін (п. 12 договору). Невід`ємними частинами цього договору є додатки. Банк виконав взяті на себе зобов`язання та надав відповідачу гроші за кредитом, відповідно до меморіального ордеру № 512/0606 від 03.09.2021 на суму 152 000,00 грн. Як вбачається з розрахунку заборгованості АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», станом на 26.01.2024, сума заборгованості за договором про споживчий кредит № 512/0606 від 03.09.2021 становить 132 037,34 грн, у тому числі: 116 934,01 грн основна заборгованість за кредитом; 15 103,33 грн заборгованість за процентами. У порядку досудового врегулювання спору, позивачем відповідачу були направлені вимоги, остання за № 55/5.4-02/1508 від 20.08.2023 про погашення заборгованості у розмірі 132 037,34 грн, проте, відповідачем у добровільному порядку заборгованість не погашена. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за договором про споживчий кредит № 512/0606 від 03.09.2021 у розмірі 132 037,34 грн. Норми права, які застосував суд, та висновки Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При цьому, згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) вбачається, що абзац 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Згідно позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до платіжної інструкції № 1496786791905 від 01.02.2024 року позивач, за подачу позовної заяви, сплатив судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, який і підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved