Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-26 00:00:00

[PERSON] , звернулася в суд з позовом про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, мотивуючи тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . На час смерті матері вона проживала з нею в одному житловому будинку за адресою [ADDRESS] . [PERSON] ,здійснила поховання матері та продовжувала проживати в житловому будинку за вище вказаною адресою. З часу смерті матері [PERSON] , а саме [INFO] по даний час вона доглядала за житловим будинком за адресою [ADDRESS] , проводить ремонт будинку, обробляє земельну ділянку біля будинку. Відповідно до положення, норми ЦК України, якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР (норми що діяла на час виникнення правовідносин відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до постанови ВСУ від 25.03.2020 у справі № 305/235/17, під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини. Маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо. Таким чином [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на будинок [ADDRESS] від 9 лютого 1990 року. Під час звернення до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на майно її покійної матері [PERSON] , її було відмовлено у видачі свідоцтва оскільки відсутні документи які засвідчують факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок та віднесення будинку до категорії колгоспного двору. Згідно з положеннями ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-V майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався вказівками по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року №5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Працездатний член колгоспного двору втрачав право на частку у майні двору, якщо він не менш, ніж три роки поспіль не брав участі своєю працею і засобами у веденні загального господарства двору. Це правило не поширюється за умови призову такого члена двору на військову службу, його навчання в навчальному закладі чи хвороби (стаття 126 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року № 1540-V). Відповідно до абзацу другого пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В зв`язку з цим позивачка [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В судове засідання позивачка [PERSON] , не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити. Представник відповідача Вороновицької селищної ради Вінницького району в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника Вороновицької селищної ради та прийняти рішення на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, власник майна, згідно ст. 392 ЦК України, може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7" Про судову практику в справах про спадкування" передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] , як спадкоємець за законом, своєчасно прийняла спадщину після смерті її матері [PERSON] , звернувшись із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. На даний час користується та розпоряджається спадковим майном, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки відсутні документи які засвідчують факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] та відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок та віднесення будинку до категорії колгоспного двору. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення і за позивачкою слід визнати право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] .

Outcome: approved