Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Медичний директор Комунального некомерційного підприємства «Обласний клінічний заклад з надання психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб» Запорізької обласної ради Т.Судовська звернулася до суду із заявою, в якій просить вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] , посилаючись на те, що останній страждає на психічне захворювання, у зв`язку з чим його психічний стан характеризується вираженими розладами поведінки та сприйняття дійсності. Зазначено, що він не усвідомлює значення своїх дій та не може керувати ними, відмовляється від добровільного лікування, а його поведінка створює реальну небезпеку для нього самого та оточуючих, що унеможливлює надання йому необхідної психіатричної допомоги в амбулаторних умовах. 28.01.2026 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої [PERSON] виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у формі гострого поліморфного психотичного розладу з психомоторним збудженням. За психічним станом є небезпечним для оточуючих. Госпіталізація доцільна та обґрунтована. Обстеження та лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Особа, відносно якої ставиться питання про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, [PERSON] , у судовому засіданні проти госпіталізації заперечував. Представник [PERSON] , - адвокат Силкіна Н.І. також заперечувала проти задоволення заяви. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заяву підтримала і наполягала на примусовій госпіталізації [PERSON] , пояснила, що вона є матір`ю [PERSON] . Вперше психічні розлади з`явились у сина в 2023 році. В цей час він працював за кордоном, був водієм-дальнобійником. Їй зателефонувала співробітниця підприємства, на якому працював син, та повідомила про необхідність забрати сина, оскільки він дуже дивно себе поводить, виявляє ознаки психічної хвороби. Вона виїхала за сином та разом з ним повернулась в Україну, син погодився добровільно пройти лікування в «Обласний клінічний заклад з надання психоневрологічної допомоги та соціально значущих хвороб». Протягом року він приймав ліки, але в 2024 році самостійно припинив їх приймати, оскільки вважав себе таким, що видужав. В грудні 2025 року він став агресивним, особливо до неї (матері) погрожував фізичною розправою. На своєму автомобілі виїхав з міста Запоріжжя та їздив Україною, був неодноразово затриманий на блок-постах, перебував в ТЦК різних міст, але під час проходження ВЛК, лікарі видавали йому направлення на огляд лікаря-психіатра, після чого відпускали, оскільки він виявляв явні ознаки психічного розладу. Весь цей час вона разом з чоловіком їздила за ним та намагалась повернути сина додому. Але він категорично відмовлявся від цього та тікав від них. Наприкінці грудня 2025 року він прибув в м. Запоріжжя, але за місцем свого проживання влаштував безлад, намагався палити багаття, знову погрожував їй, багаторазово за видуманими причинами викликав поліцію, обвинувачував її, свого батька та сестру у вчиненні злочинів. 27.01.2026 року вони викликали поліцію та швидку допомогу, які госпіталізували сина в психіатричну лікарню. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Лікар-психіатр [PERSON] у судовому засіданні повідомила про необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку, так як останній за психічним станом є агресивним, несе загрозу для себе та оточуючих, критики до хвороби не має, амбулаторне лікування не є результативним, оскільки він самостійно ліки не приймає.Після доставки до лікарні, [PERSON] розбив вікно, стенди, поводив себе дуже агресивно. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, зацікавленої особи та особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її захисника, думкупрокурора, перевіривши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «Анатолій Руденко проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 28.01.2026 року, [PERSON] , [INFO] , виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у формі гострого поліморфного психотичного розладу з психомоторним збудженням. За психічним станом є небезпечним для оточуючих. Госпіталізація доцільна та обґрунтована. Обстеження та лікування можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. Інших висновків лікарів з приводу здоров`я [PERSON] , що спростовують зазначені висновки, матеріали справи не містять. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] являє небезпеку для оточуючих, а також пояснення зацікавленої особи [PERSON] щодо його поведінки останнім часом, яка стала небезпечно-агресивною, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] , [INFO] , до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви.

Outcome: approved