Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

07 листопада 2025 року [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м.Черкаси з вказаною позовною заявою, в якій просить суд розірвати шлюб, укладений з відповідачем 07 червня 2017 року (вхідний №45122, а.с.2). Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 07 червня 2017 року між сторонами укладений шлюб, який зареєстрований Черкаським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №06. Перебуваючи в шлюбі, у сторін народилася дочка [PERSON] , [INFO] . Як стверджує позивач у мотивувальній частині позову, останні два роки сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, в кінцевому результаті це призвело до фактичного припинення між сторонами шлюбних відносин. Кожен має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю і на цьому грунті в сторін часто виникали сварки, свідком яких стала спільна дитина . На даний час спільне господарство сторони не ведуть, оскільки з квітня 2023 рок проживають окремо. Підсумовуючи викладене, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений 07.06.2017 з відповідачем [PERSON] . Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 грудня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 10 год 30 хв 06 січня 2026 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.14-15). Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 січня 2026 відкладено розгляд справи 12 год 00 хв 30 січня 2026 року (а.с.39). Позивач [PERSON] в судове засідання, що призначено о 12 год 00 хв 30 січня 2026 року, не з`явилася, однак про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, оскільки в матеріалах справи міститься розписка позивача [PERSON] про повідомлення їй про те, що судове засідання у справі №711/10580/25 відбудеться 30.01.2026 о 12 год 00 хв (а.с.38). Абзацом 2 ч.6 ст.128 ЦПК України передбачено, що судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Водночас позивач [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить суд розгляд справи проводити у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, час наданий для примирення не призвів до об`єднання сім`ї, а також проти заочного розгляду справи позивач не заперечує, а судові витрати просить суд залишити за нею (вхідний №3972, а.с.42). Відповідач [PERSON] у судове засідання 30 січня 2026 року о 12 год 00 хв не з`явився, про причини неявки не повідомив, хоча про місце, день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв чи клопотань про проведення судового засідання без його участі до суду не подав, відзиву до суду не направив (відповідно до вимог ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами). У зв`язку з цим, 30 січня 2026 року суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. У цьому судовому рішенні суд детально виклав підстави для проведення заочного розгляду справи, а тому повторно їх зазначати у судовому рішенні по суті спору суд не вбачає підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки справа слухалась у відсутність всіх учасників справи, тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію позивача та її представника, висловлені письмово, дійшов таких висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та [PERSON] 07 червня 2017 року уклали шлюб, який у цей же день зареєстрований Черкаським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис №06, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане 07.06.2017 Черкаським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.4). Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане 04.11.2017 Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, суд встановив, що сторони є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Відповідно до положень ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, з урахуванням вимог ст.110 цього Кодексу. Частиною 1 ст.110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Аналогічні роз`янення викладено в абз.1 п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007, згідно з якими проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до положень ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом з`ясовано, що немає згоди позивача на продовження шлюбу з відповідачем. Водночас, вжиті судом за клопотанням відповідача [PERSON] , заходи для примирення сторін не привели до збереження сім`ї. Під час дослідження судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що надалі спільне життя позивача і відповідача та збереження між ними шлюбу буде суперечити їх інтересам як подружжя за відсутності згоди одного з них (у конкретному випадку позивача) на продовження шлюбу. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, які, як встановлено судом, у сторін відсутні. Суд дійшов висновку, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і спільне надалі життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме спільним інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №76657621-1 від 07.11.2025 (а.с.2) позивачем, за подання даної позовної заяви до суду, сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Водночас, приймаючи до уваги заяву позивача про залишення судових витрат за позивачем (вхідний №3972, а.с.42), суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору в сумі 1211,20 грн

Outcome: approved