Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що 28 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28.10.2024-100000683, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 11 000 грн. строком на 124 дня. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Однак, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 28 лютого 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 25 300 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 11 000 грн., процентів 6 820 грн., комісії 1 980 грн., неустойці за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання 5 500 грн. У зв`язку із вищевикладеним, представник позивача звернулась до суду з цією позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача на користь ТОВ «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 28.10.2024-100000683 від 28 жовтня 2024 року в розмірі 25 300 грн., а також понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою судді Новокодацького районного суду міста Дніпра від 14 листопада 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача Літовченко О.О. у позовній заяві просила проводити розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] надав суду заяву в якій просив суд задовольнити частково позовні вимоги лише в частині тіла кредиту та розглядати справу за його відсутності. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши надані докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов таких висновків. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 28 жовтня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 28.10.2024-100000683, шляхом підписання заявки, що є невід`ємною частиною цього договору, підпис відповідача на якому вчинено із застосовуванням електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора. Відповідно до його умов ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 11 000 грн. строком на 124 дня з дати його надання і датою повернення (виплати) кредиту 28 лютого 2025 року, зі сплатою процентної ставки у розмірі 1 % за день користування та комісією в розмірі 990 грн. (а. с. 31-43). Крім того, відповідно до паспорта споживчого кредиту, який було підписано сторонами 28 жовтня 2024 року та підпис на якому вчинено [PERSON] із застосовуванням одноразового ідентифікатора, клієнту запропоновані умови: тип кредиту кредитна лінія; сума/ліміт кредиту 11 000 грн.; строк кредитування 124 дня з дати його надання; спосіб і строк надання кредиту дата надання/видачі кредиту 28 жовтня 2024 року шляхом перерахування коштів на банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача; з фіксованою процентною ставкою 353,23 % річних; загальними витратами за кредитом 13 200 грн.; орієнтовною загальною вартістю кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) 24 200 грн.; реальною процентною ставкою 2901,37 % річних (а. с. 26-30). Згідно з листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за № 1-0508 від 05 серпня 2025 року, було проінформовано ТОВ «Споживчий центр» про те, що було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта, а також вказано інформацію щодо переказу: 28.10.2024 18:30:59 на суму 11 000 грн., номер картки [NUMBER] , номер транзакції у системи iPay.ua 550693166, призначення платежу: видача за договором кредиту № 28.10.2024-100000683 (а. с. 25). Більш того, відповідно до наданої ТОВ «Споживчий центр» довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 28.10.2024-100000683 від 28 жовтня 2024 року, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором становить 25 300 грн. і складається з основного боргу 11 000 грн., процентів 6 820 грн., комісії 1 980 грн. та 5 500 грн. - неустойки (а. с. 17). Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею2 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію,і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»). За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) і договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно із ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Отже, принцип змагальності сторін визначений законом і він передбачає, що кожна сторона повинна довести перед судом обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У кожної із сторін не має процесуальних переваг у доведенні своїх вимог і заперечень. Також матеріалами справи не спростовано факт встановлення відповідачу кредитного ліміту, отримання відповідачем від позивача кредиту, та здійснення відповідачем операцій з використанням наданого йому кредитного ресурсу. Відповідач, всупереч положенням ст. 81 ЦПК України, не надав суду жодних доказів чи власного розрахунку заборгованості, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості чи її розмір. Проте, у порушення умов договору та чинного законодавства, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав і не повернув використані кредитні кошти, а доказів протилежного суду не надав. Судом встановлено факти укладення між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] вищевказаного кредитного договору № 28.10.2024-100000683 від 28 жовтня 2024 року, існування заборгованості відповідача за вищевказаним кредитним договором у частині заборгованості за основним боргом - 11 000 грн., за процентами 6 820 грн. і комісії 1 980 грн., що на загальну суму 19 800 грн., та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позову в цій частині. Разом з тим, згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установивши, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого відповідним законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. Отже, щодо неустойки в розмірі 5 500 грн., суд зазначає, що відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, під час воєнного стану нарахування неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання зобов`язань заборонено, а тому позовна вимога в частині стягнення пені є незаконною. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Споживчий центр» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає частковому задоволенню в частині стягнення: заборгованості за основним боргом - 11000 грн., за процентами 6 820 грн. і комісії 1 980 грн., що на загальну суму 19 800 грн., а в задоволенні іншої частини позовних вимог необхідно відмовити з підстав недоведеності вказаних вимог представником позивача. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 895,79 грн. (19 800 грн.*2 422,40 грн./25 300 грн.), що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial