Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

04 грудня 2025 року до Галицького районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява . Позивачка просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну оплату аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , за період з 01 січня 2023 року по 30 вересня 2025 року у розмірі 46 279 грн 88 коп. за виконавчим провадженням №66555767. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , однак рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2012 року у справі № 2-37/12 шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на повному її утриманні. Раніше, рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2009 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їхніх дітей у твердій грошовій сумі по 400 грн. щомісяця на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Вироком Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 липня 2014 року визнано винуватим відповідача у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 ст. 164 КК України, по факту злісного ухилення від сплати аліментів та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 120 годин. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року по справі №341/183/21 змінено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2009 року з відповідача на її користь на утримання двох дітей та зобов`язано стягувати з відповідача на її користь на утримання двох дітей: аліменти в розмірі по 3 000 грн. на кожну дитину щомісячно з часу набрання рішенням законної сили та досягнення дітьми повноліття. 07 червня 2021 року позивачка отримала виконавчий лист по справі 341/183/21 та скерувала його для примусового виконання рішення суду до Галицького відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). 21 серпня 2021 року відкрито виконавче провадження №66555767 про стягнення аліментів з відповідача на виконання рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року по справі 341/183/21. Зазначає, що відповідач тривалий час аліменти не сплачує, матеріальної допомоги дітям не надає та ухиляється від виконання рішення суду. Так як відповідач ухиляється від сплати аліментів, у нього утворилася заборгованість по виплаті аліментів на утримання дітей за період з моменту початку стягнення аліментів по вересень 2025 року (включно) в розмірі 142 548 грн. За проведеними позивачкою розрахунками, за період з 01 січня 2023 року по 30 вересня 2025 року, неустойка за несвоєчасну сплату аліментів відповідача на утримання дітей становить 46 279,88 грн. З урахуванням вищевикладеного, позивачка вимушена звернутися із даним позовом до суду. Ухвалою суду від 09.12.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, правом на подання відзиву не скористалася. На адресу суду двічі поверталися поштові конверти із позначкою - «адресат відсутній за вказаною адресою». Верховний Суд у постанові №755/17944/18 (61-185св23) від 10.05.2023 вказав, що довідка поштового відділення із позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Галицький відділ Державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в судове засідання не з`явився, представника не скерував, однак через систему «Електронний суд» надіслав заяву про розгляд справи без участі представника. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи. Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 23 березня 2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.14). Раніше, рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 грудня 2009 року ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання повнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі по 400 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 27.11.2009 року та до досягнення ними повноліття (а.с.15). Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2021 року ухвалено змінити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29.12.2009 року з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох дітей. Стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно з часу набрання рішенням законної сили та досягнення дітьми повноліття. (а.с.11-13) . Вказане рішення набрало законної сили 05 травня 2021 року та з 20 серпня 2021 року знаходиться на примусовому виконанні у Галицькому відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), ВП № 66555767 (а.с.17). З наданого старшим державним виконавцем Жовкевич Г. розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.09.2025 рік розмір заборгованості по сплаті аліментів становить 142 548 грн (а.с.18). Сума щомісячного платежу з січня 2023 року по вересень 2025 року становить 3 000 грн. Надаючи правову оцінку установленим обставинам у цій справі та позовним вимогам, суд виходить з такого. Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частинами другою та третьою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частиною 3 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 549 ЦК України неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. У постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» (частина перша статті 196 СК України). Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім (частина третя статті 196 СК України). Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (див, зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)). Згідно з пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосуванням судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2025 року у справі № 932/541/23. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Підсумовуючи викладене, суд виснує, що відповідач був обізнаний про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини, знав про свій обов`язок сплати аліментів. Належних та допустимих доказів про те, що відповідач не міг сплачувати аліменти та те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась з неналежних від нього причин, суду не надано. З огляду на положення частини 1 статті 196 СК України суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] за період з 01.01.2023 по 30.09.2025 у розмірі 46 279,88 грн. Позивачка звільнена від сплати судового збору згідно з пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, тому у порядку статті 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача в дохід держави у розмірі 1331 грн 20 коп.

Outcome: approved