Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованість за спожитий природний газ у розмірі 45 449 грн 86 коп. Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз», як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ...» на території України. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» являвся постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Відповідач [PERSON] являвся споживачем постачальника «останньої надії» та був включений до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та споживав газ за ціною тарифного плану «надійний» для споживачів постачальника «останньої надії» яку зазначено у витягі з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» у вигляді роздруківки по особовому рахунку позивача. Постачальник «останньої надії» - компанія, яка зобов`язана протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 №917-р постачальником «останньої надії» визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Отже, товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», на об`єкт відповідача [PERSON] кооператив Лагуна будинок №1826, смт.Затока, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, який належить останньому на праві приватної власності. Водночас, тривалий час відповідач не здійснював оплату за надані послуги, що призвело до виниклої заборгованості та стало підставою для звернення з цим позовом до суду. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11.07.2025 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі посилаючись на обставини, які зазначені в позові, просив задовольнити та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлявся, шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду не відомі, будь-яких заяв або клопотань до суду не надходило, відповідач не скористався правом на відзив. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.1, 2 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим у даній цивільній справі ухвалити заочне рішення. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз», як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 880 від 04.07.2017 «Про видачу ліцензій з постачання природного газу ...» на території України. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №867 від 19.10.2018 «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» являвся постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (далі Правила), та ст.ст.6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач зобов`язаний постачати природний газ споживачам, які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, (далі - договір), які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Постановою НКРЕКП №2500 від 30.09.2015 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання, відповідно до ст.ст.633, 634, 641, 642 ЦК України. Відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил, акцептуванням публічного договору постачання природного газу побутовим споживачам є повернення споживачем постачальнику підписаної заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата споживачем вартості спожитого природного газу, та/або факт фактичного споживання природного газу (визначається за даними оператора ГРМ та вноситься до особового рахунку споживача). За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Пунктом 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496 (далі Правила, Правила постачання) передбачено, що постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501 (типовий договір), який є публічним, а його умови однаковими для всіх споживачів. Відповідно до пункту 1 наказу Міністерства енергетики України від 08.06.2022 №198, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.06.2022 за №637/37973 «Про постачання природного газу побутовим споживачам» (далі Наказ від 08.06.2022 №198) на виконання рішення Кризового комітету, затвердженого наказом Міністерства енергетики України від 26.02.2022 №87 «Про введення кризової ситуації рівня надзвичайної ситуації» та протоколу засідання Кризового комітету від 03.06.2022 № 1; відповідно до Національного плану дій, затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 02 листопада 2015 року №687, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 листопада 2015 року за №1458/27903; згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про ринок природного газу»; з урахуванням листа НКРЕКП від 03 червня 2022 року №4521/16/7-22, було наказано товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз» здійснювати постачання природного газу побутовим споживачам на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2500, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1386/27831 та базової річної пропозиції: з 01 травня 2022 року - побутовим споживачам, яких на день набрання чинності цим наказом внесено до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи; з дня початку постачання природного газу постачальником «останньої надії» - побутовим споживачам, яких після набрання чинності цим наказом буде внесено до Реєстру споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи. Оператором ГТС України, в межах чинного законодавства, а також згідно листа ГПК «Нафтогаз України» було здійснено перенесення побутових споживачів, які станом на 08.06.2022 знаходились в реєстрі споживачів постачальника «останньої надії», до реєстру споживачів ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». В підпункті 1 п.2 наказу від 08.06.2022 №198 вирішено забезпечити можливість товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» вносити побутового споживача, якого внесено до реєстру споживачів постачальника «останньої надії», до реєстру споживачів товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» для реалізації газу побутовим споживачам без надання постачальником інформації щодо заяви- приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам. З огляду на вказану правову норму, включення споживача до реєстру споживачів товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» не передбачало підписання споживачем заяви-приєднання. Таким чином, товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу на об`єкт споживача на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є типовим та публічним, а споживач в свою чергу зобов`язаний своєчасно оплачувати товариству вартість спожитого природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Відповідач [PERSON] являвся споживачем постачальника «останньої надії» та був включений до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та споживав газ за ціною тарифного плану «надійний» для споживачів постачальника «останньої надії» яку зазначено у витягі з білінгової системи «Газоліна» - «Фінансовий стан» у вигляді роздруківки по особовому рахунку позивача. Постачальник «останньої надії» - компанія, яка зобов`язана протягом 60 днів постачати газ споживачу, якщо він залишиться без постачальника. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження КМУ від 22 липня 2020 №917-р постачальником «останньої надії» визначено товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України». Отже, товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» здійснювало постачання природного газу на підставі договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», на об`єкт відповідача [PERSON] кооператив [ADDRESS] , який належить останньому на праві приватної власності. Проте відповідач [PERSON] не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 45 449 грн 86 коп. Відповідно до ст.13 Конституції України, власність зобов`язує. Аналогічне положення закріплено в ч.4 ст.319 ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (п.4 ч.1 ст.611 ЦК України). Зі змісту статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що учасниками правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг, між іншим, є споживачі (індивідуальні та колективні). Положеннями п.6 ч.1 статті цього Закону визначено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна. Статтею 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов`язки споживача житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Згідно з приписами ст. 9 Закону, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ. Отже, відповідно до норм чинного законодавства, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Аналогічного висновку за подібних відносин дійшов Верховний Суд у справі №6-2951цс15 (постанова від 20.04.2016). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.1,3 ст.89 ЦПК України). Надаючи оцінку доказам, наявним в матеріалах справи, суд доходить висновку, що надані докази є належними, достовірними та допустимими, а в своїй сукупності достатніми для висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідності їх задоволення в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, а тому відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у заявленому розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved