Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

31.07.2025р. до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі АТ «ПУМБ») до [PERSON] про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідачки суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 61 017, 79 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог, представник позивача у позовній заяві посилався на те, що між АТ «ПУМБ» та [PERSON] 30.08.2019р. укладено кредитний договір № 2001392361001 за яким позичальнику видано кредит у розмірі 6500 грн. Однак, відповідачка не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 04.06.2025р. у загальному розмірі складає 61 017, 79 грн., з яких: 35 800, 02 заборгованість за кредитом; 25 217, 77 грн. заборгованість за процентами; 0 грн. заборгованість за комісією. Позивач направив письмові вимоги відповідачці на адресу місця проживання, яку вона зазначила в анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачкою погашена не була. Представник позивача у прохальній частині позову просив задовольнити позов у повному обсязі, розгляд справи проводити за його відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судові засідання відповідачка не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судової влади». Відправлення поштової кореспонденції за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання відповідачки (м. Маріуполь Донецької області, а.с. 83) є неможливим у зв`язку з тим, що м. Маріуполь Донецької області наразі є тимчасово окупованою територією України. Суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 30.08.2019р. між ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом підписання сторонами Заяви № 2001392361001 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов якого позичальникові видано кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 2 000 грн. Строк дії Кредитного ліміту, процентна ставка за користування Кредитним лімітом, розмір Мінімального платежу та інші умови надання та обслуговування Кредитної картки встановлюються відповідно до умов ДКБО. Реальна річна процентна ставка складає 47,88 % (а.с. 18). Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001392361001 від 30.08.2019р., [PERSON] з 30.08.2019 по 03.03.2022р.р. збільшувався кредитний ліміт до 40 800 грн. (а.с. 20). Станом на 04.06.2025р. прострочена заборгованість [PERSON] перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 2001392361001 від 30.08.2019р. становить 61 017, 79 грн., з яких: 35 800, 02 заборгованість за кредитом; 25 217, 77 грн. заборгованість за процентами (а.с. 21, 39,46, 58). З виписки по особовому рахунку, наданої позивачем, вбачається, що відповідачка [PERSON] активно користувалася карткою та вносила суми для погашення заборгованості. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У постанові Верховного Суду від 23.12.2019р. у справі № 572/1169/17 (провадження № 61-684св18) вказано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ «Перший Український Міжнародний Банк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитні договори у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювалися та не визнавалися недійсними. Відповідачем обставини підписання кредитних договорів не заперечувались. У постанові Верховного Суду від 25.05.2021р. в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18.06.2003р. № 254 виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій. Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018р. № 75. Отже, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитних договорів (надану суму кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так суми сплачених щомісячних процентів. Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості та контррозрахунку відповідачкою не надано. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зазначені вище обставини, суд доходить висновку, що позовні вимоги АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню, з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» необхідно стягнути заборгованість за кредитом та процентами у загальному розмірі 61 017, 79 грн. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. (а.с. 80). На підставі викладеного,

Outcome: approved