Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Позивач 01.12.2020 року звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] , на його ім`я відкритий особовий рахунок. АТ «Херсонська ТЕЦ» надає відповідачу послуги з централізованого опалення. Протягом тривалого часу відповідач не сплачує витрати, пов`язані зі споживанням послуг з централізованого опалення. У зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з січня 1998 року по листопад 2020 року у розмірі 41759,21 грн, яку відповідач виплачувати відмовляється. Просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість, а також судовий збір у сумі 2102,00 гривень. 16.12.2021 року заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області позов Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» до [PERSON] про стягнення боргу за спожиту теплову енергію задоволено. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.05.2025 року [PERSON] поновлено строк для подання заяви про перегляд заочного рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 16.12.2021 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.06.2025 року скасовано заочне рішення від 16.12.2021 року та призначено судовий розгляд по справі. 11.08.2025 року представником відповідача [PERSON] були подані додаткові пояснення у справі, сформовані в системі «Електронний суд», в яких зазначила, що відповідач [PERSON] не мешкає та не зареєстрована за адресою [ADDRESS] , з 29.04.2016 року, знята з реєстрації у зв`язку з вибуттям до постійного місця проживання [ADDRESS] , та не користується послугами позивача. 11.08.2025 року представником відповідача [PERSON] була подана заява про застосування строку позовної давності, сформована в системі «Електронний суд», в якій зазначила, що вимоги АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з січня 1998 року по листопад 2020 року за адресою - [ADDRESS] , у розмірі 41759,21 грн, заявлені поза межами позовної давності, що є підставою для відмови у позові. Ухвалою суду від 18.05.2025 року задоволено клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути з відповідачів, як співвласників квартири, борг за надані послугу з теплопостачання у розмірі 41759,21 грн, з кожного по 10439,80 грн. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, підтримала заяву про застосування строку позовної давності. В останнє судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзив на позов не надали. Заяв, клопотань до суду не надходило. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що предметом діяльності АТ «Херсонська Теплоелектроцентраль», відповідно до останньої редакції статуту від 09.04.2019 року, є надання комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, постачання та розподілу електричної енергії. Відповідачі по справі є співвласниками, на праві приватної спільної сумісної власності, квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності від 02.08.2006 року. На ім`я [PERSON] відкритий особовий рахунок [NUMBER] , відповідно до якого ведеться облік розрахунків між ним та позивачем. Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином між позивачем та відповідачами виникли правовідносини, які ґрунтуються на фактичному споживанні відповідачем наданих позивачем комунальних послуг, які він має сплачувати відповідно до визначеного у вказаних нормах матеріального права порядку. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідачів за централізоване опалення за адресою [ADDRESS] , за період з січня 1998 року по листопад 2020 року складає 41759,21 грн, яку позивач просить стягнути з відповідачів. Відповідачі добровільно не сплачують вказану заборгованість. Доказів на спростування нарахованої позивачем заборгованості матеріали справи не містять. Отже, судом встановлено, що позивач надає, а відповідачі отримують послуги з теплопостачання, але в порушення вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» належним чином не оплачують спожиті послуги, порушене право позивача на отримання належної плати за надані послуги підлягає судовому захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (божник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитору) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною другою цієї статті зазначено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо - та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до ч.3 ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 28, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічного обґрунтованих витрат на їх виробництво. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до п.20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 визначено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункові книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до ст.257, п. 4 ст.267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачем [PERSON] та його представником вказано, що АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» нарахована заборгованість за період з січня 1998 року по листопад 2020 року, проте, позивачем пропущено строк позовної давності без поважних причин, у зв`язку з чим просили застосувати строки позовної давності при ухваленні рішення суду. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, як це унормовано вимогами ч. 1 ст. 261 ЦК України. За правилами ч. 5 ст.216 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України. У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року, прийнятій у справі №6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року, прийнятій у справі №6-169цс14, від 30 вересня 2015 року, прийнятій у справі №6-154цс15, зроблено висновок про те, що за договором, що визначає щомісячні платежі перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З огляду на те, що позивач звернувся 01.12.2020 року до суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, які згідно закону споживач повинен оплачувати щомісячно, то трирічний строк позовної давності за заявленими вимогами про стягнення заборгованості з січня 1998 року по листопад 2017 року вже сплив. У постанові Верховного Суду України від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1457цс16 зазначено, що: «відповідно до частини першої статті 264ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої статті 264ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу». Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що відповідачі здійснювали свої платежі в рахунок погашення заборгованості попередніх періодів. Згідно здійсненого позивачем розрахунку заборгованість відповідачів за період з січня 1998 року по 30.11.2017 року становить у розмірі 20636,27 грн. З 01.12.2017 року по 30.11.2020 року позивачем нараховано відповідачам заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 21122,94 грн. Отже, відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України внаслідок спливу 3-річного строку позовної давності у задоволенні позовних вимог, заявлених за період заборгованості, яка виникла з січня 1998 року по 30.11.2017 року включно в сумі 20636,27 грн слід відмовити. Згідно наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за період з 01.12.2017 року по 30.11.2020 року включно позивачем нараховано відповідачам заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 21122,94 грн, яка не сплачена відповідачами, та підлягає стягненню у повному обсязі з відповідачів пропорційно. Таким чином, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідачі не виконують належним чином покладені на них зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, проте, позивачем заявлено період за який він просить стягнути заборгованість січня 1998 року по листопад 2020 року, що виходить за межі позовної давності, тому позовні вимоги є частково обґрунтованими, та суд прийшов висновку, що з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача сума заборгованості за послуги теплопостачання з 01.12.2017 року по 30.11.2020 року у розмірі 21122,94 грн. Суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] , про те, що вона не є споживачем послуг, які надає позивач за адресою [ADDRESS] , оскільки у 2016 році була знята з реєстраційного обліку з вказаної адреси та зареєстрована у іншому приміщенні, оскільки, остання була зареєстрована у вказаній квартирі з 21.05.1985 року, набула право власності на квартиру разом з іншими членами сім`ї 25.09.2006 року, так як власник майна несе відповідальність за утримання нерухомості та оплату послуг, відповідно до своєї частки у праві власності, а наявність іншого місця реєстрації не звільняє від обов`язку утримувати свою частку. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Так, АТ «Херсонська ТЕЦ» було сплачено судовий збір у розмірі 2102, 00 грн. за подання позову. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково у розмірі 21122,94 грн. З урахуванням наведеного, частка задоволених позовних вимог від загальної ціни позову становить 21122,94:41759,21 (0,5058). Відповідно, пропорційний розмір витрат, понесених позивачем, на сплату судового збору становить у розмірі 1063,19 грн Таким чином, з відповідачів на користь АТ «Херсонська теплоелектроцентраль» необхідно стягнути 1063,19 грн за подання позивачем позову до суду, пропорційно по 265,80 грн з кожного.

Outcome: approved