Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

У лютому 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 01.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №5042716, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало [PERSON] кредит у розмірі 5000,00 грн. зі строком користування коштами протягом 30 днів (з можливістю продовження вказаного строку за заявою позичальником або в порядку автопролонгації), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит, сплачувати проценти за користування ним у розмірі 1,5% на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а в разі автопролонгації строку кредитування - 5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а також сплатити одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 20% від суми кредиту. 13.01.2022 ТОВ «Мілоан» уклало з ТОВ «Вердикт Капітал» договір факторингу №13-01/2022-79, за яким первісний кредитор відступив ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №5042716. В подальшому 10.01.2023 ТОВ «Вердикт Капітал» уклало з ТОВ «Коллект Центр» договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023, за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило позивачу за плату право грошової вимоги до відповідача за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №5042716. Як зазначає позивач, позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 333750,00 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту 5000,00 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 27750,00 грн.; заборгованість за комісією за надання кредиту 1000,00 грн. Посилаючись на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів, комісії, а тому просить суд стягнути вказану заборгованість та витрати пов`язані зі сплатою судового збору, а також витрати на правову допомогу. Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.02.2025 справу направлено за підсудністю до Південноукраїнського міського суду Миколаївської області. Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 19.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім того, ухвалою суду від 19.03.2025 за клопотанням представника позивача зобов`язано АТ «Універсал Банк» надати суду інформацію: чи було емітовано на ім`я [PERSON] платіжну картку № [NUMBER] ; виписку по рахунку за карткою № [NUMBER] , що належить [PERSON] за період з 01.10.2021 по 11.10.2021. 03.04.2025 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 10.04.2025 від представника позивача Ткаченко М.М. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та про повторне витребування у АТ «Універсал Банк» доказів, витребуваних ухвалою суду від 19.03.2025. 10.04.2025 за клопотанням сторін розгляд справи було відкладено на 01.05.2025. 01.05.2025 від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи для ознайомлення з матеріалами справи. Ухвалою суду від 01.05.2025 повторно витребувано докази у АТ «Універсал Банк», розгляд справи відкладено на 20.05.2025. 20.05.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позову ТОВ «Коллект Центр» про стягнення заборгованості за договором відмовити повністю, оскільки грошові кошти за вказаним кредитним договором перераховані на банківську картку, яка не належить йому та жодних кредитних зобов`язань він немає. Зазначив, що 12.10.2021 він дізнався з телефонних дзвінків від компанії «Мілоан» про оформлення на його ім`я кредиту, звернувся до них про підтвердження даного факту, але відповідь не отримав. Також, 12.10.2021 відповідач подав заяву до правоохоронних органів щодо шахрайських дій відносно нього, а саме про викрадення телефону та банківських карток, однак останні жодної відповіді не отримав. У зв`язку з нез`явленням в судове засідання представника позивача та представника відповідача, а також відповідача, розгляд справи відкладено на 02.06.2025. 26.05.2025 від АТ «Універсал Банк» до суду надійшли витребувані докази. 26.05.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам чинного законодавства та вільному волевиявленню сторін. Звертає увагу, що ні первісний кредитор, ні позивач не є банківськими установами та на них не розповсюджується дія ЗУ «Про банки та банківську діяльність». Тому небанківські фінансові установи позбавлені можливості створювати виписки по картковим рахункам споживачів. Зазначає, що факт перерахування коштів відповідачу підтверджується листом ТОВ «ФК «Елаєнс». Разом з тим, відповідачем не надано належних доказів того, що відносно нього було вчинено шахрайські дії та він не укладав кредитний договір. Також, до матеріалів справи не надано відповідачем обвинувального акту, в якому останній виступає в якості потерпілого. Враховуючи викладене просить суд задовольнити позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» в повному обсязі. 26.05.2025 від представника позивача надійшло клопотання про витребування доказів. 02.06.2025 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 02.06.2025, без її участі та про підтримання позовних вимог позивача. 23.07.2025 до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення у справі в яких представник позивача просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 24.07.2025 клопотання представника позивача задоволено. Зобов`язано АТ «Універсал Банк» надати суду інформацію та документи: чи видавалася АТ «Універсал Банк» [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) платіжну картку № [NUMBER] ; докази зарахування кредитних коштів у сумі 5000,00 грн. та виписку по рахунку за карткою № [NUMBER] , що належить [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) за період з 01.10.2021 по 11.10.2021; ідентифікаційні дані власника картки та повний номер картки № [NUMBER] ; інформацію щодо номеру телефону, на який відправлялася інформація про підтвердження здійснення операцій по вказаному рахунку за період 01.10.2021 по 01.111.2021; чи знаходиться номер телефону [NUMBER] в анкетних даних відповідача. 12.08.2025 від АТ «Універсал Банк» до суду надійшли витребувані докази. 19.09.2025 ухвалою суду відкладено розгляд справи на 30.10.2025 та визнано обов`язковою явку в судове засідання відповідача для надання особистих пояснень по справі. 30.10.2025 відповідач надав до суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів про підтвердження шахрайських дій відносно нього. У клопотанні зазначив, що жодних кредитних зобов`язань перед позивачем він не має та грошових коштів від останнього не отримував. 30.10.2025 за клопотанням представника позивача розгляд справи було відкладено на 26.11.2025 для надання можливості ознайомитися з долученими представником відповідача до матеріалів справи доказами. 24.11.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких остання просила позов задовольнити в повному обсязі. 26.11.2025 за клопотанням представника відповідача розгляд справи було відкладено на 23.12.2025. 23.12.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та без участі відповідача. 23.12.2025 за клопотанням представника позивача, у зв`язку з неявкою відповідача, явка якого була визнана обов`язковою, розгляд справи було відкладено на 26.01.2026. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Дослідивши надані докази у справі в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 01.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено договір про споживчий кредит №5042716. Відповідно до умов вказаного договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати [PERSON] кредитні кошти в розмірі 5000,00 грн. зі строком користування коштами протягом 30 днів з 01.10.2021 з терміном повернення 31.10.2021 (п.п. 1.2, 1.3,1.4 договору). Згідно з п. 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3250.00 грн. в грошовому виразі та 44,164.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 8250.00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов?язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань. Відповідно до п.п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту: 1000.00 грн., яка нараховується за ставкою 20.00 відсотків від суми кредиту одноразово. Згідно з п.п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом: 2250.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. За умовами п. 1.6. договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 500 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 1.7. договору тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п. п. 2.2. 2.3 цього Договору. Кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок (п. 2.1. Договору). Відповідно до п. 2.3.1.2. Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Так, збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилось до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховується за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.16 Договору. У випадку, якщо Позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних базових умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку права нації на пільгових умовах. Відповідно до п. 4.2. Договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця. Вказаний договір, а також графік до нього та Паспорт споживчого кредиту разом з анкетою-заявою на кредит підписані електронними підписами позичальника та Товариства, відтвореними шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (одноразовим паролем J55826), який було отримано на номер його телефону, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», що вказано у п. 4.15 вказаного договору. ТОВ «Мілоан» надало кредитні кошти у сумі 5000,00 грн. шляхом перерахування 01.10.2021 грошових коштів на номер картки № [NUMBER] , який було вказано відповідачем, з призначенням платежу «кошти згідно договору 5042716», що підтверджується копією інформаційної довідки ТОВ «ФК «Елаєнс». Також з довідки про ідентифікацію вбачається, що [PERSON] , дата народження: [INFO] , ВНОКПП:[NUMBER], з яким укладено договір №5042716 від 01.10.2021 ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): J55826, 01.10.2021, номер телефону, на який відправлено ідентифікатор [NUMBER] . Як вбачається з відповіді АТ «Універсал Банк», на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) Банком не було емітовано платіжну картку № [NUMBER] . Номер телефону [NUMBER] був фінансовим номером телефону та знаходиться в анкетних даних [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). 13.01.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу №13-01/2022-79, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» за плату право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №5042716 від 01.10.2021. 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-03/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» (позивачу) за плату право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №5042716 від 01.10.2021. Загальний розмір заборгованості за кредитним договором №5042716 від 01.10.2021 становить 33750,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27750,00 грн.; заборгованість за комісіями 1000,00 грн. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору №10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги від 10.03.2023 ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 33750,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 5000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 27750,00 грн.; заборгованість за комісіями 1000,00 грн. Відповідно до ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 ст. 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. За приписом ст. 3 цього Закону електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»). Правилами ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до ст. 12 указаного Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідач заперечуючи проти позовних вимог посилається на те, що ним не укладався вищевказаний договір, так як його мобільний телефон було викрадено невідомими особами, які скориставшись його особовими даними здійснили оформлення кредиту. При цьому, відповідач наполягає, що він ніякого договору з позивачем не укладав, кошти не отримував, зазначені в заяві про укладення договору про надання фінансових послуг мобільний телефон та адреса електронної пошти йому не належать, жодних ідентифікацій чи авторизацій він не проходив. На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду копію протоколу прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення кладеного Відділенням поліції №5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 12.10.2021, талон-повідомлення єдиного обліку про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.10.2021 про реєстрацію заяви [PERSON] в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журналі єдиного обліку) ВП №5 за №ЕО 36434, протокол прийняття заяви. Також відповідачем долучено, копію повідомлення Відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 06.12.2021 за №43.5/Г-2287, в якій вказано, що заява була зареєстрована до Єдиного реєстру досудових розслідувань №12021046650000870 від 13.10.2021 за ч.1 ст.190 КК України та було створено групу дізнавачів, а саме дізнавач СД ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенант поліції Ляхевич Т.О. та дізнавач ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенант поліції Богданов В.М. Однак, по вказаному кримінальному провадженню з метою встановлення особи злочинця, місцезнаходження майна, надавалося окреме доручення сектору карного розшуку, але встановити місцезнаходження особи злочинця та майна, яким заволоділи шахрайським шляхом не надалося можливим. Отримати інформацію, що має оперативний інтерес встановлено не було. Встановити свідків та очевидців не надалось можливим. У зв`язку з чим, на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України 28.10.2021 дізнавачем СД ВП №5 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенант поліції Ляхевич Т. прийнято рішення про закриття провадження №12021046650000870 від 13.10.2021. Водночас суд зазначає, що сам факт звернення відповідача до правоохоронних органів з заявою та її реєстрація не є належним та допустимим доказом вчинення відносно нього кримінального правопорушення, а тим більше не може свідчити про не укладання відповідачем кредитного договору. Долучені документи не доводять факт не підписання та неотримання коштів відповідачем. Відповідачем не надано належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт скоєння злочину стосовно [PERSON] в частині підроблення документів, підпису, отримання коштів, тощо. Окрім цього, суд вважає, що передбачена договором процедура ідентифікації клієнта та подальше перерахування грошових коштів на картку, яку зазначив відповідач, як позичальник, в повній мірі підтверджує наявність його волевиявлення для укладення відповідного договору та подальшого виникнення боргових зобов`язань. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності ч. 1 ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За правилами ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Як передбачено ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За приписами ч. 1 ст. 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Іншими словами, принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Простіше кажучи, відповідач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а позивач може спростувати цю обставину, подавши власні докази. Про перевагу однієї позиції над іншою суд і виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. До схожого висновку дійшов Верховний Суд у свої Постанові від 02.10.2018 у справі №910/18036/17 та у Постанові від 23.10.2019 по справі №917/1307/18. Презумпція ст. 204 ЦК України вказує, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Вбачається, що відповідачем не надано жодного доказу того, що ним оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того, відповідачем зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подавав. Таким чином вбачається, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним тому є чинним оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України. Судом також враховано, що на підтвердження факту видачі кредитних коштів за Договором про споживчий кредит №5042716 від 01.10.2021 року позивачем до позовної заяви долучено довідку ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію клієнта через його мобільний номер телефону, а також лист ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» від 08.11.2024, відповідно до якого 01.10.2021 було здійснено переказ грошових коштів у сумі 5 000,00 грн. згідно договору 5042716 на номер карти [NUMBER] . При цьому, суд враховує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» є небанківською фінансовою установою та здійснює свою діяльність на підставі спеціальної ліцензії та відповідно до норм чинного законодавства. Так, станом на дату укладення кредитного договору Товариство діяло на підставі ліцензії на надання коштів в позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, виданої згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 26.01.2017 року №163, яка пізніше була переоформлена Національним банком України згідно вимог законодавства від 13.03.2024 року на надання коштів та банківських металів у кредит. Здійснення такого виду діяльності фінансовою установою не передбачає відкриття кредитного рахунку під укладений кредитний договір. Фінансова установа, з якою споживач укладає кредитний договір, перераховує кредитні кошти на зазначений споживачем вже відкритий банківський рахунок за номером карти. Водночас, здійснення переказу коштів не охоплюються вищевказаною ліцензію, а отже, для видачі кредитів в безготівковій формі, ТОВ «МІЛОАН» має залучати надавача платіжних послуг. У даному випадку, таким надавачем платіжних послуг є ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс» (код ЄДРПОУ 38905834), що мало відповідну ліцензію Національного банку України №21 від 20.11.2014 року на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків та здійснювало такі перекази за допомогою платіжного сервісу «Fondy». Враховуючи вищевикладене, зазначена довідка надавача платіжних послуг ТОВ «ФК «Елаєнс» є належним доказом видачі кредиту за Договором про споживчий кредит №5042716 від 01.10.2021 року. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 12.06.2023 року у справі №263/3470/20. Щодо тієї обставини, що платіжна карта [NUMBER] , вказана [PERSON] для отримання на неї кредитних коштів за кредитним договором, не належить відповідачу, слід зазначити, що позичальник на сайті Кредитодавця власноруч зазначає реквізити банківської карти, на яку бажає отримати кредитні кошти. Отже, відповідач зареєструвавши Особистий кабінет в інформаційно-комунікаційній системі на вебсайті ТОВ «Мілоан», додав банківську картку [NUMBER] з метою отримання кредиту, з підтвердженням, що банківська картка активна та [PERSON] має доступ до управління картковим рахунком. Зазначене підтверджує, що позичальник самостійно зазначає номер банківської карти для отримання кредиту. Таким чином, умова щодо належності платіжної карти саме позичальнику не є обов`язковою, тоді як позичальник підтверджує активність вказаної ним карти та наявність у нього доступу до управління картковим рахунком. До того ж, саме позичальник вирішує і зазначає про найзручніший спосіб отримання грошових коштів на виконання договору позики, а Кредитодавець, у свою чергу, не може нести ризик можливих наслідків щодо обраного відповідачем способу їх отримання. Відповідач здійснюючи оформлення заявки на кредит на сайті ТОВ «Мілоан», вказав бажаний спосіб отримання кредитних коштів шляхом їх безготівкового перерахування на банківську карту [NUMBER] . Отже, слід дійти висновку про достатність, належність та допустимість доказів, що підтверджують факт укладення Договору про споживчий кредит №5042716 від 01.10.2021 року та факт виконання ТОВ «МІЛОАН» зобов`язань за цим договором в частині перерахування грошових коштів на банківську картку, зазначену відповідачем при укладенні кредитного договору, а також наявність зобов`язань відповідача за вказаним договором. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 31.01.2024 року у справі №671/1832/20. Визначаючи розмір заборгованості за договором про споживчий кредит №5042716 від 01.10.2021, суд виходить з наступного. Як вбачається з розрахунку заборгованості за відповідачем утворилась заборгованість за договором №5042716 від 01.10.2021 в розмірі 33750,00 грн., з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 5000,00 грн.; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 27750,00 грн.; заборгованість за комісіями - 1000,00 грн. З наявних матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором №5042716 від 01.10.2021 виконав, надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 5000 грн. Проте, всупереч умов кредитного договору та норм закону відповідач допустив порушення умов повернення грошових коштів, оскільки не здійснював платежів, передбачених договором для погашення його договірних зобов`язань. Відтак, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованості за основною сумою боргу за договором №5042716 від 01.10.2021 у розмірі 5000 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 17250 грн. відсотків за договором №5042716 від 01.10.2021, які нараховані за період з 01.10.2021 по 30.12.2021, 0252021, а також 10500 грн. відсотків, які нарахував вже новий кредитор за період з 13.01.2022 по 23.02.2022. Водночас як зазначено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок було підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, а також відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку дії кредитного договору №5042716 від 01.10.2021, позовні вимоги про стягнення з [PERSON] процентів за користування кредитними коштами за договором про споживчий кредит №5042716 від 01.10.2021 підлягають частковому задоволенню в межах строку дії кредитного договору, а саме в розмірі 2250 грн. Крім того, з відомості про щоденні нарахування вбачається, що в день надання кредитних коштів 01.10.2021 [PERSON] було нараховано 1000 грн. комісії за надання кредиту на умовах п. 1.5.1. договору, яка нараховується одноразово. Згідно таблиці розрахунку заборгованості за кредитним договором, вбачається, що сторонами погоджено сплату 1000 грн. комісії, яка є комісією за надання кредиту. Нарахування такої комісії не суперечить правовим висновкам викладених Верховним Судом у постанові № 727/5461/23 від 10 січня 2024 року. Доказів сплати комісії матеріали справи не містять, а тому наявні підстави для її стягнення з відповідача. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем до суду надано: договір №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист від 01.11.2023, заявку на надання юридичної допомоги №595 від 02.12.2024, витяг з акту про надання юридичної допомоги 27.12.2024. Позивачем ставилось питання про стягнення з відповідача на його користь суми понесених витрат на правову допомогу в розмірі 9000,00 грн. Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (Постанова від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц). Суд приходить до висновку, що сума правничої допомоги у розмірі 9000 грн. є не співмірною із складністю справи та наданими адвокатським об`єднанням послугами, не відповідає критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності та необхідності) та розумності, а також судом враховано заперечення відповідача в цілому проти позовних вимог, тому зважаючи на часткове задоволення позову, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для її зменшення до 4000,00 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково (24,4%), відповідно до статті 141ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 591 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial