Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.02.2025 року справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва. В обґрунтування позову зазначив, що 31.03.2024 року він та відповідач [PERSON] уклали договір позики. На підтвердження укладення договору позики, відповідач [PERSON] власноруч написав розписку, у відповідності до якої він взяв у нього в борг 900 000,00 грн., які зобов`язався повернути до 30.06.2024 року. Разом з тим, в обумовлений строк відповідач позичені кошти не повернув. Протягом останнього часу відповідач відмовляється повертати позичені кошти посилаючись на важке матеріальне становище, зміну обстановки та важку ситуацію в країні. В подальшому [PERSON] почав уникати дзвінків, що свідчить про намір ухилитися від виконання своїх зобов`язань. З огляду на викладене просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу за розпискою у розмірі 900 000,00 грн. та судові витрати (а.с. 1-25). Відповідач [PERSON] правом на подання відзиву на позов не скористався. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Магдич О.О. надала пояснення аналогічні позову, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] адвокат Бойко А.С. просив відмовити у задоволенні позову з огляду на відсутність в матеріалах справи оригіналу боргової розписки. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини. Судом встановлено, що 31.03.2024 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали договір позики, відповідно до умов якого, позикодавець ( [PERSON] ) передав, а позичальник ( [PERSON] ) прийняв у власність грошові кошти в сумі 900 000,00 грн. Підтвердженням факту укладення договору позики та отримання відповідачем коштів є Розписка від 31.03.2024 року (а.с. 3), оригінал якої було досліджено судом у судовому засіданні. Зі змісту розписки вбачається, що відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] суму коштів у розмірі 900 000,00 грн., яку він зобов`язався повернути до 30.06.2024 року. Разом з тим, у встановлений строк, відповідач [PERSON] борг не повернув. Матеріали справи доказів зворотного не містять, як і не містять доказів часткового погашення відповідачем заборгованості. Наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) також свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане позичальником. За таких обставин, суд приходить до висновку, що у позивача [PERSON] виникло право звернення до суду за захистом порушених прав та стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за договором позики та таке право підлягає судовому захисту. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності із ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності із ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності із ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Факт укладання договору позики між сторонами підтверджується розпискою, в якій зазначена сума коштів, яка була надана відповідачу [PERSON] позивачем [PERSON] із зазначенням кінцевого строку виконання зобов`язань за даною розпискою щодо повернення суми позики (30.06.2024 року). Під час розгляду справи вказані обставини не були будь-яким чином спростовані відповідачем. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики. Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 9 000,00 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 7). Водночас суд не стягує з відповідача судовий збір за подання заяв про забезпечення позову, оскільки ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.02.2025 року у справі № 303/830/25 (провадження № 2-з/303/242/25) відмовлено у задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову. Крім того ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 21.11.2025 року у справі № 303/830/25 (провадження № 2-з/753/231/25) було відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] адвоката Магдич О.О. про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved