Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-29 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Вишгородського районного суду Київської області у порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовують тим, що з 25.01.2013 року вони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку. В шлюбі у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя між ними не склалося, та шлюбно-сімейні відносини фактично припинено. Між ними немає спору про поділ майна, набутого під час шлюбу. Також вони досягли згоди, що їхній син [PERSON] буде проживати з матір`ю [PERSON] , а батько [PERSON] буде в добровільному порядку виплачувати кошти на утримання дитини. Взаємні права та обов`язки ними врегулювано шляхом укладення шлюбного договору від 24.10.2025 року та договору про визначення місця проживання дитини та порядок її грошового забезпечення (утримання) від 24.10.2025 року. Вважаючи збереження сім`ї неможливим, просять шлюб розірвати. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 11.12.2025 року відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження та призначено судове засідання. У судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, до суду від заявників надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, у якій заявлені вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне заяву [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу задовольнити, виходячи з наступних підстав. Як убачається із ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК), провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде установлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні установлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 25 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 30. Зі змісту заяви убачається, що шлюб на даний час носить формальний характер, оскільки сторони фактично припинили сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства і не мають спільного бюджету, примирення між ними стало неможливим, що підтверджується поданою ними заявою. Між заявниками досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей після розірвання шлюбу, участі у забезпеченні умов життя дітей того з батьків, який проживатиме окремо, що підтверджується договором про визначення місця проживання дитини та порядок її грошового забезпечення (утримання) від 24 жовтня 2025 року. Отже, спору щодо порядку виховання та утримання дитини між заявниками немає. За таких обставин, встановивши, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, суд вважає, що відповідно до ст. 109 СК України спільна заява подружжя підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved