Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-28 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у липні 2025 року звернувся до Херсонського районного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 79161126 від 25.07.2024 року в розмірі 15974,36 грн.; за кредитним договором № 8148778 від 03.08.2024 року в розмірі 66000,00 грн.; за договором позики № 7846569 від 14.08.2024 року в розмірі 10512,00 грн., а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 25.07.2024 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 79161126 від 25.07.2024 року. На умовах, встановлених договором, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 12100,00 грн., на погоджений договором строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а [PERSON] зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, згідно з умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги за договором позики № 79161126 від 25.07.2024 року у загальному розмірі 15974,36 грн., з яких: 8477,65 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1514,64 грн. сума заборгованості за відсотками; 5982,07 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. Оскільки, станом на день пред`явлення позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань за договором позики № 79161126 від 25.07.2024 року, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 15974,36 грн., з яких: 8477,65 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1514,64 грн. сума заборгованості за відсотками; 5982,07 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. Окрім цього позивач зазначає, що 03.08.2024 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту № 8148778 від 03.08.2024 року. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореного шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону. Відповідно до п.п. 1.2-1.4. Договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Загальний розмір кредиту складає 20000,00 грн.; строк кредиту 360 днів; періодичність сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни(дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. 28.03.2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28032025, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 8148778 від 03.08.2024 року в загальному розмірі 66000,00 грн., з яких: 20000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 36000,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 1000,00 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами. Оскільки, станом на день пред`явлення позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 8148778 від 03.08.2024 року, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 66000,00 грн., з яких: 20000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 36000,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 1000,00 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами. До того ж позивач зазначає, що 14.08.2024 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» договір позики № 7846569 від 14.08.2024 року. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореного шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону. Відповідно до п.п. 2.1-2.3 договору позики, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України гривні. Параметри позики: тип позики довгострокова; мета отримання позики придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики 3600,00 грн.; строк позики загальний строк позики до 02.11.2024 року (80 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком; дата надання позики 14.08.2024 року; дата повернення позики 02.11.2024 року; загальні витрати за позикою 1890,00 грн. 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11-01/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників згідно реєстру, у тому числі за договором позики № 7846569 від 14.08.2024 року у загальному розмірі 10512,00 грн., з яких: 3600,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3420 грн. сума заборгованості за відсотками; 3492,00 грн. сума заборгованості за простроченими відсотками. Оскільки, станом на момент пред`явлення позову до суду відповідачем не виконано взятих на себе зобов`язань за договором позики № 7846569 від 14.08.2024 року, позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість у загальному розмірі 10512,00 грн., з яких: 3600,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3420 грн. сума заборгованості за відсотками; 3492,00 грн. сума заборгованості за простроченими відсотками. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.09.2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від учасників провадження не надійшло заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 29.09.2025 року через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» до суду надійшов відзив на позовну заяву, підписаний [PERSON] . У поданому відзиві відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на неможливість належного виконання грошових зобов`язань у зв`язку з тяжкою хворобою, складним матеріальним становищем, а також перебуванням на тимчасово окупованій території за адресою реєстрації місця проживання. Крім того, відповідач просить суд зменшити розмір нарахованих відсотків та штрафних санкцій, вважаючи їх надмірними та такими, що суперечать принципам розумності, справедливості й добросовісності. Представник позивача, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом неодноразового опублікування судових повісток про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судової влади України та направлення судових повісток про виклик до суду у електронний кабінет Електронного суду відповідача. Документів, що підтверджують поважність причин її відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у судовому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення немає. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд здійснює судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Статтями 13,81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Судом встановлено, 25.07.2024 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики № 79161126 від 25.07.2024 року. На умовах, встановлених договором, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти в сумі 12100,00 грн., на погоджений договором строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а [PERSON] зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п.п. 2.2. та 2.3 Договору, строк позики/строк договору 30 днів; процентна ставка фіксована, 0,75%, яка діє протягом строку договору, визначеного п.п. 2.2. п. 2 Договору. 14.06.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, згідно з умовами якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги за договором позики № 79161126 від 25.07.2024 року у загальному розмірі 15974,36 грн., з яких: 8477,65 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 1514,64 грн. сума заборгованості за відсотками; 5982,07 грн. сума заборгованості по процентам за понадстрокове користування позикою. Згідно п. 1 Договору, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, з метою придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення власних потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника. Номер електронного платіжного засобу позичальника вказано в п. 29 Договору, а саме картка № [NUMBER] . Позивачем не надано підтвердження факту надання (перерахування) кредитних коштів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (Первісним кредитором) на користь [PERSON] на умовах, визначених договором позики № 79161126 від 25.07.2024 року, зокрема й перерахування коштів у сумі 12100,00 грн. на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . У той же час, судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц, за якою часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу. Так, відповідно до виписки з особового рахунку [PERSON] за договором позики № 79161126 від 25.07.2024 року встановлено, що відповідачем здійснювалися часткові платежі в рахунок погашення заборгованості. Зокрема, 02.08.2024 року сплачено грошові кошти у сумі 3 300,00 грн., з яких 2 483,25 грн. зараховано в рахунок погашення основної суми боргу (тіла кредиту), а 816,75 грн. у рахунок сплати відсотків за користування кредитом. Крім того, 24.08.2024 року відповідачем сплачено 1 139,10 грн., які позикодавцем зараховано в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. За встановлених у даній справі обставин часткової сплати [PERSON] заборгованості за договором позики № 79161126 від 25.07.2024 року, має місце визнання відповідачем факту отримання нею кредитних коштів від позивача. Отже, з матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що [PERSON] взяті на себе зобов`язання за договором позики № 79161126 від 25.07.2024 року належним чином не виконала, у результаті чого утворилась заборгованість у розмірі пред`явленої до стягнення суми. Окрім цього судом встановлено, що 03.08.2024 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту № 8148778 від 03.08.2024 року. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореного шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону. Відповідно до п.п. 1.2-1.4. Договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Загальний розмір кредиту складає 20000,00 грн.; строк кредиту 360 днів; періодичність сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни(дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що Споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в Договорі. 28.03.2025 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 28032025, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 8148778 від 03.08.2024 року в загальному розмірі 66000,00 грн., з яких: 20000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 36000,00 грн. сума заборгованості за відсотками; 1000,00 грн. сума заборгованості за пенею, штрафами. Згідно п. 2.1 Договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . У випадку, якщо після здійснення (ініціювання здійснення) товариством платежу за реквізитами вищевказаної платіжної картки виявиться, що платіж не може бути зарахований на рахунок з будь-яких причин, які не залежать від товариства(в тому числі, але не виключно у випадку відсутності авторизації платіжної картки), сторони укладають додаткову угоду про зміну платіжних реквізитів споживача для надання кредиту за цим договором. При цьому, така додаткова угода може бути укладена лише протягом 24-х годин з моменту прийняття товариством рішення про надання кредиту споживачу. Якщо сторони з будь-яких причин у вказаний строк не укладуть вказану додаткову угоду, споживач втрачає право отримати кредитні кошти за цим договором, а у товариства не виникає прострочення кредитора. Факт виконання Первісним кредитором умов Договору № 8148778 про надання споживчого кредиту від 03.08.2024 року підтверджується повідомленням ТОВ «Пейтек» про здійснення перерахування на користь фізичної особи від ТОВ «Авентус Україна» 03.08.2024 року грошових коштів у сумі 20000,00 грн., номер транзакції у системі ТОВ «Пейтек» - bc71deb5-c392-42cd-88bd-a4a0c4aabaef, номер транзакції в системі ТОВ «Авентус Україна» - 49045710, код авторизації 403057, банк еквайр АТ «ПУМБ», призначення платежу зарахування на картку, маска картки [NUMBER] . Також судом встановлено, що 14.08.2024 року [PERSON] уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Маніфою» договір позики № 7846569 від 14.08.2024 року. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореного шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер телефону. Відповідно до п.п. 2.1-2.3 договору позики, позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору. Позика надається на умовах повернення, платності та строковості в національній валюті України гривні. Параметри позики: тип позики довгострокова; мета отримання позики придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; сума позики 3600,00 грн.; строк позики загальний строк позики до 02.11.2024 року (80 днів). Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених розрахунком; дата надання позики 14.08.2024 року; дата повернення позики 02.11.2024 року; загальні витрати за позикою 1890,00 грн. 11.01.2024 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 11-01/2024, згідно з умовами якого ТОВ «Маніфою» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» права грошової вимоги до боржників згідно реєстру, у тому числі за договором позики № 7846569 від 14.08.2024 року у загальному розмірі 10512,00 грн., з яких: 3600,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 3420 грн. сума заборгованості за відсотками; 3492,00 грн. сума заборгованості за простроченими відсотками. Згідно п. 2.5 Договору, позика надається позичальнику в день підписання сторонами договору позики шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальником за номером електронного платіжного засобу (банківської картки) [NUMBER] , зареєстрованого позичальником для цієї цілі в особистому кабінеті. При цьому, позивачем не надано підтвердження факту надання (перерахування) кредитних коштів ТОВ «Маніфою» (Первісним кредитором) на користь [PERSON] на умовах, визначених договором позики № 7846569 від 14.08.2024 року, зокрема й перерахування коштів у сумі 3600,00 грн. на платіжну картку відповідача № [NUMBER] . Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона(боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.ч.1, 3 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Частиною першою ст. 512 ЦК України, встановлено, що якщо зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв діалогового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимог. Частиною першою статтею 528 ЦК України передбачено, що виконання може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не впливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржником іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань. Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Положеннями статтей 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ч. 1 ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно ст. 1087 ЦК України, розрахунки за участю фізичних осіб, не пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, можуть провадитися у готівковій або безготівковій формі. З матеріалів справи і досліджених в суді доказів, які надано позивачем, суд доходить таких висновків. Насамперед слід зазначити, що позивачем не надано підтвердження перерахування на користь відповідача та отримання останнім грошових коштів за договором позики № 7846569 від 14.08.2024 року, а саме факту перерахування суми кредиту в розмірі 3600,00 грн. на картковий рахунок [PERSON] картка № [NUMBER] (п. 2.5 Договору). Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України), в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. При цьому кожна сторона в силу статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогами ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного в постанові від 21 липня 2021 року в справі 287/363/16, при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування з важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд має право винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (правова позиція Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2022 року в справі 857/7/22). За таких обставин, кредитний договір між кредитодавцем та позичальником є укладеним з моменту отримання кредитних коштів саме позичальником. В матеріалах справи відсутнє підтвердження факту отримання [PERSON] грошових коштів за Договором позики № 7846569 від 14.08.2024 року в сумі 3600,00 грн. на картковий рахунок № [NUMBER] , вказаний у п. 2.5 Договору. Таким чином, укладення кредитного договору і надання позичальнику кредитних коштів за обставин викладених в позові у частині стягнення з [PERSON] за договором № 8148778 про надання споживчого кредиту від 03.08.2024 року перед судом не доведено. Позивачем не надано до суду належних, допустимих та достатніх доказів отримання [PERSON] грошових коштів за Договором позики № 7846569 від 14.08.2024 року, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором є необґрунтованими і задоволенню не підлягають. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики № 79161126 від 25.07.2024 року та за договором № 8148778 про надання споживчого кредиту від 03.08.2024 року суд зазначає наступне. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч.1 ст. 638 ЦК України). Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст. 638 ЦК України). Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19. Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон), так згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст. 11 Закону). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону). Згідно із ч.6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом ч.8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. З огляду на вказане вище, суд вважає, що між сторонами правомірно укладений договір позики в електронній формі та у відповідності до вимог закону. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, у тому числі Закону України «Про електрону комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України та частини 2 статті 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Крім того, суд зазначає, що в статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» перелічена інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Зокрема, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті. Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Судом встановлено, що зміст зобов`язання в наведених договорах викладено досить зрозуміло, що дає підстави для висновку про те, що справжня воля сторін договорів зводилась до отримання коштів, які позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого кредитним договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц. Згідно позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Суд зауважує, що у постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. При цьому, суд звертає увагу, що доказів того, що відповідач повністю сплатила грошові кошти за укладеним договором суду не надано, як і відповідачем доказів про повернення наданих грошових коштів за даним кредитним договором теж не надано. Згідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1 ст. 546, ст.ст. 549, 611 ЦК України виконання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. У цьому зв`язку, перевіривши суми нарахованих відсотків за користування кредитними коштами та неустойки (штрафу, пені) за договором № 8148778 про надання споживчого кредиту від 03.08.2024 року, враховуючи строк кредитування 360 днів, суд зробив висновок про правомірність здійснених позивачем нарахувань. Отже, за договором № 8148778 про надання споживчого кредиту від 03.08.2024 року із [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості в розмірі 66000,00 грн., з яких: 20000,00 грн. заборгованості по тілу кредиту; 36000,00 грн. заборгованості про відсоткам за користування кредитом; 1000,00 грн. пеня, штрафи. У той же час, проценти в нарахованому позивачем розміру по договору позики № 79161126 від 25.04.2024 року в повному обсязі стягненню із [PERSON] не підлягають виходячи з вищенаведених обґрунтувань, оскільки нарахування встановлених в договорі відсотків після закінчення строків, на які останні укладалися повинно бути припинене, так як у первісного кредитора, а в подальшому у позивача після закінчення строку, на який укладався договір про споживчий кредит, виникло право на отримання від позичальника інфляційних втрат та 3% річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не процентів, передбачених договором, як плату за користування кредитом. З наданих позивачем первинних документів, а саме: Договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79161126 від 25.07.2024 року та Паспорту споживчого кредиту, [PERSON] прийняла на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів (строк кредитування) протягом 30 (тридцяти) днів у строк до 23.08.2024 року. Отже, згідно умов за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79161126 від 25.07.2024 року сторонами кредитного договору були погоджені наступні умови: 8477,65 грн. (залишок заборгованості по тілу кредиту)*0,75% (відсоткова ставка) = 63,58 грн - відсотки за один день; 30 днів (строк кредитування)* 63,58 грн. (відсотки за один день) = 1907,40 грн. - борг за відсотками; 8477,65 (залишок заборгованості по тілу кредиту) + 1907,40 (борг за відсотками) = 10385,05 грн. - борг за кредитом, згідно договору позики. Враховуючи встановлені обставини, вимоги чинного законодавства, умови кредитного договору та договору факторингу, які дають право ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як кредитодавцю, звернутися до суду із позовом про повернення грошових коштів та нарахованих відсотків, суд вважає, що із відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за договором позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 79161126 від 25.07.2024 року в сумі 10385,05 грн., з яких: 8477,65 грн. заборгованість за основним боргом, 1907,40 грн. заборгованість по відсоткам; за договором № 8148778 про надання споживчого кредиту від 03.08.2024 року в сумі 66000,00 грн., з яких: 20000,00 грн. заборгованість за основним боргом, 36000,00 грн. заборгованість по відсоткам, 10000,00 грн. неустойка (штраф, пеня). Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції № 118693 від 20.06.2025 року встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які в даному випадку складають (76385,05/92486,36*100)= 82,59 %, отже 2500,82 грн. На підставі ст. ст. 207, 526, 530, 626, 628, 633, 638, 1048, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial