Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

ТОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 55897,43 грн., судовий збір у розмірі 2422,40грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Крім того в порядку ч.ч.10,11 ст.265 ЦПК України позивач просив зазначити у рішенні суду про те, що (особі), яка здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100)-s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С-сума основного боргу; -3% річних; 100 - переведення відсотків; 365-кількість днів у році; Дн .- кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з відповідача на користь позивача. Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 31.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] укладено Договір №4854613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронному вигляді. ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит в сумі 10000 грн., строком на 360 днів, із процентною ставкою 1,5% на день. 02.06.2025 ТОВ «Лінеура Україна» на підставі Договору факторингу № 02-1/06/2025 за плату відступило, а ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право грошової вимоги до Відповідача. Станом на дату укладання договору факторингу, строк дії кредитного договору не закінчився, а тому в межах строку дії договору позивач нарахував відсотки за 53 календарні дні, що становить 7949,9841 грн. Загальний розмір заборгованості за Договором №4854613 складає 55897,43 грн. Ухвалою суду від 19.11.2025 позов залишено без руху, надано час на усунення недоліків, які позивач усунув 24.11.2025. Ухвалою суду від 24.11.2025 виправлено описку в ухвалі суду від 19.11.2025. Ухвалою суду від 28.11.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів у справі, які надійшли до суду 23.12.2025. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та відповідних доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 31.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем був укладений електронний договір №4854613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Згідно з п.п.1.2, 1.3 кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 10000 грн; строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору. Відповідно до п.1.4.1 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору. Вказаний договір, додаток № 1 та № 2 до нього підписані відповідачем 31.07.2024 електронним підписом 63055. Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» від 10.06.2025 товариство перерахувало 31.07.2024 кошти у сумі 10000 грн на картку [NUMBER] . Факт зарахування коштів 31.07.2024 в сумі 10000 грн. на банківську картку [PERSON] підтверджується також інформацією АТ «ОТП Банк» від 12.12.2025 року. 02.06.2025 між ТОВ «Лінеура Україна» та позивачем, було укладено договір факторингу № 02-1/06/2025, відповідно до умов якого ТОВ «Українські фінансові операції»» набуло право грошової вимоги до відповідача. за Договором № 4854613 від 31.07.2024. Сума заборгованості відповідача станом на 02.06.2025 за розрахунком первісного кредитора становить 52947,45 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 9999,98 грн., заборгованість за відсотками 37947,47 грн., штрафні санкції 5000 грн. За розрахунком заборгованості позивача за 53 календарних дні відповідачу було нараховано проценти в межах строку дії кредитного договору в сумі 7950 грн. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За змістом частини першої ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, норми якої в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України поширюються на кредитні відносини, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За змістом ч. 1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа № 6-459цс17), згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору. Відтак суди мають з`ясувати належним чином обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора та чи існували вони на момент їх переходу. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання за договором №4854613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 31.07.2024, і надало відповідачу кредит в сумі 10000 грн. Відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, внаслідок чого має заборгованість. Позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за вказаним договором на підставі договору факторингу. За таких обставин, суд вважає, що з [PERSON] необхідно стягнути на користь ТОВ «Українські фінансові операції», як нового кредитора, заборгованість за договором №4854613. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 55897,43 грн., з яких: заборгованість за основним боргом 9999,98 грн., заборгованість за процентами нарахованими первісним кредитором 37947,47 грн., заборгованість за процентами нарахованими позивачем 7949,98 грн. Разом з тим, розрахунок заборгованості за процентами за період з 31.07.2024 по 25.07.2025 виконано, виходячи із встановленої договором денної процентної ставки 1,5%, що не відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон). 22.11.2023 було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Договір № 4854613 про надання коштів на умовах споживчого кредиту укладено 31.07.2024 року, тобто після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому умова договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,5% є нікчемною в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». Враховуючи, що заборгованість за тілом кредиту складає 9999,98 грн., заборгованість за процентами за 360 днів, виходячи із денної процентної ставки в розмірі 1,0%, повинна становити 35999,93 грн. Таким чином, загальний розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача за договором № № 4854613 від 31.07.2024 становить 45999,91 грн. (9999,98 + 35999,93). Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. В свою чергу, згідно із ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу. Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 31.07.2024 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час. З огляду на вказане, позовні вимоги в цій частині, задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позовні вимоги задоволені частково (82%), суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1986 грн (2422,40 *82%) Позивач також просить стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 гривень. Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Правнича допомога ТОВ «Українські фінансові операції» надавалася на підставі договору №01/08/2024-А про надання юридичних послуг від 01серпня 2024року укладеного з адвокатом Дідухом Є.О. Представником позивача надано суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу заявку № 4854613 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, детальний опис робіт (наданих послуг) № 4854613 від 30.10.2025, акт № 4854613 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, рахунок на оплату №4854613 -2025 від 31.10.2025 При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial