Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на утримання їх дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 з усіх видів його заробітку (доходу). В обґрунтування позову покликається, що відповідач належним чином не бере участі в утриманні малолітньої дитини, яка має інвалідність та істотним чином позбавлена можливості до самообслуговування, потребує лікування та реабілітації, через що позивач позбавлена можливості працювати. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 жовтня 2025 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 27 жовтня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Встановлено відповідачу строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати до суду відзив на позов. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/6 всіх видів заробітку (доходу), але не більше ніж 3 прожиткові мінімуми для дитини відповідного віку, мотивуючи, що дитина 1/3 року проживає з батьком, у цей період повністю перебуває на його утриманні. Окрім цього кожного місяця сплачує аліменти на утримання дитини у розмірі 4 000 грн, а також покриває витрати, що зумовлені станом здоров`я позивача. Зазначає, що у новому шлюбі має малолітнього сина, а також вагітну дружину, які потребують утримання. Також на його утриманні перебуває мати пенсіонер та безробітній батько. Представником відповідача адвокатом Дуркачем І.І. подано письмові пояснення, в яких покликається, що позивач працює ріелтором та у 2025 році набула права власності 4 земельні ділянки, а також придбала автомобіль вартістю 25 000 доларів США, що спростовує доводи, що позивач позбавлена можливості працювати. Долучено публікації із мережі інтернет та відеоролик на підтвердження того, що позивач працює ріелтором. Представником позивача адвокатом Шкарупською-Барановою Н.Б. подано письмові пояснення по справі, в яких зазначає, що розмір щомісячних витрат на дитину складає не менше 20 000,00 грн, а тому кошти, які надає відповідач є критично недостатніми для забезпечення належного рівня утримання дитини. Набуте позивачем нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя із чоловіком [PERSON] , та куплені за кошти останнього, чим спростовуються доводи відповідача, що позивач отримує прибуток. Куплений автомобіль було придбано за рахунок коштів, отриманих від продажу попереднього автомобіля. Звертає увагу, що позивач є безробітною з 2019 року. Факт участі позивачки у наданому відповідачем відеозаписі свідчить про одноразову та епізодичну допомогу у здійсненні ріелторської діяльності її чоловіка [PERSON] та не підтверджує постійного місця працевлаштування. Сторони у судове засідання, призначене на 12:30 год 28 січня 2026 року не з`явилися, скористалися правом відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, просять ухвалити рішення у справі на підставі поданих доказів. У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. (ст.ст.12,81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). Як визначено ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень ст.ст.141, 181, 182 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» установлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, дітей віком від 6 до 18 років 3196 гривень. Законом України «Про Державний бюджет на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, дітей віком від 6 до 18 років 3512 гривень. При цьому, за ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Указане кореспондується із вимогами ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», якою передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням потрібно розуміти витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей (постанови Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 682/690/16-ц, від 17 квітня 2024 року у справі № 750/10188/20). При вирішенні цього спору слід враховувати правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах від 04 вересня 2019 року у справі № 711/8561/16, від 17 квітня 2024 року у справі № 750/10188/20, відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06 березня 2017 року. У даному шлюбі, [INFO] , у них народилась дочка [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 1556, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 23 квітня 2013 року Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. Відповідачем не заперечено постійне проживання дитини разом з матір`ю. При визначенні розміру аліментів суд враховує те, що відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї неповнолітньої дитини, а також те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При вирішенні розміру аліментів суд ураховував положення ст.2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», за яким державна соціальна допомога призначається на дітей з інвалідністю віком до 18 років у розмірі 70 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Суд не бере до уваги твердження позивача щодо необхідності стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), адже жодних доказів у підтвердження понесених витрат на дитину не надано. Покладення обов`язку матеріально забезпечувати неповнолітню дитину винятково на батька є порушенням норм закону. Визначення судом аліментів на малолітню дочку у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача очевидно та поза всяким розумним сумнівом є пропорційним і відповідає приписам ст.182 СК України. При цьому суд констатує, що розмір аліментів повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, як це передбачено ч.2 ст.182 СК України. Визначений судом розмір аліментів на утримання дитини перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину та з урахуванням обов`язку матері утримувати дитину є достатнім. Саме така позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 369/9386/17. Суд враховує, що відповідач перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 24 вересня 2022 року. В даному шлюбі у відповідача народилися діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які як і дружина [PERSON] знаходяться на утриманні відповідача. Згідно з п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Варто також відмітити, що у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Не заслуговують на увагу твердження відповідача про перебування на його утриманні батьків, адже жодних доказів у підтвердження таких обставин не надано, а факт відсутності у позивача працевлаштування не впливає на обов`язок відповідача утримувати свою дитину. Відповідачем не доведено існування обставин, які б свідчили про зміну постійного місця проживання дитини разом з батьком, як на підставу звільнення від сплати аліментів. Аргументи відповідача про добровільну сплату ним аліментів та долучення платіжних інструкцій суд приймає, однак визнає такими, що не мають правового значення для вирішення даного спору. Право особи з якою проживає дитина на стягнення аліментів на її утримання є безумовним та не залежить від добровільної сплати аліментів іншим з батьків. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та ураховуючи однозначну необхідність у витратах на гармонійний розвиток дитини до її повноліття, обов`язок батьків забезпечити дитині належне виховання та утримання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати та вік, стан здоров`я та має інвалідність, рівність батьків у матеріальному утриманні, позицію відповідача та надання ним коштів, наявність у нього двох дітей від іншого шлюбу, та виходячи із засад справедливості, добросовісності і розумності сімейного законодавства, з відповідача слід стягувати аліменти на користь позивача на утримання їх малолітньої дитини у розмірі однієї шостої всіх видів заробітку (доходу), щомісячно. Указаний розмір не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За приписами ч.1 ст.79, ч.1 ст.191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 20 жовтня 2025 року та в порядку ч.1 ст.430 ЦПК України допускається негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір», то за приписами ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 1 331,20 грн судового збору.

Outcome: approved