Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

Представник позивача, адвокат Сластнікової Г. О., звернулась до суду із даним позовом, посилаючись в обґрунтування заявлених вимог на те, що [INFO] у місті Часів Яр Бахмутського району Донецької області померла [PERSON] , [INFO] , яка доводиться позивачу рідною бабою по лінії батька, після смерті якої відкрилась спадщина та за заявою позивача про прийняття спадщини від 27.08.2021 року заведена спадкова справа. Чоловік [PERSON] , [PERSON] , помер [INFO] , а її син, [PERSON] , [INFO] , сумісно з спадкодавцем не проживав, бо був виписаний з квартири померлої на підставі рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29.03.2019 року, оскільки з 2015 року проживає на території Російської Федерації, тому спадщину він після смерті своєї матері не приймав. У свою чергу через військову агресію проти України позивач був вимушений переміститись з місця свого проживання до м. Кривий Ріг, будучи внутрішньо переміщеною особою, оскільки м. Часів Яр Донецької області є тимчасово окупованою територією України. Будучи потенційним отримувачем компенсації для відновлення свого житла, пошкодженого внаслідок бойових дій, позивач звернувся із заявою до державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса, однак отримав постанову від 05.12.2025 року про відмову в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, бо спадкова справа № 53/2021 та архів приватного нотаріуса, що заві таку справу після смерті [PERSON] , до Донецького обласного державного архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування робочого місця такого приватного нотаріуса. Зазначене унеможливлює прийняття у власність спадкового майна, яке лишилося після смерті баби позивача по лінії батька. Враховуючи відсутність іншого шляху для відновлення невизнаного права власності на будинок та землю під ним, позивач вимушений звертатись із даним позовом до суду. Таким чином просив суд визнати за [PERSON] право власності на: 1/2 частку житлового будинку з надвірні спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] на земельній ділянці, розміром 600 кв. м. (один одноповерховий будинок площею 55,33 кв. м. та надвірні споруди: огорожа, водопровід), що належали спадкодавцю за договором від 14.08.1981 року; 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] на земельній ділянці, розміром 600 кв. м. (один одноповерховий будинок площею 55,40 кв. м. та надвірні споруди: літня кухня, лях, два сараї, вбиральня, огорожа), що належали спадкодавцю за договором від 31.03.1990 року); земельну ділянку, розташовану на території м. Часів Яр Часовоярської міської ради площею 0,077767 га, що належала спадкодавцю за державним актом на право приватної власності на землю серії ДН № 0696 від 24.08.1995 року, виданий за рішенням Часовоярської міської ради від 24.05.1995 року № 64/1, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 696. Позивач, [PERSON] , та її представник, адвокат Сластнікової Г. О., у судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, надавши заяву з проханням вирішити справу за їх відсутності, задовольнивши позовні вимоги повністю. Представники відповідача, Часовоярської міської військової адміністрації Донецької області, у судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи належним чином, надавши заяву з проханням вирішити справу за їх відсутності, ухваливши рішення відповідно до закону. Суд при цьому зазначає, що за ч. 1 ст. 223 ЦПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Також згідно із ч. 3 ст. 223 ЦПК якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на викладене обґрунтування, суд зазначає, що неявка у судове засідання сторін по справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, у даному випадку не перешкоджає розгляду справи судом. Отже, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного обґрунтування. Судом було встановлено, що [PERSON] є внутрішньо переміщеною особою, виїхавши з м. Часів Яр Донецької області, де мешкав по [ADDRESS] , до м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, де фактично проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 11.10.2024 року про взяття на облік внутрішньо переміщену особу. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 9 квітня 2021 року виконкомом Часовоярської міської ради Бахмутського району Донецької області, актовий запис № 97, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . На підставі свідоцтва про народження, виданого 8 лютого 1977 року Часовоярським виконкомом міста Артемівська Донецької області, актовий запис № 30 від 8 лютого 1977 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , матір`ю якого вказана [PERSON] . На підставі свідоцтва про народження, виданого 18 лютого 2005 року Часовоярським виконкомом Артемівської міської ради Донецької області, актовий запис № 1 від 4 січня 2005 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у м. Часів Яр, батьком якого вказаний [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 26 березня 1990 року Часовоярським виконкомом Артемівської міської ради Донецької області, актовий запис № 6 від 10 січня 1970 року, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились, внаслідок чого останній було присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно із свідоцтвом про смерть, виданим 1 грудня 2018 року виконкомом Часовоярської міської ради Бахмутського району Донецької області, актовий запис № 265, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . На підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДН № 0696 від 04.08.1995 року, виданого за рішенням Часовоярської міської ради від 24.05.1995 року № 64/1 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 696, вбачається, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,077767 га для цілей присадибної ділянки на території [ADDRESS] . Також суд встановив, що відповідно до договору дарування від 14 серпня 1981 року, посвідченого нотаріально, реєстр № 1-3503, вбачається, що [PERSON] набула у власність 1/2 частку житлового будинку з надвірні спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] , в складі: одноповерхового будинку житловою площею 55,33 кв. м. та надвірних споруд (огорожа, водопровід), право власності якої було зареєстровано 30 березня 1990 року в БТІ. Крім того суд встановив, що згідно із договором дарування від 31 березня 1990 року, посвідченого нотаріально, реєстр № 997, вбачається, що [PERSON] набула у власність 1/2 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] , в складі: одного житлового будинку жилою площею 55,40 кв. м. літ. А-1 та надвірних споруд (літня кухня Б, погреб В, сарай Г, сарай Д, вбиральня Е та огорожа), право власності якої було зареєстровано 26 червня 1990 року в БТІ, що підтверджується копією технічного паспорту на вказаний будинок від 26.03.1990 року. З витягу зі Спадкового реєстру вбачається, що 27.08.2021 року була заведена спадкова справа № 53/2021 приватним нотаріусом Слєсарєвим В. В. після смерті [INFO] [PERSON] . Однак 5 грудня 2025 року постановою державного нотаріусу у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину по спадковій справі № 53/2021 було відмовлено, оскільки неможливо встановити коло спадкоємців після смерті [INFO] [PERSON] , враховуючи, що спадкова справа № 53/2021 після смерті [PERSON] та архів приватного нотаріуса Слєсарєва В. В. до Донецького обласного державного архіву не передавались та не були вивезені з адреси розташування робочого місця такого приватного нотаріуса, що вбачається з відповіді Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції від 05.11.2025 року. Встановлено, що за довідкою від 2015 року Сумісного квартального комітету м. Часів Яр вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , до складу родини [PERSON] входили чоловік, [PERSON] , та син, [PERSON] . Натомість, суд встановив, що за рішенням від 29.03.2019 року Артемівського міськрайонного суду Донецької області вбачається, що [PERSON] [INFO] , було визнано таким, що втратив право на користування будинком за адресою: [ADDRESS] . Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Так суд зауважує, що станом на день виникнення у спадкодавця права власності на житловий будинок у [ADDRESS] процедура реєстрації прав на нерухоме майно визначалася Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995 року, відповідно до п. 1 Розділу І якої реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. При цьому суд звертає увагу на те, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок здійснювалась з видачою державних актів на право власності на земельні ділянки, а реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Натомість, суд вказує, що земельні ділянки, право власності на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера відповідно до пункту 2 розділу VІІ Закону України «Про Державний земельний кадастр». Окрім того, згідно з пунктом 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, якими було посвідчено право власності земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом, що відбулося 01.01.2013 року, є дійсними. Отже, право власності на спірний будинок та земельну ділянку набувалось в порядку, який існував на час оформлення на нього права власності, тобто станом до 2013 року, що підтверджується реєстрацією права власності на будинок у [ADDRESS] за [PERSON] в місцевому БТІ 30 березня 1990 року та 26 червня 1990 року, а також реєстрацією 04.08.1995 року права власності за спадкодавцем на земельну ділянку в [ADDRESS] в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 696. Згідно із ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року) (далі - ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 2 ст. 1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1261 ЦК у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. На підставі ч. 1 ст. 1265 ЦК у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. За ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. При цьому на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених ч. 2 - 4 ст. 1273 ЦК. Так за ч. 2, 3, 4 ст. 1273 ЦК фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На підставі ст. 1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1296 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця. Суд вказує, що Часовоярська міська територіальна громада, за винятком с. Богданівка, з 24.02.2022 року по теперішній час, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 (із змінами), відноситься до територій активних бойових дій. Належним відповідачем у спорах про визнання права власності на майно у порядку спадкування є спадкоємці, тобто особи, визначені за заповітом або за законом, які звернулися у передбаченому порядку та строки із заявою про прийняття спадщини, відкритої після смерті спадкодавця, та прийняли цю спадщину або вважаються такими, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням. Аналогічна правова позиці викладена Верховним Судом у постанові від 16.02.2022 року по справі № 752/3435/16. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі ж відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином судом було встановлено, що спадкоємець після смерті [INFO] [PERSON] першої черги, син спадкодавця [PERSON] , не мешкав із померлою за однією адресою на момент її смерті та відсутні відомості про подання ним заяви про прийняття спадщини після смерті матері, враховуючи, що чоловік [PERSON] , [PERSON] , також помер [INFO] . У свою чергу суд зазначає, що позивач, [PERSON] , на момент смерті своєї бабусі, [PERSON] , яка померла [INFO] , був неповнолітнім, оскільки досяг повноліття лише [INFO] . Таким чином на підставі ч. 4 ст. 1268 ЦК [PERSON] , як неповнолітня особа, вважався таким, що прийняв спадщину після смерті своєї бабусі, [PERSON] , яка йому за відсутності інших спадкоємців належить відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК з часу відкриття такої спадщини. Як було встановлено судом до складу спадщини після смерті [INFO] [PERSON] увійшли права власності останньої на земельну ділянку площею 0,077767 га по [ADDRESS] , а також розташований на такій ділянці житловий будинок, право власності на який спадкодавцю належало згідно із договорами дарування від 14 серпня 1981 року та від 31 березня 1990 року. При цьому позивач з метою оформлення спадщини подав державному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] своєї бабусі, [PERSON] , однак отримав відмову у вчиненні нотаріальної дії за постановою нотаріуса. Судом, натомість, було встановлено, що позивач як спадкоємцем за законом після смерті [INFO] [PERSON] фактично прийняв спадщину у встановленому законом порядку, однак через обставини, що не залежать від нього, не може отримати в поза судовому порядку свідоцтво про право на таку спадщину, оскільки територія м. Часів Яр є територією, де з 22 грудня 2022 року ведуться активні бойові дії. Отже, з огляду на викладене вмотивування, а також те, що до складу спадщини входять усі права, належні спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та які не припинилися внаслідок його смерті, то враховуючи, що до позивача перейшли спадкові права померлої бабусі? [PERSON] , то таким чином [PERSON] успадкував майно такого спадкодавця, внаслідок чого суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на: 1/2 частку будинку з надвірними спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] , в складі: одноповерхового будинку житловою площею 55,33 кв. м. та надвірних споруд (огорожа, водопровід); на 1/2 частку будинку з надвірними спорудами, що знаходяться у [ADDRESS] , в складі: одного житлового будинку жилою площею 55,40 кв. м. літ. А-1 та надвірних споруд (літня кухня Б, погреб В, сарай Г, сарай Д, вбиральня Е та огорожа); на земельну ділянку площею 0,077767 га на території [ADDRESS] , - в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Між тим суд зазначає, що права власності на земельну ділянку виникають з моменту державної реєстрації цих прав. При цьому з 1 січня 2013 року у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» державні акти на право власності земельною ділянкою не видаються, а право власності земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так за Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» земельні ділянки, право власності, на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера, а документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набуття чинності цим Законом, є дійсними. Однак, згідно зі ст. 120, 132 Земельного кодексу України істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти, а угоди про перехід права власності на земельні ділянки повинні містити кадастровий номер земельної ділянки, що позбавляє можливості зареєструвати право власності на особу без присвоєння земельній ділянці кадастрового номеру, інформація про що вноситься до Державного земельного кадастру згідно із Законом України «Про Державний земельний кадастр». Таким чином в разі якщо відомості про сформовані земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників. Також якщо на земельній ділянці, право власності на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Отже, завершальним етапом оформлення земельної ділянки є реєстрація права власності на неї у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Outcome: approved