Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] та просить суд надати їй дозвіл на зняття малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з реєстраційного обліку місця проживання за адресою: [ADDRESS] та на реєстрацію дітей за адресою: [ADDRESS] , без письмової згоди батька дітей, відповідача [PERSON] , посилаючись на придбання нею помешкання та необхідності реєстрації дітей за фактичним місцем проживання. В обґрунтування вимог позивачкою зазначено про перебування її з 18 жовтня 2019 року у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого вони мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між нею з відповідачем розірвано рішенням суду від 14 липня 2025 року, 09 вересня 2025 року вона уклала повторний шлюб, в якому змінила прізвище на « [PERSON] ». У період перебування в шлюбі з відповідачем, вона придбала квартиру [ADDRESS] , однак на даний час разом з доньками зареєстрована в селі Тарган Київської області, де ніколи ні вона, ні діти не проживали. З часу придбання нерухомості в м. Кривому Розі, вона з доньками проживають з помешканні, діти відвідують дошкільний та навчальний заклади, тому з метою реєстрації дітей за фактичним місцем проживання, вона звернулась до Департаменту із відповідною заявою, отримавши відмову через відсутність згоди батька на проведення відповідних реєстраційних дій. При зверненні до відповідача за згодою, вона отримала усну відмову, що змушує її звернутися до суду, тому в інтересах малолітніх дітей просить вимоги задовольнити. Ухвалою суду від 31 жовтня року прийнято до розгляду позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання учасники процесу не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України. Представник позивача [PERSON] згідно поданої до суду заяви просить розгляд справи проводити за її та позивача відсутності, на вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Представник відповідача адвокат Іщенко Ю.П. неодноразово надавала заяви про відкладення судового засідання, 03 02 2026 року до суду в судове засідання не з`явилася. З матеріалами цивільної справи адвокат Іщенко Ю.П. ознайомилася 23 12 2025 року, про що свідчить особистий підпис у заяві про ознайомлення з матеріалами справи від 17 12 2025. За цей час відзив на позов не надійшов. Враховуючи строки розгляду справи, не явку сторони відповідача до суду, достатність матеріалів доданих до позову для розгляду справи по суті , суд вважає за можливе розглянути справу по суті. Представник третьої особи Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради Чайка Л.Б. звернулась до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника, заперечень проти вимог не мають. Представник третьої особи Виконкому Інгулецької районної у місті ради, як органу опіки та піклування, згідно поданої до суду заяви просить розгляд справи проводити за її відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Згідно частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків. Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За відомостями з інформаційної системи Державної міграційної служби, отриманими від Володарської територіальної громади, [PERSON] разом з дітьми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягами з Реєстру територіальної громади від 13.10.2025 (а.с. 10-12 - копії витягів). На підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2024 року, [PERSON] придбано житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с. 2020-22 - копія договору з витягом). Згідно довідки Криворізької гімназії № 73 Криворізької міської ради від 15.10.2025, малолітня дитина [PERSON] навчається в 1-А класі гімназії за змішаною формою навчання (а.с. 27 - копія довідки), а за відомостями Комунального закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 207 Криворізької міської ради від 15.10.2025, малолітня [PERSON] з 13.08.2024 по теперішній час відвідує садочок (а.с. 28 - копія довідки). З метою зняття малолітніх дітей з попереднього місця реєстрації та проведення реєстрації місця проживання їх за фактичною адресою проживання, позивач [PERSON] звернулася з відповідною заявою до органу реєстрації Департаменту адміністративних послуг виконкому Криворізької міської ради відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб у Інгулецькому районі, де отримала відмови у реєстрації місця проживання (перебування) дітей, серед причин яких відповідно до Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, відсутня згода другого з батьків дітей. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною 4 статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Частиною 2 ст. 154 СК України передбачено, що батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень Частиною 4 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Статтею 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року із змінами, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (справа "Байт і Кеннеді проти Німеччини(п.67) "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II, проти Німеччини" (п.45). Відповідно до вимог ст.ст. 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Постановою Кабінету Міністрів України від 7 лютого 2022 р. № 265 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), який визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів. Пунктом 32 Порядку визначено, що у разі подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особою, яка не досягла 18-річного віку, реєстрація місця проживання (перебування) здійснюється за згодою батьків або інших законних представників такої особи. Згода не надається у разі коли особа є здобувачем освіти та здійснює реєстрацію свого місця проживання (перебування) в гуртожитку, що належить до сфери управління закладу освіти. У разі коли місце проживання батьків або інших законних представників особи віком до 18 років задекларовано/зареєстровано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається (пункт 34 Порядку). Згідно п. 51 Порядку, подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників. Згідно пункту 30 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), у разі коли реєстрація місця проживання здійснюється одночасно із зняттям з попереднього місця проживання (перебування), окрема заява про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання не подається. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини 1-3 статті 12 ЦПК України). Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач та його представник , відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надали, ураховуючи, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, оскільки збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду та кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (статті 12,13 ЦПК України), беручи до уваги встановлені обставини, а також те, що невизначеність реєстрації місця проживання малолітніх дітей за фактичним місцем проживання з їх матір`ю суперечить інтересам дітей та суттєво обмежує реалізацію їх прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист та виходячи з пріоритету інтересів дітей, їх найкращого забезпечення, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. У зв`язку із задоволенням вимог, суд вважає необхідним відшкодувати позивачу понесені судові витрати у справі.

Outcome: approved