Jurisdiction: civil
Date: 2026-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить розірвати шлюб з [PERSON] , зареєстрований 07.08.2010 року Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 132, оскільки шлюбні стосунки між ними припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, шлюб носить формальний характер. Крім того, просить стягнути з відповідача на її корить аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки [PERSON] у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, інших осіб на утриманні не має, є працездатним, а тому вважає, що останній може сплачувати аліменти. Просить також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 01.12.2025 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначене судове засідання. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] до позову додала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] на адресу суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також в інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 07.08.2010 року Щербанівською сільською радою Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 132 (а.с. 5). Від вказаного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 6). Як зазначає [PERSON] шлюбні стосунки між нею та [PERSON] припинені, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, шлюб носить формальний характер. Відповідач інших осіб на утриманні не має, є працездатним, але допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За такого, суд вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов підлягає задоволенню. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що сім`я остаточно розпалася, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України є одним з головних конституційних обов`язків. Такий обов`язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України, встановлено порядок визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи вищевказане та визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] , будучи батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , зобов`язаний утримувати її, надавати необхідну матеріальну допомогу у вигляді аліментів, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення аліментів на утримання дитини також підлягають задоволенню. Відповідно до п. 17 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, що передбачено також ч. 1 ст. 191 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовних вимог в частині розірвання шлюбу, підлягають стягненню з відповідача на корить [PERSON] витрати по оплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. (а.с. 1). Крім того, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів, то судовий збір у розмірі 1211,20 грн. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави Згідно ст. 430 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved