Jurisdiction: civil
Date: 2026-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовною заявою до відповідача, в якій просить позбавити [PERSON] батьківський прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відповідач та [PERSON] є відповідно донькою та онукою позивача. У свідоцтві про народження [PERSON] запис про батька здійснений згідно з ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. Згідно з наказом служби у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області №43/25-ОД від 08.10.2025 року, [PERSON] тимчасово влаштовано в сім`ю бабусі, тобто позивача. З самого народження онука проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач з того ж часу самоусунулася від виконання батьківських обов`язків та веде асоціальний спосіб життя, що негативно впливає на дитину. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви, відповідач дала згоду на позбавлення її батьківських прав відносно доньки. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною в обсязі для її нормального самоусвідомлення. В зв`язку з самоусуненням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, позивач просить позбавити останню батьківських прав відносно доньки. Оскільки, відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, в судове засідання, призначене на 02.02.2026 року, не з`явилась без повідомлення причин, відзив не подала та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то судом постановлено ухвалу про заочний розгляд цієї справи. Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, з обставин викладених в позові. Додатково пояснила, що має доньку [PERSON] та онуку [PERSON] . Хто батько онуки вона не знає. Після народження донька з онукою проживали у неї в приватному будинку. З самого народження донька не займалась онукою, часто залишала місце проживання та пиячила. Поки [PERSON] не виповнилось 6 років донька жила з ними, інколи ходила гуляти на декілька днів, а коли припинила отримувати виплати на дитину, то відповідач майже не буває вдома. Прийде на 1-2 дні, а потім протягом кількох тижнів відсутня. В цей період перебуває або в місті, або в м. Києві чи м. Біла Церква. На життя заробляє крадіжками. Відповідач говорить, що начебто любить доньку, але б`є її і на позивача теж руку підіймає. Особливо, коли перебуває в стані алкогольного сп`яніння. Перед судовим засіданням прийшла додому в стані алкогольного сп`яніння та дала потиличник [PERSON] , кричала на неї за розкидані книжки, не звертаючи увагу на те, що дитина пояснювала що вона робить уроки, ображала нецензурною лайкою. З народження онукою займалась вона, ходила на батьківські збори, влаштовувала до садочка та школи, збирала медичні довідки. На даний час онука навчається в ліцеї-інтернаті з понеділка по п`ятницю, дома тільки на вихідних. Для дитини буде спокійніше, якщо відповідача позбавлять батьківських прав, оскільки дитина не бажає бачити мати та соромиться її. Не заперечує щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання онуки. В судовому засіданні представник третьої особи Виконавчого комітету Олександрійської міської ради, як органу опіки та піклування, повідомив, що позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі. Додатково пояснив, що відповідача [PERSON] знає з підліткового віку, оскільки в свій час був її викладачем та ще в ті роки вона була проблемною дитиною, а з часом, подорослішавши, проблеми стали серйознішими, вона повністю вийшла з під контролю матері, веде розгульний спосіб життя. Після народження дитини потрапила під нагляд служби у справах дітей та соціальної служби. Неодноразово проводилася профілактична робота соціальної служби з відповідачем щодо належного виконання батьківський обов`язків, які не дали ніяких результатів. У відповідача була можливість змінити всі обставини та приділяти увагу дитині, проте вона цього не робила, а залишила доньку на бабусю. Відповідач систематично вживає алкогольні напої, здійснює крадіжки, але в зв`язку з малим розміром викраденого не притягувалась до кримінальної відповідальності. Вихованням та навчанням дитини займається лише бабуся, позивач по справі. Кошти, які відповідач отримувала на дитину, остання витрачала лише на себе. Реальних кроків відповідача, щоб виконувати свої материнські обов`язки, служба у справах дітей не бачить, тому підтримує позовні вимоги і висновок, який був наданий до суду. Судом, відповідно до ст. 171 СК України, заслухано думку [PERSON] , [INFO] , яка пояснила, що у неї з мамою погані відносини, оскільки вона її б`є, висловлюється в її бік нецензурною лайкою, заважає робити уроки. Вихованням та навчанням займається виключно бабуся, яка купує їй речі, готує їжу. Мама буває дома 1 раз на тиждень, іноді ночує, а зранку знов кудись іде. Вона постійно зривається і іде коли їй телефонують її друзі. Вона часто бачила маму в стані алкогольного сп`яніння. Коли вона п`яна, то часто кричить, б`є просто так. Маму бачила протягом січня 2026 року три рази. На передодні засідання мама приходила додому в стані алкогольного сп`яніння та на її зауваження щоб вона не матюкалась, остання вдарила її. До неї в школу мама приходила декілька раз, а в ліцей-інтернат, де вона навчається зараз, не приходила ніразу. Мама їй не купувала речей, не ходила з нею по магазинах, все купує бабуся. Бажає щоб маму позбавили батьківських прав для того, щоб не спілкуватись з нею, бо їй неприємно, що вона намагається приймати участь у її вихованні криками та побоями. Заслухавши вступне слово учасників справи, думку дитини, показання свідків та дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши наявні у справі докази, суд доходить таких висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів по справі встановив наступні факти та правовідносини. [PERSON] народилась [INFO] , її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 5). Батько [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про її народження зазначений на підставі ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 6). Відповідно до довідки квартального комітету №24 Олександрійської міської ради №39 про склад сім`ї від 21.09.2025 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [INFO] (власник), [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , при цьому, [PERSON] зазначена як донька позивача, а [PERSON] - як онука позивача (а.с. 7). Право власності позивача на будинок за адресою: [ADDRESS] , підтверджується договором купівлі-продажу від 23.11.1994 року, посвідченим Першою Олександрійською державною нотаріальною конторою та зареєстрованим Олександрійським бюро технічної інвентаризації (а.с. 36 - 40). Згідно з наказом №43/25-ОД від 08.10.2025 року служби у справах дітей Олександрійської міської ради Кіровоградської області малолітню [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків матір`ю, було тимчасово влаштовано на строк до 08.04.2026 року включно у родину [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтями 8, 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї, є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати - юність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 51 Конституції України передбачений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Аналогічна норма закріплена уст. 180 СК України, відповідно до якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі №147/277/24. З акту обстеження житлово-побутових умов від 01.09.2025 року за №471/01-40 вбачається, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з нею зареєстровані та проживають [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Для дитини створені всі необхідні умови для проживання, розвитку і навчання (а. с. 9). Відповідно до Витягу з протоколу Мультіпрофільного ліцею Олександрійської міської ради №01 від 28.08.2025 року, вбачається, що дирекцією ухвалено звернутись до комісії з питань захисту прав дитини з клопотанням про надання висновку до суду про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої [PERSON] (а. с. 10). З характеристики, наданої Мультипрофільним ліцеєм Олександрійської міської від 01.09.2025 року № 470/01-40, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , учениця 7-Б класу, проживає в приватному будинку разом із бабусею, яка повністю опікується онукою. Для дитини створені належні умови, вона забезпечена всім необхідним для життя і розвитку, бабуся приділяє увагу вихованню, контролює навчання та доглядає за нею. Мати дівчинки офіційно не працює, зловживає алкоголем і участі у вихованні дитини не бере (а. с. 11). З характеристики, наданої комунальним закладом «Центральноукраїнський ліцей-інтернат спортивного профілю Кіровоградської обласної ради», становлено, що [PERSON] до закладу була влаштована бабусею та навчається в ліцеї-інтернаті з 01.09.2025 року. Бабуся приділяє належну увагу вихованню онуки, бере активну участь у житті дитини, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дитини, забезпечує канцелярським приладдям, одягом, взуттям, предметами особистої гігієни. Мати дівчинки не приймає участь у вихованні дитини, у закладі не була жодного разу, з класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являється (а. с. 55). З характеристики, наданої від старшого будинку [PERSON] , вбачається, що [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] . За час проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, вживала алкоголь та не виконувала батьківські обов`язки по вихованню неповнолітньої доньки [PERSON] . Неодноразово на неї надходили скарги через її аморальний спосіб життя. На зауваження сусідів та голови квартального комітету не реагувала. Дитиною займалася бабуся - [PERSON] (а. с. 42). З листа Олександрійського міського центру соціальних служб від 07.01.2026 року встановлено, що родина [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , виховує та утримує неповнолітню онуку [PERSON] , [INFO] , яка з вересня 2025 року навчається у 7-Б класі «Центральноукраїнському ліцеї-інтернаті спортивного профілю Кіровоградської обласної ради» та має доньку [PERSON] , [INFO] . Отримувала послугу соціального супроводу з 05.07.2025 року до 05.01.2026 року. Онука з перших днів життя знаходилась під опікою бабусі, яка доглядає та забезпечує дитячі потреби, приділяє увагу віковим та фізіологічним особливостям розвитку онуки, контролює навчання та всебічний розвиток. Мати дитини, [PERSON] , ніколи не працювала, має слабкий виховний потенціал, не приймає участі в освітньому процесі дитини: не цікавиться навчанням, не відвідує батьківські збори, вживає алкоголь та часто її можна бачити в стані алкогольного сп`яніння з синцями на обличчі та цигаркою, батьківські обов`язки не виконує. В той час коли дитина потребує материнського піклування, мати зайнята своїми друзями, п`яними компаніями, де може залишитись перебувати на декілька тижнів без попередження про це бабусі та онуки. Під час надання соціального супроводу з [PERSON] проводились бесіди та запропоновано проходження курсу лікування від алкогольної залежності, однак остання цепроігнорувала (а. с. 43). Відповідач [PERSON] у своїй заяві від 20.08.2025 року, яка засвідчена приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Стенюхіною І.В. та зареєстрована в реєстрі за №3312, вказала, що надає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно своєї доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 12). Виконавчий комітет Олександрійської міської ради, як орган опіки та піклування, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її доньки. Обґрунтовуючи такий висновок, орган опіки та піклування посилався на те, що відповідач перебувала на обліку в службі у справах дітей як така, що опинилася в складних життєвих обставинах, однак профілактична робота позитивних результатів не дала. [PERSON] не бажала нічого міняти в своєму житті, в тому числі і ставлення до доньки та батьківських обов`язків. Донька з народження проживає з бабусею [PERSON] та за весь час [PERSON] не займалась вихованням доньки, не надавала матеріальної допомоги на її утримання, не спілкувалася з донькою, не цікавилась її життям (а. с. 13). В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її рідною сестрою, а відповідач - племінницею. Після народження доньки, [PERSON] (відповідач) не займалась дитиною, не працювала і дуже часто була в стані алкогольного сп`яніння. [PERSON] всім необхідним забезпечувала [PERSON] (позивач), до виходу на пенсію вона працювала на двох роботах, намагалась забезпечити онуку всім необхідним, піклувалась про неї з самого народження. [PERSON] не займалась донькою, не приділяла їй увагу, виносила з хати речі. Коли [PERSON] в стані алкогольного сп`яніння, то вона стає дуже агресивною та нещодавно в стані сп`яніння тягала [PERSON] за коси. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає сім`ю позивача з 2009 року, оскільки її чоловік є хрещеним [PERSON] . [PERSON] народила [PERSON] від чоловіка, якого вона не знає, а остання не казала. Після народження [PERSON] , [PERSON] з донькою проживали у позивача, але [PERSON] з самого початку залишила доньку на бабусю, пояснивши це тим, що вона народила, а бабуся - хай виховує і доглядає. [PERSON] з самого початку вживала надміру алкогольні напої, могла піти на 3-4 дні з дому, поки дитина була мала тягала її з собою на гулянки. Був випадок, коли [PERSON] зателефонувала в стані сильного алкогольного сп`яніння та повідомила, що гуляє неподалік з тримісячною [PERSON] , то вона забрала їх до себе і залишила ночувати. В цей день [PERSON] з собою для дитини не взяла їжі, і дитина пів ночі проплакала голодна. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є фахівцем з соціальної роботи Олександрійського міського центру соціальних служб та знає сім`ю [PERSON] ще до народження [PERSON] , оскільки звернула увагу на відповідача ще коли вона була вагітна, однак в стані вагітності вела аморальний спосіб життя. Після народження дитини вона почала працювати з сім`єю, спілкувалась з позивачем, намагалась спілкуватись з відповідачем. У [PERSON] не було ніяких материнських почуттів до дитини. Вона могла лише покормити дитину. Сама була неохайна, гігієни не дотримувалась, постійно курила та часто перебувала в стані алкогольного сп`яніння. Соціальний супровід відносно цієї сім`ї встановлювався двічі. З відповідачем проводились бесіди, запрошувалась до круглого столу, проводились виховні роботи, але вона дуже часто відмовлялась відвідувати заходи та не реагувала на спроби допомогти їй. Відповідач дуже часто залишала доньку на бабусю, а сама йшла гуляти. Коли дитина підросла, то відповідач почала брати доньку з собою на гулянки. Був випадок, коли вона прийшла відвідати сім`ю з такими самими проблемами і там побачила [PERSON] з [PERSON] . Дорослі були на кухні і вживали алкогольні напої, а діти в кімнаті залишені без нагляду. Кошти, які отримувала відповідач на дитину до 6-ти років, відповідач витрачала на себе. Могла зникнути на декілька днів, а потім прийти в стані сп`яніння та з синцями. [PERSON] добра, спокійна та дисциплінована дівчинка, але це все завдяки бабусі, яка її доглядала та забезпечувала усім необхідним. Коли хотіли [PERSON] перевести до ліцею-інтернату [PERSON] була проти, але спільними зусиллями це змогли зробити, оскільки так як вона мати, то без її згоди нічого б не вийшло. У відповідача взагалі немає материнської відповідальності та батьківські обов`язки по відношенню до дитини вона взагалі не виконує. Згідно із ч. 1 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 76 - 82 ЦПК. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Отже, з наданих суду доказів, пояснень учасників справи та дитини, а також показань свідків, судом встановлено, що відповідач з самого народження доньки самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо неї, практично не спілкується з нею, не приділяє їй уваги, не бере участі у вихованні дитини, у її духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує належним харчуванням, одягом, медичним доглядом, лікуванням, як складову виховання. Відповідач не спілкується з донькою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться її долею тощо. При цьому, сім`я відповідача тривалий час перебувала під супроводом соціальних служб, які надавали відповідну допомогу відповідачу з метою покращення її відношення до своїх батьківських обов`язків, однак відповідач цим свідомо знехтувала. Будучи обізнаною про наявність справи щодо позбавлення її батьківських прав, жодного разу відповідач в судові засідання не з`явилася та пояснень по суті справи не надала, що свідчить про її байдужість до власної дитини та свідоме нехтування батьківськими обов`язками. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За таких обставин суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку, що відповідач умисно протягом тривалого часу ухиляється від виховання та утримання своєї доньки та свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими, зокрема ст. 150 СК України. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав щодо її доньки, що сприятиме захисту інтересів дитини. При цьому, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни ставлення до своїх обов`язків щодо виховання дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. В судовому засіданні позивач не заперечувала проти стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з відповідача. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від виконання даного зобов`язання кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як мати, зобов`язана матеріально утримувати дитину, та визначаючи аліменти в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу), бере до уваги вищенаведені обставини справи. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовна заява надійшла до суду 28 жовтня 2025 року, отже аліменти стягуватимуться з 28 жовтня 2025 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений при поданні позову, в розмірі 1 211,20 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн у зв`язку зі стягнення аліментів, від сплати якого звільнена позивач.

Outcome: approved